title: Zadeva C-250/11: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 19. julija 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės – Litva) – AB Lietuvos geležinkeliai proti Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Oprostitev uvoznih dajatev in oprostitev DDV na uvoz blaga — Gorivo v standardnih rezervoarjih kopenskih motornih vozil — Pojem „cestno motorizirano vozilo“ — Lokomotive — Cestni promet in železniški promet — Načelo enakega obravnavanja — Načelo nevtralnosti)

text:
               29.9.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 295/12

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 19. julija 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės – Litva) – AB Lietuvos geležinkeliai proti Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Zadeva C-250/11) (1)

   (Oprostitev uvoznih dajatev in oprostitev DDV na uvoz blaga - Gorivo v standardnih rezervoarjih kopenskih motornih vozil - Pojem „cestno motorizirano vozilo“ - Lokomotive - Cestni promet in železniški promet - Načelo enakega obravnavanja - Načelo nevtralnosti)
   2012/C 295/20
   Jezik postopka: litovščina

      Predložitveno sodišče

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: AB Lietuvos geležinkeliai

      Toženi stranki: Vilniaus teritorinė muitinė, Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės – Razlaga člena 112 Uredbe Sveta (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 1, str. 419) in člena 107(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 1186/2009 z dne 16. novembra 2009 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti (UL L 324, str. 23) – Razlaga člena 82(1) Direktive Sveta 83/181/EGS z dne 28. marca 1983 o določitvi področja uporabe člena 14(1)(d) Direktive 77/388/EGS glede oprostitve davka na dodano vrednost na končni uvoz določenega blaga (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 91) in člena 84(1)(a) Direktive Sveta 2009/132/ES z dne 19. oktobra 2009 o določitvi področja uporabe 143(b) in (c) Direktive 2006/112/ES glede oprostitve davka na dodano vrednost na končni uvoz določenega blaga (UL L 292, str. 5) – Uvoz, brez carinske dajatve in z oprostitvijo DDV, goriva v standardnih rezervoarjih kopenskih motornih vozil - Družba, ki je na ozemlju tretje države polnila dizelsko gorivo v standardne rezervoarje za gorivo svojih lokomotiv – Pojem kopenska motorna vozila.

      Izrek

   Člen 112(1)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 1315/88 z dne 3. maja 1988, člen 107(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 1186/2009 z dne 16. novembra 2009 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti, člen 82(1)(a) Direktive Sveta 83/181/EGS z dne 28. marca 1983 o določitvi področja uporabe člena 14(1)(d) Direktive 77/388/EGS glede oprostitve davka na dodano vrednost na končni uvoz določenega blaga, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 88/331/EGS z dne 13. junija 1988, in člen 84(1)(a) Direktive Sveta 2009/132/ES z dne 19. oktobra 2009 o določitvi področja uporabe 143(b) in (c) Direktive 2006/112/ES glede oprostitve davka na dodano vrednost na končni uvoz določenega blaga je treba razlagati tako, da ne veljajo za lokomotive.

      (1)  UL C 226, 30.7.2011.


title: Zadeva C-421/09: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 9. decembra 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien – Avstrija) – Humanplasma GmbH proti Republiki Avstriji (Člena 28 ES in 30 ES — Nacionalna zakonodaja, ki prepoveduje uvoz krvnih pripravkov, ki izvirajo iz dajanja krvi, ki ni popolnoma neplačano)

text:
               19.2.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 55/13

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 9. decembra 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien – Avstrija) – Humanplasma GmbH proti Republiki Avstriji
   (Zadeva C-421/09) (1)

   (Člena 28 ES in 30 ES - Nacionalna zakonodaja, ki prepoveduje uvoz krvnih pripravkov, ki izvirajo iz dajanja krvi, ki ni popolnoma neplačano)
   2011/C 55/22
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Humanplasma GmbH

      Tožena stranka: Republika Avstrija

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien – Razlaga členov 28 ES in 30 ES – Združljivost nacionalne ureditve, ki prepoveduje uvoz človeške krvi, ki izvira iz plačanega dajanja krvi, s temi določbami

      Izrek

   Člen 28 ES v povezavi s členom 30 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero je uvoz krvi ali komponent krvi iz druge države članice dovoljen le pod pogojem, ki velja tudi za nacionalne pripravke, da je bila kri, ki je osnova teh pripravkov, dana, ne da bi krvodajalci prejeli plačilo in ne da bi jim bili povrnjeni stroški, ki so jim zaradi tega dajanja nastali.

      (1)  UL C 24, 30.1.2010.


title: Zadeva C-216/13 P: Pritožba, ki jo je Acron OAO vložila 23. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 7. februarja 2013 v zadevi Acron OAO proti Svetu Evropske unije (T-118/10)

text:
               15.6.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/24

         Pritožba, ki jo je Acron OAO vložila 23. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 7. februarja 2013 v zadevi Acron OAO proti Svetu Evropske unije (T-118/10)
   (Zadeva C-216/13 P)
   2013/C 171/47
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnica: Acron OAO (zastopniki: B. Evtimov, E. Borovikov, odvetnika, D. O'Keeffe, Solicitor)

      Druge stranke v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija, Fertilizers Europe

      Predlogi

   Pritožnica Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 7. februarja 2013 v zadevi Acron OAO proti Svetu Evropske unije (T-118/10);

               —

               samo dokončno odloči o zadevi in Izvedbeno Uredbo Sveta (EU) št. 1251/2009 z dne 18. decembra 2009 o spremembi Uredbe (ES) št. 1911/2006 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz raztopin sečnine in amonijevega nitrata s poreklom, med drugim, iz Rusije (1), v delu, ki se nanaša na pritožnico, razglasi za nično;

               —

               Svetu naloži stroške postopka pred Sodiščem in postopka pred Splošnim sodiščem, vključno s stroški pritožnice na obeh stopnjah;

               —

               intervenientki Fertilizers Europe naloži plačilo njenih stroškov postopka pred Splošnim sodiščem in stroškov morebitne intervencije v postopku pred Splošnim sodiščem, vključno s stroški, zaradi teh intervencij nastalih pritožnici.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica trdi, da:

               —

               je Splošno sodišče nepravilno razlagalo člen 2(5), prvi pododstavek, temeljne protidampinške uredbe in posledično ustrezno določbo člena 2.2.1.1, prvi pododstavek, Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (v nadaljevanju: SSP) v Prilogi 1A k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO);

               —

               je Splošno sodišče potrdilo nepravilno pravno razlago in kršitev člena 2(3) temeljne protidampinške uredbe in posledično ustrezne določbe člena 2(2) SSP;

               —

               Splošno sodišče ni opravilo pravilne pravne presoje glede na eni strani člena 2(5), drugi stavek, in na drugi strani člena 2(7)b temeljne protidampinške uredbe, ter posledično podalo nepravilno pravno razlago uvodnih določb 3 in 4 preambule Uredbe Sveta (ES) št. 1972/2002 (2) in posledično drugega stavka člena 2(5), prvi pododstavek, ter prav tako ni zagotovilo skladnosti med to razlago/določbo in SSP;

               —

               je Splošno sodišče potrdilo kršitev člena 2(6)c temeljne protidampinške uredbe in očitne napake pri presoji.

      (1)  UL L 338, str. 5.

      (2)  Uredba Sveta (ES) št. 1972/2002 z dne 5. novembra 2002 o spremembah Uredbe (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškem uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 132).


title: Zadeva C-169/11: Sklep predsednika Sodišča z dne 7. julija 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Frosinone – Italija) – Procura della Repubblica proti Patricku Contehu

text:
               10.9.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 269/39

         Sklep predsednika Sodišča z dne 7. julija 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Frosinone – Italija) – Procura della Repubblica proti Patricku Contehu
   (Zadeva C-169/11) (1)

   2011/C 269/84
   Jezik postopka: italijanščina
   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 173, 11.6.2011.


title: Zadeva F-71/07: Tožba, vložena 16. julija 2007 – Karatzoglou proti EAR

text:
               10.11.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 269/70

         Tožba, vložena 16. julija 2007 – Karatzoglou proti EAR
   (Zadeva F-71/07)
   (2007/C 269/128)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Georgios Karatzoglou (Preveza, Grčija) (zastopnik: S. A. Pappas, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska agencija za obnovo
   Predlogi tožeče stranke

               —

               EAR naj plača znesek 348.965,96 eurov za materialno škodo, ki je nastala, ker ni ravnala v skladu s sodbo četrtega senata Sodišča prve stopnje z dne 23. februarja 2006 v zadevi T-471/04 (Georgios Karatzoglou proti Evropski agenciji za obnovo) (1);

               —

               EAR naj plača znesek 100 000 eurov za nematerialno škodo, ki je nastala, ker ni ravnala v skladu s sodbo T-471/04;

               —

               EAR naj plača znesek 100 000 eurov za nematerialno škodo, ki jo je z opustitvijo ukrepanja povzročila EAR, saj ni sprejela konkretnih ukrepov, potrebnih za izvršitev sodbe T-471/04;

               —

               EAR naj plača obresti na prej omenjene zneske v višini 3 % od objave sodbe T-471/04 dalje;

               —

               EAR naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeča stranka v bistvenem trdi, da je EAR kršila člen 233 ES, ker ni sprejela ukrepov, potrebnih za izvršitev zgoraj navedene sodbe Sodišča prve stopnje.

      (1)  UL C 96, 22.4.2006, str. 13.


title: Zadeva T-126/09: Tožba, vložena 24. marca 2009 — Italija proti Komisiji

text:
               6.6.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 129/18

         Tožba, vložena 24. marca 2009 — Italija proti Komisiji
   (Zadeva T-126/09)
   2009/C 129/31
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopnik: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

      Predlog tožeče stranke

               —

               Razglasitev ničnosti obvestil o natečajih (AD 5) EPSO/AD/144/09 (javno zdravje), EPSO/AD/145/09 (higiena živil — politika in zakonodaja), EPSO/AD/146/09 (higiena živil — pregledi, nadzor in ocenjevanje) za zaposlovanje 35, 40 in 55 administratorjev (AD 5) bolgarskega, ciprskega, češkega, estonskega, madžarskega, latvijskega, litvanskega, malteškega, poljskega, romunskega, slovaškega, slovenskega državljanstva na področju javnega zdravja.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožbeni razlogi in bistvene trditve so taki kot v zadevi T-166/07, Italija proti Komisiji.


title: Zadeva T-77/03: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. oktobra 2007 – Feralpi Siderurgica proti Komisiji ( Omejevalni sporazumi – Proizvajalci jekla za armiranje betona – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 65 PJ – Odločba, ki temelji na Pogodbi ESPJ po prenehanju veljavnosti navedene pogodbe – Nepristojnost Komisije )

text:
               8.12.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/37

         Sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. oktobra 2007 – Feralpi Siderurgica proti Komisiji
   (Zadeva T-77/03) (1)

   („Omejevalni sporazumi - Proizvajalci jekla za armiranje betona - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 65 PJ - Odločba, ki temelji na Pogodbi ESPJ po prenehanju veljavnosti navedene pogodbe - Nepristojnost Komisije“)
   (2007/C 297/75)
   Jezik postopka: italijanščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Feralpi Siderurgica SpA (Brescia, Italija) (zastopniki: G.M. Roberti, A. Franchi in I. Perego, odvetniki)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: L. Pignataro-Nolin in A. Whelan, zastopnika, skupaj s P. Manzinijem, odvetnik)

      Intervenientka v podporo tožeče stranke: Italijanska republika (zastopnik: I. Braguglia, zastopnik)
   Predmet
   Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2002)5087 konč. z dne 17. decembra 2002 v zvezi s postopkom o izvajanju člena 65 PJ (COMP/37.956 – Jeklo za armiranje betona).
   Izrek

               1.

               Odločba Komisije C(2002)5087 konč. z dne 17. decembra 2002 v zvezi s postopkom izvajanja člena 65 PJ (COMP/37.956 – Jeklo za armiranje betona) se razglasi za nično glede Feralpi Siderurgica SpA.

               2.

               Komisija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Feralpi Siderurgica.

               3.

               Italijanska republika nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 112, 10.5.2003.


title: Zadeva T-579/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 8. novembra 2016 – For Tune/EUIPO – Gastwerk Hotel Hamburg (fortune) (Znamka Evropske unije — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Evropske unije fortune — Prejšnja nemška besedna znamka FORTUNE-HOTELS — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               9.1.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 6/36

         Sodba Splošnega sodišča z dne 8. novembra 2016 – For Tune/EUIPO – Gastwerk Hotel Hamburg (fortune)
   (Zadeva T-579/15) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije fortune - Prejšnja nemška besedna znamka FORTUNE-HOTELS - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009))
   (2017/C 006/44)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: For Tune sp. z o.o. (Varšava, Poljska) (zastopnik: K. Popławska, odvetnica)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: L. Rampini, agent)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe pri EUIPO: Gastwerk Hotel Hamburg GmbH & Co. KG (Hamburg, Nemčija)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 7. avgusta 2015 (zadeva R 2808/2014-5) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Gastwerk Hotel Hamburg in For Tune.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi For Tune sp. z o.o. se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 398, 30.11.2015.


title: Zadeva C-240/10: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Baden-Württemberg (Nemčija) 14. maja 2010 – Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz proti Finanzamt Stuttgart III

text:
               14.8.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 221/18

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Baden-Württemberg (Nemčija) 14. maja 2010 – Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz proti Finanzamt Stuttgart III
   (Zadeva C-240/10)
   ()
   2010/C 221/29
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Finanzgericht Baden-Württemberg

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz

      Tožena stranka: Finanzamt Stuttgart III

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

                           (a)

                           Ali je člen 3, točka 64, Einkommensteuergesetz [zakon o dohodnini] v različici, ki je veljala v letih 2005 in 2006, združljiv s prostim gibanjem delavcev v skladu s členom 45 „Prečiščene različice Pogodbe o delovanju Evropske unije“ (v nadaljevanju: PDEU), (ki ustreza členu 39 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, v nadaljevanju: PES)?

                           (b)

                           Ali člen 3, točka 64, Einkommensteuergesetz v različici, ki je veljala v letih 2005 in 2006, vsebuje prikrito diskriminacijo glede na državljanstvo, ki je prepovedana s členom 18 PDEU (ki ustreza členu 12 PES)?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je člen 3, alinea 64, Einkommensteuergesetz v različici, ki je veljala v letih 2005 in 2006, združljiv s prostim gibanjem državljanov Unije v skladu s členom 21 PDEU (ki ustreza členu 18 PES)?


title: Zadeva T-203/12: Tožba, vložena 16. maja 2012 – Alchaar proti Svetu

text:
               21.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/24

         Tožba, vložena 16. maja 2012 – Alchaar proti Svetu
   (Zadeva T-203/12)
   2012/C 217/52
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Mohamad Nedal Alchaar (Alep, Sirija) (zastopnik: A. Korkmaz, odvetnik)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga:

               —

               naj v delu, v katerem se nanašajo na tožečo stranko, za nične razglasi te akte:

                           —

                           Izvedbeno uredbo št. 1244/2011 z dne 1. decembra 2011;

                           —

                           Sklep 2011/782/SZVP, kakor je bil do tega dne spremenjen in dopolnjen, še posebej z Izvedbenim sklepom 2012/37/SZVP, Sklepom 2012/122/SZVP, Izvedbenim sklepom 2012/172/SZVP in Sklepom 2012/206/SZVP;

                           —

                           Uredbo Sveta št. 36/2012 z dne 18. januarja 2012, kakor je bila spremenjena in dopolnjena do tega dne, še posebej z Izvedbeno uredbo št. 55/2012, Uredbo št. 168/2012 in Izvedbeno uredbo št. 266/2012;

                           —

                           vse prihodnje akte glede spremembe ali dopolnitve Sklepa 2011/782/SZVP in Uredbe Sveta št. 36/2012;

               —

               naj za ničen razglasi Sklep Sveta iz njegovega obvestila z dne 16. marca 2012, naslovljenega na tožečo stranko, v delu, v katerem ohranja njen vpis na sporne sezname;

               —

               naj Svetu naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev temeljnih pravic in procesnih jamstev, še posebej pravice do obrambe, obveznosti obrazložitve in načela učinkovitega sodnega varstva, ker naj tožeča stranka ne bi prejela uradnega obvestila o vpisu na seznam sankcioniranih oseb in ker naj razlogi za vpis, ki so navedeni v izpodbijanih aktih, ne bi bili zadostni, da bi upravičili sankcije.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev lastninske pravice in gospodarske svobode.


title: Zadeva C-102/07: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad (Nizozemska) 21. februarja 2007 — Adidas AG in Adidas Benelux BV proti Marca Mode, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV

text:
               14.4.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 82/26

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad (Nizozemska) 21. februarja 2007 — Adidas AG in Adidas Benelux BV proti Marca Mode, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV
   (Zadeva C-102/07)
   (2007/C 82/48)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predložitveno sodišče
   Hoge Raad (Nizozemska).
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Adidas AG, Adidas Benelux BV.

      Tožena stranka: Marca Mode, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV.
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1)

               Ali je treba pri določitvi obsega varstva znamke, sestavljene iz znaka, ki sam po sebi nima razlikovalnega učinka, ali označbe, ki ustreza opisu iz člena 3(1)(c) Direktive 89/104 (1), vendar je znamka z uporabo utrdila in bila kot taka registrirana, upoštevati splošni interes, da se neupravičeno ne omeji razpoložljivosti določenih znakov drugim izvajalcem dejavnosti, ki ponujajo zadevne proizvode ali storitve („zahteva po razpoložljivosti“)?

               2)

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je vseeno, če upoštevna javnost šteje zadevne znake, ki so predmet zahteve po razpoložljivosti, za razlikovalne znake za določene proizvode ali le za okrasje proizvodov?

               3)

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je vseeno, če je znak, ki ga imetnik znamke izpodbija, brez razlikovalnega učinka v smislu člena 3(1)(b) Direktive 89/104 ali vsebuje označbo, kot je navedena v členu 3(1)(c) direktive?

      (1)  Prva direktiva Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 1989, L 40, str. 1).


title: Zadeva T-416/10: Tožba, vložena 15. septembra 2010 – Yoshida Metal Industry proti UUNT – Pi-Design in drugi (površina, pokrita s črnimi krogi)

text:
               4.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 328/32

         Tožba, vložena 15. septembra 2010 – Yoshida Metal Industry proti UUNT – Pi-Design in drugi (površina, pokrita s črnimi krogi)
   (Zadeva T-416/10)
   ()
   2010/C 328/56
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Yoshida Metal Industry Co., Ltd (Niigata, Japonska) (zastopniki: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druge stranke pred odborom za pritožbe: Pi-Design AG (Triengen, Švica), Bodum France SA (Neuilly sur Seine, Francija), Bodum Logistics A/S (Billund, Danska)

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 20. maja 2010 v zadevi R 1237/2008-1 naj se razveljavi;

               —

               Odločba oddelka za izbris z dne 15. julija 2008 glede prijave znamke Skupnosti št. 1372580 naj se potrdi;

               —

               Veljavnost registracije znamke Skupnosti št. 1372580 naj se potrdi;

               —

               Toženi stranki in drugim strankam v postopku pred odborom za pritožbe naj se naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Znamka Skupnosti, ki je predmet zahteve za ugotovitev ničnosti: figurativna znamka, ki predstavlja površino, pokrito s črnimi krogi, za proizvode iz razredov 8 in 21 – registracija znamke Skupnosti št. 1372580

      Imetnik znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Stranka, ki zahteva ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti: druge stranke pred odborom za pritožbe

      Pravica iz znamke, ki jo ima stranka, ki zahteva ugotovitev ničnosti: stranke, ki zahtevajo ugotovitev ničnosti, uveljavljajo absolutne razloge za zavrnitev v skladu s členom 7 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009

      Odločba oddelka za izbris: zavrnitev zahteve za ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti

      Odločba odbora za pritožbe: razveljavitev izpodbijane odločbe in ugotovitev, da je znamka Skupnosti nična

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(e)(ii) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009, saj je odbor za pritožbe napačno sklenil, da se določbe tega člena uporabljajo za izpodbijano znamko Skupnosti.


title: Zadeva C-6/09: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 6. oktobra 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji (Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2005/60/ES — Pranje denarja in financiranje terorizma — Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)

text:
               21.11.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 282/15

         Sodba Sodišča (peti senat) z dne 6. oktobra 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji
   (Zadeva C-6/09) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2005/60/ES - Pranje denarja in financiranje terorizma - Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)
   2009/C 282/28
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: V. Peere in P. Dejmek, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Belgija (zastopnik: D. Haven, zastopnik)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje oziroma opustitev sporočitve vseh predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (UL L 309, str. 15), v predpisanem roku.

      Izrek

               1.

               Kraljevina Belgija s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, ni izpolnila obveznosti iz navedene direktive.

               2.

               Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 69, 21.3.2009.


title: Zadeva T-199/04: Sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2011 – Gul Ahmed Textile Mills proti Svetu (Damping — Uvoz bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana — Škoda — Vzročna zveza)

text:
               12.11.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/15

         Sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2011 – Gul Ahmed Textile Mills proti Svetu
   (Zadeva T-199/04) (1)

   (Damping - Uvoz bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana - Škoda - Vzročna zveza)
   2011/C 331/26
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (Karachi, Pakistan) (zastopnik: L. Ruessmann, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu (Luksemburg))

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopniki: J. P. Hix in B. Driessen, zastopnika, skupaj z G. Berrischom, odvetnikom)

      Intervenientka v podporo toženi stranki: Evropska komisija (zastopnika: T. Scharf in K. Talabér-Ritz, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Uredbe Sveta z dne 2. marca 2004 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve pri uvozu bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana (397/2004/ES) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 50, str. 26) (UL 2004, L 66, str. 1) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko.

      Izrek

               1.

               Uredba Sveta z dne 2. marca 2004 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve pri uvozu bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana (397/2004/ES) se razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na družbo Gul Ahmed Textile Mills Ltd.

               2.

               Svet Evropske unije nosi svoje stroške ter stroške, ki jih je priglasila družba Gul Ahmed Textile Mills.

               3.

               Evropska komisija nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 217, 28.8.2004.


title: Zadeva T-639/11: Tožba, vložena 14. decembra 2011 – Heads! proti UUNT (HEADS)

text:
               18.2.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 49/29

         Tožba, vložena 14. decembra 2011 – Heads! proti UUNT (HEADS)
   (Zadeva T-639/11)
   2012/C 49/53
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Heads! GmbH & Co. KG (München, Nemčija) (zastopnika: A. Jaeger-Lenz in T. Bösling, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Predloga

   Tožeča stranka predlaga, naj se:

               —

               Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 11. oktobra 2011 v zadevi R 2348/2010-1 razveljavi, ker je bila prijava znamke št. 8 327 926„HEADS“ za storitve iz razreda 35 „Vodenje komercialnih poslov; poslovna administracija; svetovanje pri kadrovanju; osebni marketing; posredovanje delavcev različnih poklicev in vodilnega kadra; dajanje na razpolago delavcev različnih poklicev in vodilnega kadra (upravljanje za določen čas)“;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „HEADS“ za storitve iz razreda 35

      Odločba preizkuševalca: zavrnitev prijave

      Odločba odbora za pritožbe: delna zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ker naj bi imela zadevna znamka Skupnosti razlikovalni značaj in ker naj odbor za pritožbe ne bi sprejel nobenih posebnih ugotovitev glede razloga za zavrnitev iz člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009, na katerega opira svojo odločitev; ker naj bi bila podlaga za njegovo presojo nedopustne kombinacije besed, ki niso bile predmet prijave; ker naj bi se nepravilno oprl na odločbo Bundespatentgericht (zveznega patentnega sodišča); in ker naj bi bili sklepi, izpeljani iz domnevnega mnenja upoštevne javnosti, neustrezni.


title: Zadeva T-269/04: Tožba IDOM S.A. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu, vložena dne 29. junija 2004

text:
               28.8.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/38

         Tožba IDOM S.A. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu, vložena dne 29. junija 2004
   (Zadeva T-269/04)
   (2004/C 217/67)
   Jezik postopka: španščina
   IDOM S.A., s sedežem v Bilbau (Španija), ki jo zastopa Tatiana Villate Consonni, abogado del Ilustre Colegio de Marid, je dne 29. junija 2004 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu.
   Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

               —

               razglasi za nično odločbo drugega Odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 27. aprila 2004 v zadevi R-153/2003-2;

               —

               razglasi za nično odločbo 3707/2002 v postopku z ugovorom B282733, v delu v katerem je bil ugovor IDOM S.A. zavrnjen in je bila dovoljena registracija izpodbijane znamke za razrede 37 in delno razreda 42;

               —

               sprejme navedbe tožeče stranke in ustreznemu Oddelku za ugovore Urada za usklajevanje na notranjem trgu naloži, da v celoti zavrne registracijo zadevne znamke, in

               —

               Uradu za usklajevanje na notranjem trgu naloži plačilo stroškov tega postopka, če bo v postopku neuspešen.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Idom Incorporated

               Zadevna znamka Skupnosti:

               Figurativna znamka „IDOM“ prijava št. 1.185.800 za storitve iz razredov 35, 37 in 42 (upravljanje, svetovanje in informatika)

               Imetnik izpodbijane znamke ali znaka v postopku ugovora:

               Tožeča stranka

               Izpodbijana znamka ali znak:

               Figurativna znamka Skupnosti IDOM (št. 847.236), španske figurativne znamke IDOM (št. 789.822, 789.823, 1.195.931, 2.052.591, 2.052.592, 2.052.593) in španska besedna znamka IDOM (št. 217.244), za storitve iz razredov 35, 37 in 42.

               Odločba Oddelka za ugovore:

               Ugoditev ugovoru v delu, ki se nanaša na storitve iz razredov 35, ki jih pokrivata obe znamki, ter zavrnitev ugovora glede storitev iz razredov 37 in 42.

               Odločba Odbora za pritožbe:

               Zavrnitev pritožbe.

               Tožbeni razlogi pred Sodiščem prve stopnje:

               Nepravilna razlaga člena 8(1)(b) in (4) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 (1)

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti, UL L 11 z dne 14. 1. 1994, str. 1.


title: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 1. marca 2005 v zadevi T-258/03 Andreas Mausolf proti Evropskemu policijskemu uradu (Europol) (Začasni uslužbenec — Osebje Europola — Nepodaljšanje pogodbe o zaposlitvi)

text:
               30.4.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 106/24

      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 1. marca 2005
   v zadevi T-258/03 Andreas Mausolf proti Evropskemu policijskemu uradu (Europol) (1)

   (Začasni uslužbenec - Osebje Europola - Nepodaljšanje pogodbe o zaposlitvi)
   (2005/C 106/55)
   Jezik postopka: nizozemščina
   V zadevi T-258/03 Andreas Mausolf, nekdanji uslužbenec Europola, stanujoč v Leidenu (Nizozemska), ki ga zastopajo F. Baltussen, P. de Casparis in D. C. Coppens, avocats, proti Evropskemu policijskemu uradu (Europol), s sedežem v Hagu (Nizozemska) (zastopniki: D. Heimans in K. Hennessy-Massaro, kot tudi, na obravnavi, N. Urban), zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe Europola, da se tožeči stranki ne podaljša pogodba o zaposlitvi in predloga za povračilo domnevno nastale škode, je Sodišče prve stopnje (drugi senat) v sestavi J. Pirrung, predsednik, kot tudi A. W. H. Meij, sodnik, in I. Pelikánova, sodnica, sodni tajnik: J. Plingers, administrator, dne 1. marca 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 213, 6.9.2003.


title: Zadeva C-161/07: Tožba, vložena 23. marca 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji

text:
               23.6.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 140/9

         Tožba, vložena 23. marca 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji
   (Zadeva C-161/07)
   (2007/C 140/16)
   Jezik postopka: nemščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: E. Traversa in G. Braun, Bevollmächtigte)

      Tožena stranka: Republika Avstrija
   Predlogi tožeče stranke:
   Tožeča stranka predlaga, naj:

               —

               Sodišče ugotovi, da je Republika Avstrija s tem, da za vpis družb v sodni register na zahtevo državljanov novih držav članic EU – z izjemo Malte in Cipra – zahteva ugotovitev njihovega statusa kot samozaposlene osebe s strani zavoda za zaposlovanje ali predložitev potrdila o oprostitvi, pri čemer je treba za ugotovitev statusa samozaposlene osebe družbenikov osebne družbe ali manjšinskih delničarjev družbe z omejeno odgovornostjo, ki za družbo opravljajo delo, ki se navadno opravlja v delovnem razmerju, izvršiti ugotovitveni postopek, v katerem se samostojna dejavnost največ tri mesece ne sme opravljati, kršila člen 43 ES;

               —

               se Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Člen 43(1) ES vsakemu državljanu države članice zagotavlja pravico, da v drugi državi članici ustanovi sedež, z namenom da tam začne in opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba, ter da v drugi državi članici ustanovi družbe in upravlja podjetja. Kot izraz splošne prepovedi diskriminacije v členu 12 ES, člen 43 ES prepoveduje diskriminacijo na podlagi državljanstva samozaposlene osebe. Zahteva enakega obravnavanja glede na državljane države gostiteljice se izraža v členu 43, drugi odstavek, ES. Zato naj bi svoboda ustanavljanja zajemala pravico začeti in opravljati katerokoli dejavnost kot samozaposlena oseba ter ustanoviti in upravljati podjetja, zlasti družbe na ozemlju drugih držav članic v skladu s predpisi države gostiteljice, ki veljajo za njene lastne državljane.
   Za vpis družbe, ustanovljene na podlagi avstrijskega prava na zahtevo državljana ene izmed držav članic Evropske unije, ki so pristopile 1. maja 2004 – z izjemo Malte in Cipra – avstrijska sodišča, pristojna za vpis družb, zahtevajo ugotovitev statusa samozaposlene osebe. Razlika med samozaposlenimi in nesamozaposlenimi delavci naj bi bila odvisna od „resnične gospodarske vsebine dejavnosti“. V skladu z avstrijsko zakonodajo zlasti družbeniki osebne družbe ter družbeniki družbe z omejeno odgovornostjo, katerih delež v kapitalu je nižji od 25 %, ki opravljajo delo, ki se navadno opravlja v delovnem razmerju, veljajo za samozaposlene delavce. Ta domneva naj bi veljala, dokler regionalna izpostava zavoda za zaposlovanje na zahtevo družbenika ne ugotovi, da ima slednji odločilen vpliv na upravljanje družbe. Dokaz o statusu samozaposlene osebe mora predložiti vlagatelj zahteve. Dokler se z odločbo ne ugotovi statusa samozaposlene osebe, vendar največ tri mesece, zadevnim osebam ni treba začeti opravljati njihove dejavnosti.
   Ta določba naj ne bi bila v skladu s svobodo ustanavljanja iz člena 43 ES. Samozaposlene osebe iz osmih novih držav članic naj bi ovirala pri njihovi izbiri ustanovitve sedeža v Avstriji, s tem, da jim bistveno otežuje ustanovitev družbe, ne da bi za to obstajala utemeljitev. Tudi če je res, da naj bi imela zadevna določba le omejeno področje uporabe, pa ji to ne odvzame njenega diskriminatornega značaja. Tudi če državljanom zadevnih osmih držav članic ni bilo treba vedno in brez izjeme vložiti zahteve, naj bi bilo odločilno dejstvo, da avstrijskim državljanom in državljanom drugih držav članic take zahteve nikoli ni bilo treba vložiti. Prehodne določbe pristopne pogodbe so določale omejitve izključno glede prostega gibanja delavcev. Za svobodo ustanavljanja takih možnosti omejitev ni bilo. Dejstvo, da naj bi zadevna zakonodaja v skladu z njenim ratio legis preprečila obid prehodnih določb glede prostega gibanja delavcev in naj ne bi imela namena omejevati svobode ustanavljanja, ne spreminja dejstva, da navsezadnje ta določba pomeni omejitev svobode ustanavljanja.
   Omejitve svobode ustanavljanja bi bilo mogoče utemeljiti le na podlagi člena 46 ES z razlogi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja ter kadar ne gre za očitno diskriminatorne ukrepe z drugimi nujnimi razlogi splošnega interesa. V vsakem primeru morajo biti taki ukrepi, ki pomenijo omejitev svobode ustanavljanja primerni za dosego zasledovanega cilja in ne smejo iti preko tistega, kar je potrebno za ta namen. Sporna avstrisjka določba naj ne bi ustrezala tem zahtevam glede utemeljenosti.
   Ni namreč nobenega pokazatelja, na podlagi katerega bi lahko obid prehodnih določb s strani državljanov osmih zadevnih držav članic, ki se ga boji avstrijska vlada, dosegel tako dimenzijo, da bi bil avstrijski trg dela dejansko v temelju ogrožen. Poleg tega naj oba merila presoje narave dela – narava opravljanja dela in vpliv na upravljanje družbe – ne bi bila primerna za razlikovanje med zaposlitveno in samozaposlitveno dejavnostjo. Glede nujnosti omejitve iz trditve avstrijske vlade ni razvidno, zakaj ne bi mogel tudi naknadni nadzor po registraciji družbe kot milejši ukrep doseči željenega namena.


title: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 18. januarja 2005 v zadevi T-93/02, Confederation nationale du Credit mutuel proti Komisiji Evropskih skupnosti (Državne pomoči — Ukrepi, ki jih je sprejela Francoska republika v korist Credit mutuel — Livret bleu — Odločba 2003/216/ES — Obveznost obrazložitve — Ničnostna tožba)

text:
               19.3.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 69/13

      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 18. januarja 2005
   v zadevi T-93/02, Confederation nationale du Credit mutuel proti Komisiji Evropskih skupnosti (1)

   (Državne pomoči - Ukrepi, ki jih je sprejela Francoska republika v korist Credit mutuel - Livret bleu - Odločba 2003/216/ES - Obveznost obrazložitve - Ničnostna tožba)
   (2005/C 69/25)
   Jezik postopka: francoščina
   V zadevi T-93/02, Confederation nationale du Credit mutuel, s sedežem v Parizu (Francija), ki jo zastopa A. Carnelutti, avocat, ob intervenciji Francoske republike (zastopnika: G. de Bergues in F. Million, z naslovom za vročanje v Luksemburgu), proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnik: G. Rozet, s sedežem za vročanje v Luksemburgu), katere predmet je predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2003/216/ES z dne 15. januarja 2002 o državni pomoči, ki jo je Francoska republika v obliki previsoke kompenzacije iz naslova stroškov zbiranja in upravljanja s prihranki, vključenimi v varčevalno shemo „Livret Bleu“, izplačala v korist Credit mutuel (UL 2003, L 88, str. 39), je Sodišče prve stopnje (drugi razširjeni senat) v sestavi J. Pirrung, predsednik, V. Tiili, sodnica, A.W.H. Meij, M. Vilaras in N.J. Forwood, sodniki; sodni tajnik: J. Palacio Gonzáles, glavni administrator, dne 18. januarja 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.)

               Odločba Komisije 2003/216/ES z dne 15. februarja 2002 o državni pomoči, ki jo je Francoska republika izplačala v korist Credit mutuel, se razglasi za nično.

               2.)

               Komisija nosi svoje lastne stroške in stroške, ki jih je priglasila tožeča stranka.

               3.)

               Francoska republika nosi svoje lastne stroške.

      (1)  UL C 131, 1.6.2002.


title: Zadeva C-9/16: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. junija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Amtsgericht Kehl – Nemčija) – kazenski postopek zoper A (Predhodno odločanje — Območje svobode, varnosti in pravice — Uredba (ES) št. 562/2006 — Zakonik Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) — Člena 20 in 21 — Prehajanje notranjih meja — Kontrola znotraj ozemlja — Nacionalna ureditev, ki dovoljuje kontrole za ugotovitev identitete oseb, prijetih v območju 30 kilometrov od skupne meje z drugimi državami pogodbenicami Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma — Možnost kontrole ne glede na vedenje zadevne osebe ali obstoj posebnih okoliščin — Nacionalna ureditev, ki omogoča nekatere kontrolne ukrepe za osebe na območju železniških postaj)

text:
               21.8.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 277/10

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. junija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Amtsgericht Kehl – Nemčija) – kazenski postopek zoper A
   (Zadeva C-9/16) (1)

   ((Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Uredba (ES) št. 562/2006 - Zakonik Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) - Člena 20 in 21 - Prehajanje notranjih meja - Kontrola znotraj ozemlja - Nacionalna ureditev, ki dovoljuje kontrole za ugotovitev identitete oseb, prijetih v območju 30 kilometrov od skupne meje z drugimi državami pogodbenicami Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma - Možnost kontrole ne glede na vedenje zadevne osebe ali obstoj posebnih okoliščin - Nacionalna ureditev, ki omogoča nekatere kontrolne ukrepe za osebe na območju železniških postaj))
   (2017/C 277/13)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Amtsgericht Kehl

      Stranka v postopku v glavni stvari

   A

      ob udeležbi: Staatsanwaltschaft Offenburg

      Izrek

               1.

               Člen 67(2) PDEU ter člena 20 in 21 Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013, je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki policijskim organom zadevne države članice daje pooblastilo, da lahko zaradi preprečitve ali zaustavitve nedovoljenega vstopa na ozemlje navedene države članice ali zaradi preprečitve nekaterih kaznivih dejanj, ki so usmerjena proti varnosti meje, na območju do 30 kilometrov od državne meje te države članice z drugimi državami pogodbenicami Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah, podpisane v Schengnu (Luksemburg) 19. junija 1990, ugotavljajo identiteto vsake osebe ne glede na njeno vedenje in obstoj posebnih okoliščin, razen če ta ureditev določa potreben okvir za ta pooblastila, ki bi zagotavljal, da izvajanje teh pooblastil v praksi ne more imeti enakovrednega učinka kot mejna kontrola, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

               2.

               Člen 67(2) PDEU ter člena 20 in 21 Uredbe št. 562/2006, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 610/2013, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki policijskim organom zadevne države članice dovoljuje, da lahko na vlakih in na območju železniških objektov te države članice ugotavljajo identiteto vsake osebe ali opravijo kontrole njenih dokumentov za prehajanje meje ter jo za to za kratek čas zadržijo in izprašajo, kadar te kontrole temeljijo na ugotovitvah glede dejanskega stanja ali izkušnjah mejne policije, če za izvajanje navedenih kontrol v nacionalnem pravu veljajo podrobne določitve in omejitve, ki določajo obseg, pogostnost in selektivnost teh kontrol, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

      (1)  UL C 136, 18.4.2016.


title: Zadeva C-495/16 P: Pritožba, ki jo je TeamBank AG Nürnberg vložila 15. septembra 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. julija 2016 v zadevi T-745/14, TeamBank/EUIPO – Easy Asset Management (EASY CREDIT)

text:
               13.3.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 78/8

         Pritožba, ki jo je TeamBank AG Nürnberg vložila 15. septembra 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. julija 2016 v zadevi T-745/14, TeamBank/EUIPO – Easy Asset Management (EASY CREDIT)
   (Zadeva C-495/16 P)
   (2017/C 078/11)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnica: TeamBank AG Nürnberg (zastopnik: D. Terheggen, odvetnik)

      Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Easy Asset Management AD
   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.


title: Zadeva T-87/05: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. septembra 2005 — EDP proti Komisiji („Konkurenca — Koncentracija — Uredba (EGS) št. 4064/89 — Odločba, ki koncentracijo razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom — Portugalska trga elektrike in plina — Pridobitev nadzora nad GDP s strani EDP in Eni — Direktiva 2003/55/ES — Liberalizacija trgov plina — Zaveze“)

text:
               12.11.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 281/22

         Sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. septembra 2005 — EDP proti Komisiji
   (Zadeva T-87/05) (1)

   („Konkurenca - Koncentracija - Uredba (EGS) št. 4064/89 - Odločba, ki koncentracijo razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom - Portugalska trga elektrike in plina - Pridobitev nadzora nad GDP s strani EDP in Eni - Direktiva 2003/55/ES - Liberalizacija trgov plina - Zaveze“)
   (2005/C 281/42)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranke

      Tožeča stranka: EDP — Energias de Portugal, SA (Lizbona, Portugalska) [Pooblaščenci: C. Botelho Moniz, R. García-Gallardo, A. Weitbrecht in J. Ruiz Calzado, odvetniki]

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti [Pooblaščenca: A. Bouquet in M. Schneider, zastopnika]

      Intervenienti na strani tožene stranke: Gas Natural SDG, SA (Barcelona, Španija) [Pooblaščenca: J. Perez-Bustamante Köster in P. Suárez Fernandez, odvetnika]
   Predmet zadeve
   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2004) 4715 konč. z dne 9. decembra 2004, ki koncentracijo s katero EDP — Energias de Portugal, SA in Eni Portugal Investment, SpA predlagata, da bi skupaj pridobila nadzor nad Gás de Portugal SGPS, SA (zadeva COMP/M.3440 — EDP/ENI/GDP), razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom.
   Izrek sodbe

               1)

               Tožba se zavrne.

               2)

               Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

               3)

               Vsaka stranka nosi svoje stroške, nastale v zvezi z intervencijo.

      (1)  UL C 82, 2.4.2005.


title: Zadeva T-110/07: Sodba Splošnega sodišča z dne 3. marca 2011 – Siemens proti Komisiji (Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP — Razdelitev trga — Posledice znotraj skupnega trga — Pojem trajajoče kršitve — Trajanje kršitve — Zastaranje — Globe — Sorazmernost — Obteževalne okoliščine — Vloga vodje — Olajševalne okoliščine — Sodelovanje)

text:
               9.4.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/10

         Sodba Splošnega sodišča z dne 3. marca 2011 – Siemens proti Komisiji
   (Zadeva T-110/07) (1)

   (Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP - Razdelitev trga - Posledice znotraj skupnega trga - Pojem trajajoče kršitve - Trajanje kršitve - Zastaranje - Globe - Sorazmernost - Obteževalne okoliščine - Vloga vodje - Olajševalne okoliščine - Sodelovanje)
   2011/C 113/19
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Siemens AG (Berlin in München, Nemčija) (zastopniki: najprej I. Brinker, T. Loest in C. Steinle, nato I. Brinker in C. Steinle, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: najprej F. Arbault in O. Weber, nato X. Lewis in R. Sauer, ter nazadnje R. Sauer in A. Antoniadis, zastopniki)

      Predmet

   Predlog za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 6762 konč. z dne 24. januarja 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.899 – Plinsko izolirane stikalne naprave) in, podredno, predlog za zmanjšanje globe, naložene tožeči stranki.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Siemens se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 140, 23.6.2007.


title: Zadeva C-42/07: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 8. septembra 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto – Portugalska) – Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP) in Bwin International Ltd, nekdanji Baw International Ltd, proti Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Člen 49 ES — Omejitve svobode opravljanja storitev — Prirejanje iger na srečo prek interneta)

text:
               7.11.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 267/9

         Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 8. septembra 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto – Portugalska) – Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP) in Bwin International Ltd, nekdanji Baw International Ltd, proti Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
   (Zadeva C-42/07) (1)

   (Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Člen 49 ES - Omejitve svobode opravljanja storitev - Prirejanje iger na srečo prek interneta)
   2009/C 267/15
   Jezik postopka: portugalščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, nekdanji Baw International Ltd

      Tožena stranka: Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto – Razlaga členov 43 ES, 49 ES in 56 ES – Nacionalne zakonodaja, ki določenemu organu pridržuje izključno pravico do prirejanja iger na srečo in loterij ter šteje dejavnost organizacije, promoviranja in pobiranja športnih stav, tudi prek interneta, za prekršek – Prepoved podjetju, ki opravlja dejavnost spletnega prirejanja stav in loterije in ima sedež v drugi državi članici, da bi spletno promoviralo, organiziralo ter prirejalo te stave in loterije ter dobitnikom izplačevalo vrednost nagrad

      Izrek

   Člen 49 ES ne nasprotuje predpisom države članice, kakršni so tisti v postopku v glavni stvari, s katerimi je gospodarskim subjektom, kot je družba Bwin International Ltd, s sedežem v drugih državah članicah, kjer zakonito ponujajo podobne storitve, prepovedano ponujati igre na srečo prek interneta na ozemlju navedene države članice.

      (1)  UL C 69, 24.3.2007.


title: Združeni zadevi C-463/04 in C-464/04: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 6. decembra 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija)) – Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) in Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04) proti Comune di Milano (Člen 56 ES – Prost pretok kapitala – Omejitve – Privatizirana podjetja – Nacionalna določba, v skladu s katero statut delniške družbe državi ali javnemu subjektu, ki je udeležen v kapitalu te družbe, daje pravico, da neposredno imenuje enega ali več članov upravnega odbora)

text:
               26.1.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 22/2

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 6. decembra 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija)) – Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) in Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04) proti Comune di Milano
   (Združeni zadevi C-463/04 in C-464/04) (1)

   (Člen 56 ES - Prost pretok kapitala - Omejitve - Privatizirana podjetja - Nacionalna določba, v skladu s katero statut delniške družbe državi ali javnemu subjektu, ki je udeležen v kapitalu te družbe, daje pravico, da neposredno imenuje enega ali več članov upravnega odbora)
   (2008/C 22/02)
   Jezik postopka: italijanščina
   Predložitveno sodišče
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca Zucca (C-463/04) in Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)

      Tožena stranka: Comune di Milano

      Intervenienti: AEM SpA (C-463/04 in C-464/04), Edison SpA (C-463/04),
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Razlaga člena 56 ES – Nacionalna določba, ki javnim osebam omogoča imenovanje članov upravnega odbora ali revizorjev v privatiziranih podjetjih – Uporaba s strani teritorialne enote, ki ohranja precejšen delež v privatiziranem podjetju.
   Izrek
   Člen 56 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, kot je člen 2449 italijanskega codice civile, v skladu s katerim lahko statut delniške družbe državi ali javnemu subjektu, ki je udeležen v kapitalu te družbe, podeli pravico neposrednega imenovanja enega ali več članov upravnega odbora, pri čemer ta pravica sama po sebi ali – kot v zadevah v postopkih v glavni stvari – v povezavi z določbo, kot je člen 4 uredbe-zakona št. 332 z dne 31. maja 1994, ki je po spremembah postala zakon št. 474/1994 z dne 30. julija 1994, kot je bil spremenjen z zakonom št. 350 z dne 24. decembra 2003, ki navedeni državi ali javnemu subjektu priznava pravico sodelovanja pri oblikovanju seznama članov upravnega odbora, ki jih ne imenuje neposredno, tej državi ali temu subjektu daje na voljo nesorazmerne nadzorne pristojnosti glede na njegovo udeležbo v kapitalu navedene družbe.

      (1)  UL C 249, 14.10.2006.


title: Zadeva T-521/10: Tožba, vložena 9. novembra 2010 – Confortel Gestión proti UUNT – Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)

text:
               29.1.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 30/41

         Tožba, vložena 9. novembra 2010 – Confortel Gestión proti UUNT – Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)
   (Zadeva T-521/10)
   ()
   2011/C 30/74
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: španščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Confortel Gestión, SA (Madrid, Španija) (zastopnik: I. Valdelomar Serrano)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Homargrup, SA (Sta Susana, Španija)

      Predloga tožeče stranke

               —

               Razveljavi naj se odločba drugega odbora za pritožbe z dne 5. avgusta 2010 v zadevi R 1359/2009-2 in zato registracija znamke Skupnosti št. 5 276 951„CONFORTEL Aqua 4“ za vse prijavljene razrede, in

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopkov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „CONFORTEL Aqua 4“ za storitve iz razredov 41, 43 in 44

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Homargrup, SA

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: besedna in figurativna znamka Skupnosti „AQUA“ in „A AQUA HOTEL“ in španske besedne in figurativne znamke „AQUAMARINA“, „AQUATEL“ in „AQUAMAR“ za storitve iz razreda 42.

      Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev člena 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (1), saj naj med zadevnimi znamkami ne bi obstajala verjetnost zmede.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).


title: Zadeva T-31/05: Sklep Sodišča prve stopnje z dne 17. junija 2008 – Rossi proti UUNT – K & L Ruppert Stiftung (Rossi)

text:
               2.8.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 197/36

         Sklep Sodišča prve stopnje z dne 17. junija 2008 – Rossi proti UUNT – K & L Ruppert Stiftung (Rossi)
   (Zadeva T-31/05) (1)

   (2008/C 197/66)

      Jezik postopka: angleščina

   Predsednik osmega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 93, 16.4.2005.


title: Zadeva C-555/10: Tožba, vložena 26. novembra 2010 – Evropska komisija proti Republiki Avstriji

text:
               29.1.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 30/27

         Tožba, vložena 26. novembra 2010 – Evropska komisija proti Republiki Avstriji
   (Zadeva C-555/10)
   ()
   2011/C 30/45
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: G. Braun und H. Støvlbæk, zastopnika)

      Tožena stranka: Republika Avstrija

      Predloga tožeče stranke

               —

               ugotoviti, da Republika Avstrija ob prenosu prvega železniškega paketa ni izpolnila obveznosti iz člena 6(3) in priloge II k Direktivi Sveta 91/440/EGS, kot je bila spremenjena, ter členov 4(2) in 14(2) Direktive 2001/14/ES;

               —

               Republiki Avstriji naložiti plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Komisija meni, da neodvisnost upravljavca železniške infrastrukture, ki se zahteva v Direktivi, v Avstriji ni bila pravilno prenesena v nacionalno pravo.
   V Avstriji je sicer načeloma dopustna obstoječa organizacija podjetja, ki opravlja bistvene naloge za upravljanje železniške infrastrukture, in podjetja, ki izvaja storitve železniškega prevoza, v obliki skupnega holdinga. Vendar pa je treba zagotoviti, da sta podjetji dokazljivo gospodarsko neodvisni drug od drugega.
   Zlasti holding nikakor ne sme nadzorovati hčerinske družbe, ki opravlja bistvene naloge v zvezi z železniško infrastrukturo. To naj v Avstriji ne bi bilo zagotovljeno. Neodvisnost upravljavca infrastrukture ne nadzira nikakršen oblastven organ, konkurenca pa nima nikakršne učinkovite možnosti pritožbe, če bi prišlo do dajanja prednosti nekemu določenemu podjetju.
   Tudi ni zadostnih zakonskih ali pogodbenih pravil, ki bi urejala razmerje med holdinkško družbo in njeno hčerinsko družbo, ki pa opravlja bistvene naloge v zvezi z železniško infrastrukturo.
   Komisija meni, da zaradi velike osebne prepletenosti med holdinško in hčerinsko družbo, na primer zaradi podvajanja funkcij članov njunih upravnih odborov, obstaja dvom o gospodarski neodvisnosti. Nujno naj bi bilo, da se vodilne v enem podjetju za nekaj let izključi iz vodstvenih mest v drugem podjetju. Poleg tega bi se smelo vodstveni kader v podjetju, ki opravlja bistvene naloge, imenovati le pod nadzorom neodvisnega oblastvenega organa.
   Dalje, zdi se, da je za zagotovitev zapovedane neodvisnosti podjetja, ki mu je poverjeno opravljanje bistvenih nalog upravljanja železniške infrastrukture, nujno potrebna prostorska in osebna ločitev obeh informacijskih sistemov.


title: Zadeva T-336/07: Sodba Splošnega sodišča z dne 29. marca 2012 – Telefónica in Telefónica de España proti Komisiji (Konkurenca — Zloraba prevladujočega položaja — Španski trg širokopasovnega dostopa do interneta — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 82 ES — Določitev cen — Cenovne škarje — Določitev trgov — Prevladujoči položaj — Zloraba — Izračun cenovnih škarij — Učinki zlorabe — Pristojnost Komisije — Pravica do obrambe — Subsidiarnost — Sorazmernost — Pravna varnost — Lojalno sodelovanje — Načelo dobrega upravljanja — Globe)

text:
               12.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 138/13

         Sodba Splošnega sodišča z dne 29. marca 2012 – Telefónica in Telefónica de España proti Komisiji
   (Zadeva T-336/07) (1)

   (Konkurenca - Zloraba prevladujočega položaja - Španski trg širokopasovnega dostopa do interneta - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 82 ES - Določitev cen - Cenovne škarje - Določitev trgov - Prevladujoči položaj - Zloraba - Izračun cenovnih škarij - Učinki zlorabe - Pristojnost Komisije - Pravica do obrambe - Subsidiarnost - Sorazmernost - Pravna varnost - Lojalno sodelovanje - Načelo dobrega upravljanja - Globe)
   2012/C 138/21
   Jezik postopka: španščina

      Stranke

      Tožeči stranki: Telefónica, SA (Madrid, Španija) in Telefónica de España, SA (Madrid) (zastopnika: F. González Díaz in S. Sorinas Jimeno, nato F. González Díaz, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier in K. Mojzesowicz, zastopniki)

      Intervenienti v podporo tožene stranke: France Telecom España, SA (Pozuelo de Alarcon, Španija) (zastopniki: S. Martínez Lage, H. Brokelmann in M. Ganino, odvetniki), Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) (Madrid) (zastopnika: L. Pineda Salido in I. Cámara Rubio, odvetnika) in European Competitive Telecommunications Association (Wokingham, Združeno kraljestvo) (zastopnika: M. Di Stefano in A. Salerno, odvetnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2007) 3196 konč. z dne 4. julija 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 82 [ES] (zadeva COMP/38.784 – Wanadoo España proti Telefónici) in, podredno, predlog za odpravo globe, naložene tožečima strankama, ali znižanje njenega zneska.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Telefónica, SA in Telefónica de España, SA nosita svoje stroške in plačata stroške Evropske komisije, družbe France Telecom España, SA ter organizacij Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) in European Competitive Telecommunications Association v skladu z njihovmi predlogi.

      (1)  UL C 269, 10.11.2007.


title: Zadeva T-377/12: Tožba, vložena 22. avgusta 2012 – Spa Monopole proti UUNT – Olivar Del Desierto (OLEOSPA)

text:
               27.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/27

      Tožba, vložena 22. avgusta 2012 – Spa Monopole proti UUNT – Olivar Del Desierto (OLEOSPA)
      (Zadeva T-377/12)
      (2012/C 331/52)
      Jezik, v katerem je bila tožba vložena: francoščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgija) (zastopniki: L. De Brouwer, E. Cornu in É. De Gryse, odvetniki)

         Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: Olivar Del Desierto, SL (Almería, Španija)

         Predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 22. junija 2012 v zadevi R 135/2011-4 razveljavi;

                  —

                  toženi stranki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

         Prijavitelj znamke Skupnosti: Olivar Del Desierto, SL

         Zadevna znamka Skupnosti: figurativna znamka, ki vsebuje besedni element „OLEOSPA“ za proizvode in storitve iz razredov 3, 35 in 39 – zahteva za registracijo št. 7 268 832

         Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka

         Navajana znamka ali znak: beneluške besedne znamke „SPA“ za proizvode iz razredov 3 in 32

         Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru

         Odločba odbora za pritožbe: ugoditev pritožbi in zavrnitev ugovora

         Navajani tožbeni razlogi:

                  —

                  Kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.

                  —

                  Kršitev člena 8(5) Uredbe št. 207/2009.


title: Zadeva C-421/11 P: Sklep Sodišča z dne 7. februarja 2012 – Total SA, Elf Aquitaine SA proti Evropski komisiji (Pritožba — Uredba (ES) št. 1/2003 — Konkurenca — Omejevalni sporazum — Trg metakrilatov — Pojem „podjetje“ — Domneva o odločilnem vplivu — Obveznost obrazložitve — Načelo dobrega upravljanja — Razširitev učinka pravnomočnosti — Množilni faktor za zagotavljanje odvračalnega učinka — Nedeljivost globe — Neomejena pristojnost)

text:
               5.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 133/12

         Sklep Sodišča z dne 7. februarja 2012 – Total SA, Elf Aquitaine SA proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-421/11 P) (1)

   (Pritožba - Uredba (ES) št. 1/2003 - Konkurenca - Omejevalni sporazum - Trg metakrilatov - Pojem „podjetje“ - Domneva o odločilnem vplivu - Obveznost obrazložitve - Načelo dobrega upravljanja - Razširitev učinka pravnomočnosti - Množilni faktor za zagotavljanje odvračalnega učinka - Nedeljivost globe - Neomejena pristojnost)
   2012/C 133/21
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Pritožnici: Total SA, Elf Aquitaine SA (zastopnika: E. Morgan de Rivery in A. Noël-Baron, odvetnika)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopnika: V. Bottka in B. Gencarelli, zastopnika)

      Predmet

   Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 7. junija 2011 v zadevi Total in Elf Aquitaine proti Komisiji (T-206/06), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGS (zadeva COMP/F/38.645 – Metakrilati) – Konkurenca – Omejevalni sporazum – Kršitev načel prenosa pristojnosti in sorazmernosti – Očitno napačna razlaga – Kršitev pravice do obrambe, načel pravičnosti in enakosti orožij – Obveznost obrazložitve – Kršitev načela dobrega upravljanja

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Družbama Total SA in Elf Aquitaine SA se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 340, 19.11.2011.


title: Zadeva C-18/11: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 6. septembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Združeno kraljestvo) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs proti Philips Electronics UK Ltd (Svoboda ustanavljanja — Davčna zakonodaja — Davek od dohodkov pravnih oseb — Davčna olajšava — Nacionalna zakonodaja, ki izključuje, da bi izgube, nastale na nacionalnem ozemlju, enota nerezidentka družbe, ustanovljene v drugi državi članici, prenesla na družbo iste skupine s sedežem na nacionalnem ozemlju)

text:
               27.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/4

      Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 6. septembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Združeno kraljestvo) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs proti Philips Electronics UK Ltd
      (Zadeva C-18/11) (1)

      (Svoboda ustanavljanja - Davčna zakonodaja - Davek od dohodkov pravnih oseb - Davčna olajšava - Nacionalna zakonodaja, ki izključuje, da bi izgube, nastale na nacionalnem ozemlju, enota nerezidentka družbe, ustanovljene v drugi državi članici, prenesla na družbo iste skupine s sedežem na nacionalnem ozemlju)
      (2012/C 331/06)
      Jezik postopka: angleščina

         Predložitveno sodišče

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Tožena stranka: Philips Electronics UK Ltd

         Predmet

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Združeno kraljestvo) – Razlaga člena 49 PDEU – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja – Davek od dohodkov pravnih oseb – Davčna olajšava – Nacionalna zakonodaja, ki izključuje, da bi izgube, nastale na nacionalnem ozemlju, enota nerezidentka družbe, ustanovljene v drugi državi članici, prenesla na družbo iste skupine s sedežem na nacionalnem ozemlju

         Izrek

                  1.

                  Člen 43 ES je treba razlagati tako, da to, da nacionalna ureditev države članice za možnost prenosa izgube – ki je nastala v stalni poslovni enoti družbe nerezidentke v tej državi članici – na družbo rezidentko prek olajšave za skupino določi pogoj, da te izgube ni mogoče upoštevati za potrebe tujega davka, medtem ko za prenos izgub družbe rezidentke v tej državi članici ni določen noben enakovreden pogoj, pomeni omejitev pravice družbe nerezidentke do ustanavljanja v drugi državi članici.

                  2.

                  Omejitve pravice družbe nerezidentke do ustanavljanja v drugi državi članici, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ni mogoče upravičiti z nujnimi razlogi v splošnem interesu, ki temeljijo na namenu preprečevanja dvojnega upoštevanja izgub in namenu ohranitve uravnotežene razdelitve davčnih pristojnosti držav članic, ali s kombinacijo teh dveh razlogov.

                  3.

                  V položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, nacionalno sodišče ne sme uporabiti določb nacionalnega prava, ki so v nasprotju s členom 43 ES.

         (1)  UL C 89, 19.3.2011.


title: Zadeva T-631/15: Tožba, vložena 11. novembra 2015 – Stena Line Scandinavia/Komisija

text:
               15.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 59/22

         Tožba, vložena 11. novembra 2015 – Stena Line Scandinavia/Komisija
   (Zadeva T-631/15)
   (2016/C 059/25)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Švedska) (zastopnika: P. Alexiadis, Solicitor, L. Sandberg-Mørch, odvetnica)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da je tožba dopustna in utemeljena;

               —

               Sklep Evropske Komisije z dne 23. julija 2015 o državni pomoči SA.39078 (2014/N) (Danska) za financiranje projekta fiksne povezave v ožini Fehmarn Belt razglasi za ničen; in

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri razloge:

               1.

               Prvi tožbeni razlog: Komisija je storila napako s tem, da je ugotovila, da financiranje, namenjeno družbi A/S Femern za danske železniške povezave z zaledjem, ni državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Komisija je storila napako s tem, da je ugotovila, da so ukrepi pomoči, dodeljeni družbi Femern A/S za fiksno povezavo, združljivi z notranjim trgom v skladu s členom 107(3) PDEU. Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitno napako pri presoji s tem, da je ugotovila, da je projekt fiksne povezave v ožini Fehmarn Belt v skupnem evropskem interesu ter da je pomoč nujna in sorazmerna. Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitno napako pri presoji tudi v zvezi s preprečitvijo nedovoljenega izkrivljanja konkurence in preskusom tehtanja ter uveljavljanjem poroštev države.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: Komisija je kršila obveznost sprožitve formalnega postopka preiskave. Tožeča stranka zatrjuje, da obstajajo pokazatelji resnih težav, ki se nanašajo na trajanje in okoliščine postopka predhodnega preverjanja. Tožeča stranka poleg tega navaja nezadostno in nepopolno analizo glede sredstev, ki so bila dodeljena družbi Femern A/S za danske železniške povezave z zaledjem, v zvezi s skupnim evropskim interesom projekta fiksne povezave v ožini Fehmarn Belt, v zvezi z nujnostjo in sorazmernostjo pomoči in v zvezi s preprečevanjem neupravičenega izkrivljanja konkurence in preskusom tehtanja.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: Komisija ni izpolnila obveznosti obrazložitve. Komisija ni podala obrazložitve v zvezi z danskimi železniškimi povezavami z zaledjem, v zvezi s skupnim evropskim interesom za fiksno povezavo v ožini Fehmarn Belt in v zvezi z nujnostjo in sorazmernostjo pomoči ter v zvezi z neupravičenim izkrivljanjem konkurence in preskusom tehtanja.


title: Zadeva C-481/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgerichts Düsseldorf (Nemčija) 30. oktobra 2014 – Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH

text:
               2.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 34/4

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgerichts Düsseldorf (Nemčija) 30. oktobra 2014 – Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH
   (Zadeva C-481/14)
   (2015/C 034/04)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka, pritožnik in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Jørn Hansson

      Tožena stranka, nasprotna stranka v pritožbenem postopku in pritožnica: Jungpflanzen Grünewald GmbH

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je pri določitvi „primernega nadomestila“, ki ga mora kršitelj plačati imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti v skladu s členom 94(1)(a) [Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (v nadaljevanju: Uredba 2100/94)] (1), ker opravlja dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, ne da bi bil za to upravičen, izhajajoč iz običajne pristojbine, ki se v licenci, običajni za tržišče, na istem območju zahteva za dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, vedno treba pavšalno dodati določen „dodatek zaradi kršitve“? Ali to izhaja iz drugega stavka člena 13(1) [Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (v nadaljevanju: Direktiva 2004/48)] (2)?

               2.

               Ali je pri določitvi „primernega nadomestila“, ki ga mora kršitelj plačati imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti v skladu s členom 94(1)(a) Uredbe 2100/94, ker opravlja dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, ne da bi bil za to upravičen, izhajajoč iz običajne pristojbine, ki se v licenci, običajni za tržišče, na istem območju zahteva za dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, v konkretnem posamičnem primeru treba kot preudarke oziroma okoliščine, ki zvišujejo nadomestilo, dodatno upoštevati:

                           a)

                           okoliščino, da je šlo pri sorti, ki je predmet postopka v glavni stvari in na katero se nanaša kršitev, v zadevnem časovnem obdobju za sorto, ki je na trgu zaradi posebnih lastnosti imela samostojni položaj, če se licenčnina, običajna za tržišče, ugotavlja na podlagi licenčnih pogodb in obračunov, sklenjenih v povezavi s sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari;
                           Če upoštevanje te okoliščine pride v poštev v posamičnem primeru:
                           ali je zvišanje nadomestila dopustno le tedaj, če se značilnosti, ki utemeljujejo samostojni položaj sorte, ki je predmet postopka v glavni stvari, izražajo v opisu žlahtniteljske pravice?

                           b)

                           okoliščino, da se je sorta, ki je predmet postopka v glavni stvari, v času vstopa sporne sorte na trg že zelo uspešno tržila, s čimer je kršitelj prihranil stroške za vstop na trg s sporno sorto, če se licenčnina, običajna za tržišče, ugotavlja na podlagi licenčnih pogodb in obračunov, sklenjenih v povezavi s sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari;

                           c)

                           okoliščino, da je bil obseg kršitve, ki se je nanašala na sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari, s časovnega vidika in glede na število prodanih kosov nadpovprečen;

                           d)

                           preudarek, da se kršitelju – drugače kot pridobitelju licence – ni treba bati, da plačuje licenčnino (ki je ne more zahtevati nazaj), četudi je žlahtniteljska pravica za sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari in v zvezi s katero se zahteva ugotovitev ničnosti, pozneje razglašena za nično;

                           e)

                           okoliščino, da kršitelju – drugače kot je bilo to običajno za pridobitelje licenc – ni bilo treba delati četrtletnih obračunov;

                           f)

                           preudarek, da imetnik žlahtniteljske pravice nosi tveganje inflacije, kar se izraža s tem, da se uveljavljanje pravic razteza čez dolgo časovno obdobje;

                           g)

                           preudarek, da imetnik žlahtniteljske pravice na podlagi nujnosti uveljavljanja pravic – drugače kot je to v primeru doseganja prihodkov iz podelitve licenc za sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari – ne more računati s prihodki, doseženimi s sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari;

                           h)

                           preudarek, da imetnik žlahtniteljske pravice v primeru kršitve, ki se nanaša na sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari, nosi tako procesno tveganje, povezano s sodnim postopkom, kot tudi tveganje, da izvršitev pri kršitelju na koncu ne bo uspešna;

                           i)

                           preudarek, da je imetniku žlahtniteljske pravice v primeru kršitve žlahtniteljske pravice na podlagi samovoljnega ravnanja kršitelja odvzeta možnost odločanja o tem, ali kršitelju sploh želi dopustiti izkoriščanje sorte, ki je predmet postopka v glavni stvari?

               3.

               Ali je pri določitvi „primernega nadomestila“, ki ga mora kršitelj plačati imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti v skladu s členom 94(1)(a) Uredbe 2100/94, ker opravlja dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, ne da bi bil za to upravičen, treba upoštevati tudi obrestovanje letno dolgovanega nadomestila v skladu z običajno zamudno obrestno mero, če se izhaja iz tega, da bi razumne pogodbene stranke tako obrestovanje predvidele?

               4.

               Ali je treba pri izračunu „vsake nadaljnje škode, ki je posledica tega dejanja“ in ki jo mora kršitelj imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti nadomestiti v skladu s prvim stavkom člena 94(2) Uredbe 2100/94, ker opravlja dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, ne da bi bil za to upravičen, kot podlago za izračun vzeti običajno pristojbino, ki se v licenci, običajni za tržišče, na istem območju zahteva za dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94?

               5.

               V primeru pritrdilnega odgovora na vprašanje 4:

                           a)

                           Ali je pri izračunu „vsake nadaljnje škode“ na podlagi licence, običajne za tržišče, v skladu s prvim stavkom člena 94(2) Uredbe 2100/94 v posamičnem primeru treba upoštevati preudarke oziroma okoliščine, navedene v točkah od 2(a) do 2(i), in/ali okoliščino, da mora imetnik žlahtniteljske pravice na podlagi nujnosti uveljavljanja pravic v običajnem obsegu vložiti svoj čas v preiskavo kršitve in ukvarjanje z zadevo in v obsegu, običajnem za kršitve žlahtniteljskih pravic, izvesti poizvedovanja o kršitvi žlahtniteljske pravice, na način, da upravičujejo dodatek na licenčnino, običajno za tržišče?

                           b)

                           Ali je pri izračunu „vsake nadaljnje škode“ na podlagi licence, običajne za tržišče, v skladu s prvim stavkom člena 94(2) Uredbe 2100/94 treba vedno pavšalno določiti določen „dodatek zaradi kršitve“? Ali to izhaja iz drugega stavka člena 13(1) Direktive 2004/48?

                           c)

                           Ali je pri izračunu „vsake nadaljnje škode“ na podlagi licence, običajne za tržišče, v skladu s prvim stavkom člena 94(2) Uredbe 2100/94 treba upoštevati obrestovanje letno dolgovanega nadomestila v skladu z običajno zamudno obrestno mero, če se izhaja iz tega, da bi razumne pogodbene stranke tako obrestovanje predvidele?

               6.

               Ali je treba prvi stavek člena 94(2) Uredbe 2100/94 razlagati tako, da je dobiček kršitelja „vsaka nadaljnja škoda“ v smislu te določbe, ki se lahko zahteva poleg primernega nadomestila v skladu s členom 94(1) Uredbe 2100/94, ali pa se dobiček kršitelja, dolgovan v skladu s prvim stavkom člena 94(2) Uredbe 2100/94, v primeru krivdnega ravnanja dolguje le alternativno k primernemu nadomestilu v skladu s členom 94(1)?

               7.

               Ali odškodninski zahtevek iz člena 94(2) Uredbe 2100/94 nasprotuje nacionalnim določbam, v skladu s katerimi imetnik žlahtniteljske pravice, ki so mu bili v postopku za izdajo začasne odredbe zaradi kršitve žlahtniteljske pravice pravnomočno naloženi stroški tega postopka, s sklicevanjem na materialno pravo ne more zahtevati povrnitve teh stroškov, čeprav je v poznejšem postopku v glavni stvari zaradi iste kršitve žlahtniteljske pravice s svojimi predlogi uspel?

               8.

               Ali odškodninski zahtevek iz člena 94(2) Uredbe 2100/94 nasprotuje nacionalnim določbam, v skladu s katerimi oškodovanec ne more zahtevati nadomestila za lastni vloženi čas v okviru poteka izvensodnega in sodnega obravnavanja odškodninskega zahtevka zunaj ozkih omejitev postopka o odmeri stroškov, če vloženi čas ne presega običajnega okvira?

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 16, str. 390).

      (2)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 2, str. 32).


title: Zadeva C-232/13 P: Pritožba, ki jo je SPLIA vložila 29. aprila 2013 zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. februarja 2013 v združenih zadevah od T-278/00 do T-280/00, od T-282/00 do T-286/00 in od T-288/00 do T-295/00, Albergo Quattro Fontane in drugi proti Komisiji

text:
               20.7.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 207/18

         Pritožba, ki jo je SPLIA vložila 29. aprila 2013 zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. februarja 2013 v združenih zadevah od T-278/00 do T-280/00, od T-282/00 do T-286/00 in od T-288/00 do T-295/00, Albergo Quattro Fontane in drugi proti Komisiji
   (Zadeva C-232/13 P)
   2013/C 207/30
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnica: Società per l'industria alberghiera (SPLIA) (zastopnika: A. Bianchini in F. Busetto, odvetnika)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Comitato „Venezia vuole vivere“

      Predlogi

               —

               izpodbijani sklep Splošnega sodišča naj razveljavi;

               —

               ugodi naj predlogom, ki so bili predstavljeni na prvi stopnji, in naj tako:

                           —

                           v delu in kolikor to zahteva interes pritožnic razglasi za nično Odločbo Komisije 2000/394/ES z dne 25. novembra 1999 v zvezi z ukrepi pomoči podjetjem, ki se nahajajo na območju Benetk in Chioggie, določenimi z zakonoma št. 30/1997 in št. 206/1995 o zmanjšanju prispevkov za socialno varnost;

                           —

                           podredno, navedeno odločbo razglasi za nično v delu, v katerem nalaga obveznost vračila zneskov, za katere so bili zmanjšani zadevni prispevki za socialno varnost, skupaj z vračilom zamudnih obresti za zadevna obdobja;

               —

               Komisiji naloži stroške postopkov na obeh stopnjah.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica navaja devet pritožbenih razlogov:

                  Prvi pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker ne upošteva, da z zadevnimi ukrepi upravičenci niso dobili nobenih ugodnosti, saj gre za kompenzacijski ukrep.

                  Drugi pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker ni izključil niti ni presodil, ali zadevni ukrepi lahko vplivajo na konkurenco in na trgovino znotraj Skupnosti.

                  Tretji pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker v njem niso bile uporabljene izjeme iz člena 87(2)(b) ES (sedaj člen 107(2)(b) PDEU) in iz člena 87(3)(b) ES (sedaj člen 107(3)(b) PDEU).

                  Četrti pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker v njem niso bile uporabljene izjeme iz člena 87(3)(c) ES (sedaj člen 107(3)(c) PDEU).

                  Peti pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker v njem niso bile uporabljene izjeme iz člena 87(3)(d) in (e) (sedaj člen 107(3)(d) in (e) PDEU).

                  Šesti pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker v njem niso bile uporabljene izjeme iz člena 86(2) ES (sedaj člen 106(2) PDEU).

                  Sedmi pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker je izključil obstoj pomoči in s tem kršil člen 88(3) ES (sedaj člen 108(3) PDEU) in člen 15 Uredbe št. 659/1999 (1).

                  Osmi pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker ni uporabil člena 14(1) Uredbe št. 659/1999, v zvezi z odredbo vračila.

                  Deveti pritožbeni razlog: sklep ni pravilen, ker ni uporabil člena 14(1) Uredbe št. 659/1999, v zvezi z uporabo obresti.

      (1)  Uredba Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339).


title: Zadeva C-421/04: Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Audiencia provincial de Barcelona - Sección Decimoquinta, z dne 28. junija 2004 v zadevi MATRATZEN CONCORD, AG proti HUKLA-GERMANY, S.A.

text:
               4.12.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 300/31

         Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Audiencia provincial de Barcelona - Sección Decimoquinta, z dne 28. junija 2004 v zadevi MATRATZEN CONCORD, AG proti HUKLA-GERMANY, S.A.
   (Zadeva C-421/04)
   (2004/C 300/57)
   Audiencia provincial de Barcelona - Sección Decimoquinta je z sklepom z dne 28. junija 2004 v postopku, ki poteka med MATRATZEN CONCORD, AG in HUKLA-GERMANY, S.A., ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 1. oktobra 2004, Sodišču Evropskih skupnosti predložil predlog za sprejem predhodne odločbe.
   Audiencia provincial de Barcelona - Sección Decimoquinta predlaga Sodišču, da odloči o naslednjem vprašanju:
   „Ali veljavnost registracije znamke v državi članici lahko predstavlja prikrito omejevanje trgovine med državami članicami, če znamka nima razlikovalnega učinka oziroma v gospodarskem prometu označuje sam proizvod, ali vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor, ali druge lastnosti proizvoda, in je izražena v jeziku druge države članice, ki ni isti kot jezik v državi registracije, kot na primer španska znamka “MATRATZEN„, ki označuje vzmetnice in povezane proizvode?“


title: Zadeva C-613/11: Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 21. marca 2013 – Evropska komisija proti Italijanski republiki (Neizpolnitev obveznosti države — Državne pomoči — Pomoč Italijanske republike za sektor ladijskega prevoza na Sardiniji — Odločba Komisije 2008/92/ES, s katero je bilo ugotovljeno, da je ta pomoč nezdružljiva s skupnim trgom, in naloženo, da se od prejemnikov pridobi njeno vračilo — Neizvršitev v določenem roku)

text:
               1.6.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 156/10

         Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 21. marca 2013 – Evropska komisija proti Italijanski republiki
   (Zadeva C-613/11) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Državne pomoči - Pomoč Italijanske republike za sektor ladijskega prevoza na Sardiniji - Odločba Komisije 2008/92/ES, s katero je bilo ugotovljeno, da je ta pomoč nezdružljiva s skupnim trgom, in naloženo, da se od prejemnikov pridobi njeno vračilo - Neizvršitev v določenem roku)
   2013/C 156/14
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: B. Stromsky in D. Grespan, agenta)

      Tožena stranka: Italijanska republika (zastopnika: G. Palmieri, agent, skupaj s S. Fiorentinom, avvocato dello Stato)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države – Državne pomoči – Nesprejetje v predpisanem roku vseh potrebnih predpisov za uskladitev s členoma 2 in 5 Odločbe Komisije 2008/92/ES z dne 10. julija 2007 v zvezi s shemo državne pomoči za sektor ladijskega prevoza na Sardiniji (UL 2008, L 29, str. 24) – Zahteva po takojšnji in učinkoviti izvršitvi odločb Komisije – Neustreznost postopka za izterjavo zadevne nezakonite pomoči

      Izrek

               1.

               Italijanska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za to, da bi od prejemnikov pridobila vračilo državne pomoči, ki je bila z Odločbo Komisije [2008/92/ES] z dne 10. julija 2007 v zvezi s shemo državne pomoči Italije za sektor ladijskega prevoza na Sardiniji (notificirano 11. julija 2007 in objavljeno v UL L 29, 22.2.2008, str. 24) razglašena za nezakonito in nezdružljivo s skupnim trgom, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 5 te odločbe.

               2.

               Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 32, 4.2.2012.


title: Zadeva C-110/08: Tožba, vložena 11. marca 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji

text:
               21.6.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 158/8

         Tožba, vložena 11. marca 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji
   (Zadeva C-110/08)
   (2008/C 158/13)
   Jezik postopka: nemščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: T. Scharf in D. Recchia, zastopnika)

      Tožena stranka: Republika Avstrija
   Predlogi tožeče stranke:
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Naj se ugotovi, da tožena stranka, s tem da Komisiji še vedno ni predložila popolnega seznama predlaganih območji, pomembnih za Skupnost, oziroma da seznam, ki ga je sedaj posredovala Komisiji, še vedno ne vsebuje šestih tipov naravnih habitatov v alpski biografski regiji (3230, 6520, *7220, 8130, 9110 in 9180), desetih tipov naravnih habitatov (*1530, 3240, *6110, *6230, 6520, 8150, 8220, 9150, 91F0 in *91I0) in dvanajst vrst (Vertigo moulinsiana, *Osmoderma eremita, Rutilus pigus, Triturus cristatus, Triturus carnifex, Rhinolophus hipposideros, Barbastella barastellus, Myotis emarginatus, Myotis myotis, Mannia triandra, Buxbaumia viridis, Drepanocladus vernicosus) v celinski biografski regiji, ni izpolnila dolžnosti iz člena 4(1) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, 22.7.1992, str. 7).

               —

               Republiki Avstriji naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Z namenom, da bi se v določenem časovnem načrtu lahko vzpostavilo usklajeno evropsko ekološko omrežje posebnih ohranitvenih območij, je v členu 4(1) Direktive 92/42/EGS državam članicam naloženo, naj na podlagi meril, ki so določena v Prilogi III k tej Direktivi, in ustreznih znanstvenih informacij izdelajo seznam območij, v katerih se pojavljajo tipi naravnih habitatov, ki so našteti v Prilogi I, in vrste, ki so navedene v Prilogi II. V tem nacionalnem seznamu je treba našteti območja s prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi in prednostnimi vrstami, ki so jih države članice izbrale na podlagi meril iz Priloge III. „Prednostne“ so tiste vrste in tisti tipi naravnih habitatov, ki jim grozi izginotje in za katerih ohranitev je Skupnost še posebej odgovorna glede na delež njihovega naravnega območja razširjenosti na evropskem ozemlju držav članic. Seznam se pošlje Komisiji v treh letih od notifikacije te direktive skupaj z informacijami o vsakem območju. Za Republiko Avstrijo je Direktiva začela veljati s pristopom k Evropski uniji 1. januarja 1995 s spremembami, navedenimi v pristopni pogodbi, in torej ni sporno, da je rok za prenos v nacionalno pravo v vsakem primeru že iztekel.
   Republika Avstrija, s tem da Komisiji še vedno ni predložila popolnega seznama s predlogi območji, pomembnih za Skupnost, ni izpolnila dolžnosti iz člena 4(1) Direktive Sveta 92/43/EGS.
   Republika Avstrija se sklicuje na domnevne kršitve postopka, zaradi česar naj bi bilo ravnanje Komisije nedopustno.
   Prvi ugovor tožene stranke se nanaša na t.i. sezname s pridržki, torej sezname tipov naravnih habitatov in vrst, v zvezi s katerimi je Komisija v svojih odločitvah glede seznama območij, pomembnih za Skupnost, za alpske in celinske biografske regije ugotovila nepopolnost omrežja. Tožena stranka utemeljuje, da ker izdelava seznama s pridržki v Direktivi ni predvidena, se Komisija nanj ne more sklicevati in na podlagi tega toženi stranki ne more očitati pomanjkljivega obveščanja o zaščitenih območjih.
   Vendar te utemeljitve ni mogoče sprejeti. Ni namreč bistveno, ali Direktiva ureja izdelavo seznama s pridržki, temveč le, ali so nacionalni seznami, ki so bili predloženi Komisiji, popolni. Seznami s pridržki so s stališča Komisije le popis vrzeli na poti do vzpostavitve popolnega omrežja Natura 2000. V Direktivi taki seznami sicer morda res niso predvideni, vendar pa njihova izdelava tudi ni prepovedana.
   Z napovedjo nadaljnjih naknadnih imenovanj odpade tudi utemeljitev tožene stranke, da se ne more braniti, ker ne more slediti znanstveni podlagi Komisije: očitno je namreč, da bi tožena stranka lahko uvidela, da bodo potrebna naknadna imenovanja. Poleg tega bi bila tožena stranka nesporno vključena v biografski proces.
   V dolgem obdobju, ki je preteklo med prvim obrazloženim mnenjem ter prvim in drugim dopolnilnim mnenjem, ni tožena stranka izkoristila nobenih procesnih pravic in tako ne more Komisiji ničesar očitati. Komisija je samo zato že leta 1998 opustila namero, da bi proti toženi stranki takoj vložila tožbo, ker je imela razloge za domnevo, da bo tožena stranka svojo obveznosti iz Direktive kmalu izpolnila. Toženi stranki je bil trikrat določen rok, da bi Komisiji predložila popolno poročilo. Tako je imela na razpolago nenavadno dolgo obdobje, v katerem bi lahko odgovorila na očitke Komisije in odpravila nepravilnost, ki je v tem postopku predmet spora.
   Tudi utemeljitev, da je do pozivov Komisije k naknadnemu imenovanju prišlo v postopku na podlagi člena 4 Direktive in jih zato „ni hkrati mogoče imeti za nadaljevanje postopka zaradi neizpolnitve obveznosti“, se ne zdi prepričljiva. Prav zaradi tega, ker so bili pozivi k naknadnemu imenovanju izrečeni v postopku na podlagi člena 4 Direktive, pri čemer bi morala biti faza imenovanja že davno zaključena, so pozivi k imenovanju jasen pokazatelj tega, da tožena stranka svoje obveznosti iz člena 4 še vedno ni izpolnila. Tožena stranka je s tem, da je Komisija leta dopuščala naknadna imenovanja, ne da bi vložila tožbo, vsakokrat dobila nadaljnjo možnost, da bi se z izpolnitvijo svojih obveznosti izognila temu postopku.
   Nazadnje je treba poudariti, da se – v nasprotju s trditvami tožene stranke – dvostranski posvetovalni postopek iz člena 5 Direktive, v tem primeru ne more uporabiti. Navedeni postopek je namreč predviden le za izjemne primere, ko je treba razčistiti znanstveno polemiko med Komisijo in državo članico glede določenega območja, ne pa tudi za primere, v katerih gre – kot tudi v obravnavani zadevi – za nepopolno obveščanje o območjih.
   Procesni ugovori, ki jih uveljavlja tožena stranka, torej niso utemeljeni.