title: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 6. septembra 2012.#Cido Grupa SIA proti Valsts ieņēmumu dienests.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākās Tiesas Senāts.#Pristop novih držav članic – Prehodni ukrepi – Kmetijski proizvodi – Sladkor – Uredba (ES) št. 60/2004 – Stopnja in osnova dajatve na presežne zaloge.#Zadeva C‑471/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (šesti senat)
      z dne 6. septembra 2012 (
            *1
         )
      „Pristop novih držav članic — Prehodni ukrepi — Kmetijski proizvodi — Sladkor — Uredba (ES) št. 60/2004 — Stopnja in osnova dajatve na presežne zaloge“
      V zadevi C-471/11,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Augstākās Tiesas Senāts (Latvija) z odločbo z dne 9. novembra 2010, ki je prispela na Sodišče 14. septembra 2011, v postopku

         Cido Grupa SIA

      proti

         Valsts ieņēmumu dienests,

      SODIŠČE (šesti senat),
      v sestavi U. Lõhmus, predsednik senata, A. Ó Caoimh in C. G. Fernlund (poročevalec), sodnika,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Cido Grupa SIA I. Lielpinka, odvetnik,

               —

               za Valsts ieņēmumu dienests N. Jezdakova, zastopnica,

               —

               za latvijsko vlado I. Kalniņš in D. Pelše, zastopnika,

               —

               za estonsko vlado M. Linntam, zastopnica,

               —

               za Evropsko komisijo D. Triantafyllou in A. Sauka, zastopnika,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6(3) Uredbe Komisije (ES) št. 60/2004 z dne 14. januarja 2004 o prehodnih ukrepih v sektorju sladkorja zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 42, str. 125), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1667/2005 z dne 13. oktobra 2005 (UL L 269, str. 3, v nadaljevanju: Uredba št. 60/2004).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Cido Grupa SIA (v nadaljevanju: Cido Grupa) in Valsts ieņēmumu dienests (latvijska davčna uprava, v nadaljevanju: VID) zaradi pobiranja dajatve na presežne zaloge sladkornega sirupa.

         Pravni okvir

               3

               Člen 41, prvi odstavek, Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte,Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL 2003, L 236, str. 33) omogoča Evropski komisiji, da sprejme ukrepe, ki so namenjeni olajšanju prehoda novih držav članic v sistem skupne kmetijske politike, v obdobju treh let po pristopu. Komisija se je pri sprejetju Uredbe št. 60/2004 oprla zlasti na to določbo.

               4

               V preambuli Uredbe št. 60/2004 je navedeno:
               „[…]

                        (5)

                        Obstaja znatno tveganje za motnjo trgov v sektorju sladkorja, če se proizvodi uvedejo v nove države članice pred njihovim pristopom zaradi špekulacijskih namenov. Treba bi bilo sprejeti določbe za lajšanje prehoda, da bi se izognili špekulacijam zaradi pristopa novih držav članic. Podobne določbe so že bile sprejete glede trgovine s kmetijskimi proizvodi zaradi pristopa Češke republike, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške z Uredbo (ES) št. 1972/2003[…]. Zaradi upoštevanja posebnosti v sektorju sladkorja so potrebna posebna pravila.

                  […]

                        (7)

                        V skladu z Aktom o pristopu je treba iz trga izločiti tudi količine zalog sladkorja ali izoglukoze, ki presegajo običajne količine za prenos zalog, na stroške novih držav članic. Določitev presežnih zalog bo izvedla Komisija na podlagi razvoja trgovine, proizvodnje in porabe v novih državah članicah med obdobjem od 1. maja 2000 do 30. aprila 2004. Za ta postopek bi bilo treba poleg sladkorja in izoglukoze upoštevati druge proizvode s pomembno ekvivalentno vsebnostjo sladkorja, ker so tudi lahko cilji špekulacije. Če določena presežna količina sladkorja in izoglukoze ni izločena iz trga Skupnosti najpozneje do 30. aprila 2005, bodo nove zadevne države članice finančno odgovorne za ustrezno količino. Znesek, ki se ga zaračuna novi državi članici in ki je plačljiv v proračun Skupnosti, če presežne zaloge niso izločene, bi moral biti najvišje izvozno nadomestilo, ki se uporablja med obdobjem od 1. maja 2004 do 30. aprila 2005.“

               5

               Člen 4, točka 1, Uredbe št. 60/2004 določa pojem „sladkor“ tako:
               […]

                        (a)

                        sladkor iz sladkorne pese in sladkor iz sladkornega trsa v trdni obliki pod oznako KN 1701;

                        (b)

                        sladkorni sirup pod oznakami KN 1702 60 95, 1702 90 99 in 2106 90 59;

                        (c)

                        inulinski sirup pod oznakama KN 1702 60 80 in 1702 90 80.

               6

               Člen 6(1) te uredbe določa:
               „[…] Komisija najpozneje do 31. maja 2005 za vsako novo državo članico določi količino sladkorja kot takega ali v obliki predelanih proizvodov, izoglukoze in fruktoze, ki presega količino, ki se šteje za običajno količino za prenos zalog 1. maja 2004 in ki jo je treba izločiti iz trga na stroške novih držav članic.
               Za določitev presežne količine se zlasti upošteva razmere med letom pred pristopom glede na prejšnja leta:

                        (a)

                        uvoženih in izvoženih količin sladkorja kot takega ali v obliki predelanih proizvodov, izoglukoze in fruktoze;

                        (b)

                        proizvodnje, porabe in zalog sladkorja in izoglukoze;

                        (c)

                        okoliščin, v katerih so bile zaloge pridobljene.“

               7

               Člen 6(2) navedene uredbe novim državam članicam nalaga, da morajo najpozneje do 30. novembra 2005 iz trga izločiti količine sladkorja ali izoglukoze, ki jih Komisija določi kot presežne za vsako od teh držav.

               8

               Člen 6(3) iste uredbe določa:
               „Za uporabo odstavka 2 morajo za zadevne glavne izvajalce pristojni organi novih držav članic 1. maja 2004 imeti na voljo sistem za identifikacijo presežnih količin sladkorja, s katerimi se trguje, bodisi proizvedenih presežnih količin sladkorja kot takega bodisi v predelanih proizvodih, izoglukozi ali fruktozi. Ta sistem lahko zlasti temelji na sledenju uvoza, davčnem nadzoru, pregledih izvajalčevih računov in fizičnih zalog ter vsebuje ukrepe, kot so varščine za tveganje. Sistem identifikacije temelji na oceni tveganja, ki upošteva zlasti ta merila:

                        —

                        vrsta dejavnosti zadevnih izvajalcev,

                        —

                        zmogljivost skladišč,

                        —

                        obseg dejavnosti.

                  Nova država članica uporablja ta sistem, da zadevne izvajalce prisili, da na lastne stroške izločijo iz trga količino sladkorja ali izoglukoze, ki je enakovredna njihovi določeni individualni presežni količini. Zadevni izvajalci predložijo novi državi članici dokazilo, da so bili proizvodi izločeni iz trga najpozneje do 30. novembra 2005.
               Če tega dokazila ne predložijo, nova država članica zaračuna znesek, ki je enak zadevni količini, pomnoženi z najvišjimi uvoznimi dajatvami, ki se uporabljajo za zadevni proizvod v obdobju med 1. majem 2004 in 30. novembrom 2005, povečan za 1,21 EUR/100 kg za beli sladkor ali ekvivalent suhe snovi.
               Znesek iz tretjega pododstavka se pripiše nacionalnemu proračunu nove države članice.“

               9

               Člen 7(2) Uredbe št. 60/2004 določa:
               „Če dokazila o izločitvi ne predloži v skladu z odstavkom 1 za del ali celotno presežno količino, se novi državi članici zaračuna znesek, ki je enak neizločeni količini, pomnoženi z najvišjimi izvoznimi nadomestili za beli sladkor pod oznako KN 1701 99 10 med obdobjem od 1. maja 2004 do 30. novembra 2005. […]“

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               10

               VID je z odločbo z dne 12. septembra 2006 ugotovila, da ima družba Cido Grupa presežne zaloge sladkornega sirupa (oznaka KN 2106 90 59), in je določila dolgovano dajatev v znesku 79697,88 LVL, kar je približno 113.400 EUR. Navedeni znesek je bil izračunan na podlagi ustrezne količine belega sladkorja (oznaka KN 1701 99 10), ki je vsebovana v sladkornem sirupu. Za to je VID pomnožila presežno količino sladkornega sirupa na zalogi, ki je znašala 295.857 kg, s stopnjo koncentracije belega sladkorja v tem proizvodu, ki znaša 69 %, kar znaša skupno 204.141 kg. Za določitev dolgovane dajatve je VID na to količino uporabila uvozno dajatev, ki se uporablja za beli sladkor, povečano za 1,21 EUR/100 kg, kar znaša 55,55 EUR/100 kg.

               11

               Na podlagi tožbe, ki jo je vložila družba Cido Grupa, je prvostopenjsko sodišče razglasilo delno ničnost navedene odločbe. To sodišče je ugotovilo, da je VID storila napako z uporabo stopnje dajatve za beli sladkor, saj je bil zadevni proizvod sladkorni sirup, za katerega se uporablja nižja stopnja dajatve. Odločba navedenega sodišča je bila na pritožbeni stopnji potrjena, zato sta VID in družba Cido Grupa vložili kasacijski pritožbi na predložitveno sodišče.

               12

               V okviru svoje kasacijske pritožbe VID očita pritožbenemu sodišču, da je napačno razlagalo člen 6 Uredbe št. 60/2004, ker je presodilo, da mora biti osnova za dajatev v sporu o glavni stvari presežna količina sladkornega sirupa in stopnja te dajatve tista, ki temelji na uvozni dajatvi za ta proizvod. Predložitveno sodišče zato meni, da je odločitev o zadevi odvisna od razlage pojmov „zadevna količina“ in „zadevni proizvod“ iz člena 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004.

               13

               Augstākās Tiesas Senāts je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali je treba člen 6(3), tretji pododstavek, [Uredbe št. 60/2004] razlagati tako, da če je bila pri zadevnem izvajalcu ugotovljena posest individualne presežne količine proizvoda, ki ga je v smislu člena 4(1) Uredbe št. 60/2004 mogoče opredeliti kot sladkor, je ta izvajalec dolžan v državni proračun vplačati znesek, katerega izračun temelji na količini belega sladkorja (oznaka kombinirane nomenklature 1701 99 10), ki ustreza vsebnosti sladkorja v proizvodu, ki je bil v posesti izvajalca, in ne na količini samega proizvoda, ki je bil v njegovi posesti (na primer sladkornega sirupa)?

                        2.

                        Ali je treba za izračun navedenega zneska uporabiti najvišje uvozne dajatve, ki se uporabljajo za beli sladkor, namesto tistih, ki se uporabljajo za konkretni proizvod, ki je bil v posesti zadevnega izvajalca?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

               14

               Predložitveno sodišče z obema vprašanjema za predhodno odločanje, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004 razlagati tako, da je osnova za dajatev na presežno zalogo sladkornega sirupa količina belega sladkorja, ki je dejansko vsebovana v tem proizvodu, in stopnja te dajatve stopnja uvozne dajatve na beli sladkor, povečana za 1,21 EUR/100 kg.

               15

               Glede stopnje dajatve na presežne zaloge člen 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004 zgolj napotuje na najvišjo uvozno dajatev, ki se uporablja za „zadevni proizvod“. Posledično je treba ugotoviti, ali se navedeni izraz nanaša, kot zatrjuje družba Cido Grupa, na uvozno dajatev na proizvod v presežni količini, v tem primeru sladkorni sirup, ali kot trdijo VID, latvijska in estonska vlada ter Komisija, na tisto, ki se uporablja za beli sladkor.

               16

               Zaradi neobstoja podrobnejših pravil bi se pojem „zadevni proizvod“, ki se pojavlja v členu 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004 sicer lahko razumel tako, da se nanaša na proizvod v presežni količini. Vendar takšna razlaga ne bi upoštevala sobesedila te določbe in bi bila v nasprotju s ciljem Uredbe št. 60/2004, ki je v skladu z njeno uvodno izjavo 5, omejiti tveganja za motnjo trgov v sektorju sladkorja z uvedbo proizvodov v nove države članice zaradi špekulacijskih namenov.

               17

               Člen 6(3), drugi pododstavek, te uredbe določa, da morajo zadevni izvajalci na lastne stroške izločiti iz trga presežne količine sladkorja ali izoglukoze, ki jih ugotovijo organi novih držav članic, ali plačati dajatev, če dokaza o izločitvi teh količin ni mogoče predložiti. Ob upoštevanju te določbe je tako izraz „zadevni proizvod“, ki se pojavlja v členu 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004, treba razumeti tako, da se nanaša na sladkor in izoglukozo, to sta proizvoda, na katera se nanaša predhodni pododstavek člena 6(3).

               18

               V skladu s ciljem izločitve presežnih zalog sladkorja, izoglukoze in drugih proizvodov s pomembno ekvivalentno vsebnostjo sladkorja, ki je naveden v uvodni izjavi 7 Uredbe št. 60/2004, člen 6(3), tretji pododstavek, te uredbe določa uporabo najvišje uvozne dajatve, ki se uporablja za sladkor ali izoglukozo, pri čemer sta ta pojma določena v členu 4 Uredbe št. 60/2004. V skladu z zadnjenavedeno določbo obsega pojem „sladkor“ poleg sladkorja v trdni obliki pod oznako KN 1701 tudi sladkorni sirup (oznake KN 1702 60 95, 1702 90 99 in 2106 90 59) in inulinski sirup (oznaki KN 1702 60 80 in 1702 90 80). Kot izhaja iz Priloge 1 k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382), pa velja med navedenimi proizvodi za beli sladkor najvišja stopnja dajatve.

               19

               V zvezi s tem je treba navesti, da se Uredba št. 60/2004 glede izračuna dolgovanega zneska izrecno nanaša na beli sladkor, kadar je nova država članica, ki ni uspela odpraviti presežka sladkorja in izoglukoze pred 30. novembrom 2005, finančno odgovorna za odpravo tega presežka. Za takšen primer člen 7(2) Uredbe št. 60/2004 določa, da se novi državi članici „zaračuna znesek, ki je enak neizločeni količini, pomnoženi z najvišjimi izvoznimi nadomestili za beli sladkor pod oznako KN 1701 99 10 med obdobjem od 1. maja 2004 do 30. novembra 2005“.

               20

               Na koncu je treba poudariti, da bi razlaga, ki jo zastopa družba Cido Grupa in s katero zahteva uporabo stopnje uvozne dajatve, ki se uporablja za presežni proizvod, v obravnavanem primeru za sladkorni sirup, škodila polnemu učinku Uredbe št. 60/2004. Ker je stopnja dajatve na sladkorni sirup namreč približno stokrat nižja od stopnje dajatve na beli sladkor, obdavčenje presežnih zalog ne bi doseglo zadostne stopnje, da bi odvrnilo špekulativno ravnanje in spodbudilo gospodarske subjekte, da odpravijo presežne zaloge.

               21

               Člen 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004 je treba razlagati tako, da je stopnja dajatve na presežno zalogo sladkornega sirupa stopnja uvozne dajatve na beli sladkor, povečana za 1,21 EUR/100 kg.

               22

               Zato tako logika kot pravičnost vodita k ugotovitvi, da mora biti osnova za dolgovano dajatev na presežno zalogo sladkornega sirupa količina belega sladkorja v njegovi sestavi.

               23

               Glede na vse zgornje ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je člen 6(3), tretji pododstavek, Uredbe št. 60/2004 treba razlagati tako, da je osnova za dolgovano dajatev na presežno zalogo sladkornega sirupa (oznaka KN 2106 90 59) količina belega sladkorja (KN 1701 99 10), ki je dejansko vsebovana v tem proizvodu, in stopnja te dajatve stopnja uvozne dajatve na beli sladkor, povečana za 1,21 EUR/100 kg.

         Stroški

               24

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

                     Člen 6(3), tretji pododstavek, Uredbe Komisije (ES) št. 60/2004 z dne 14. januarja 2004 o prehodnih ukrepih v sektorju sladkorja zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1667/2005 z dne 13. oktobra 2005, je treba razlagati tako, da je osnova za dajatev na presežno zalogo sladkornega sirupa (oznaka KN 2106 90 59) količina belega sladkorja (KN 1701 99 10), ki je dejansko vsebovana v tem proizvodu, in stopnja te dajatve stopnja uvozne dajatve na beli sladkor, povečana za 1,21 EUR/100 kg.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: latvijščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 25. januarja 2012. # Viaguara S.A. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti VIAGUARA - Prejšnja besedna znamka Skupnosti VIAGRA - Nezakonito izkoriščanje razlikovalnega značaja ali ugleda prejšnje znamke - Člen 8(5) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-332/10.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 25. januarja 2012 – Viaguara proti UUNT – Pfizer (VIAGUARA)
      (Zadeva T-332/10)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti VIAGUARA – Prejšnja besedna znamka Skupnosti VIAGRA – Neupravičeno izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda prejšnje znamke – Člen 8(5) Uredbe (ES) št. 207/2009“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika enake ali podobne prejšnje znamke z ugledom – Varstvo prejšnje ugledne znamke, razširjeno na proizvode ali storitve, ki niso podobni – Pogoji – Neupravičeno izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(5)) (Glej točke 30,
         42, 53 in 79.)

      Predmet

               Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 20. maja 2010 (zadeva R 946/2009-1) v zvezi s postopkom z ugovorom
                  med družbama Pfizer Inc. in Viaguara S.A.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Viaguara S.A. se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 2. julija 1974. # Italijanska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 173-73.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 14. decembra 2006.#Denkavit Internationaal BV in Denkavit France SARL proti Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Francija.#Svoboda ustanavljanja - Davek od dohodka pravnih oseb - Izplačilo dividend - Oprostitev dividend, ki jih izplačajo družbe rezidentke - Pri viru odtegnjeni davek za dividende, ki jih izplačajo družbe nerezidentke - Sporazum o izogibanju dvojne obdavčitve - Možnost odbitka odtegnjenega zneska od davka, ki ga je treba plačati v drugi državi članici.#Zadeva C-170/05.

text:
      Zadeva C-170/05
      Denkavit Internationaal BV
      in
      Denkavit France SARL
      proti
      Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija))
      „Svoboda ustanavljanja – Davek od dohodka pravnih oseb – Izplačilo dividend – Oprostitev dividend, ki jih izplačajo družbe rezidentke – Pri viru odtegnjeni davek za dividende, ki jih izplačajo družbe nerezidentke – Sporazum o izogibanju dvojne obdavčitve – Možnost odbitka odtegnjenega zneska od davka, ki ga je treba plačati v drugi državi članici“
      Povzetek sodbe
      1.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja
      (člena 43 ES in 48 ES)
      2.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja
      (člena 43 ES in 48 ES)
      1.        Člena 43 ES in 48 ES nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki s tem, da nalaga obdavčitev dividend, izplačanih matični družbi
         nerezidentki, in te obdavčitve skoraj popolnoma oprošča matične družbe rezidentke, pomeni diskriminatorno omejitev svobode
         ustanavljanja.

      Taka razlika v davčnem obravnavanju dividend med matičnimi družbami glede na kraj njihovega sedeža ima namreč za posledico,
         da je izvrševanje svobode ustanavljanja za družbe s sedežem v drugih državah članicah manj privlačno, zato se lahko odrečejo
         pridobitvi, ustanovitvi ali ohranitvi hčerinske družbe v državi članici, ki sprejme ta ukrep, in predstavlja omejitev svobode
         ustanavljanja, ki je načeloma prepovedana s členoma 43 ES in 48 ES.

      Res je, da glede ukrepov, ki jih sprejme država članica, da bi preprečila ali omilila zaporedne obdavčitve ali dvojno obdavčitev
         dohodka, ki ga izplača družba rezidentka, izplačani delničarji rezidenti niso nujno v položaju, primerljivem s položajem izplačanih
         delničarjev, ki so rezidenti druge države članice. Vendar postane od takrat, ko neka država članica enostransko ali s sporazumom
         davku od dohodka podvrže ne le delničarje rezidente, ampak tudi delničarje nerezidente, za dividende, ki jih prejmejo od družbe
         rezidentke, položaj omenjenih delničarjev nerezidentov primerljiv s položajem delničarjev rezidentov.

      Ker je država članica želela z oprostitvijo dividend za rezidentke preprečiti zaporedno obdavčitev dobičkov hčerinske družbe,
         ki so izplačani v obliki dividend njihovim matičnim družbam, mora ta ukrep razširiti na nerezidente, ker podobna obdavčitev,
         ki so ji podvrženi ti nerezidenti, izhaja iz izvrševanja davčne pristojnosti nad njimi.

      (Glej točke 29, 30, 34, 35, 37, 41 in točko 1 izreka.)
      2.        Člena 43 ES in 48 ES nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki predvideva odtegnitev davka pri viru glede dividend, ki jih izplača
         hčerinska družba rezidentka, zgolj za matične družbe nerezidentke, čeprav davčni sporazum med zadevno državo članico in drugo
         državo članico pri viru odtegnjeni davek dovoljuje in predvideva možnost, da se od davka, ki ga je treba plačati v tej drugi
         državi članici, odbije davek, naložen ob uporabi izpodbijane nacionalne ureditve, kadar matična družba v tej drugi državi
         članici ne more opraviti odbitka, predvidenega z navedenim sporazumom.

      Ne glede na svoj obseg pomeni različno davčno obravnavanje, ki izhaja iz uporabe takega sporazuma in zakonodaje, diskriminacijo
         v škodo matičnih družb zaradi kraja njihovega sedeža, kar je nezdružljivo s svobodo ustanavljanja, zagotovljeno v Pogodbi.

      (Glej točki 49, 56 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 14. decembra 2006(*)

      „Svoboda ustanavljanja – Davek od dohodka pravnih oseb – Izplačilo dividend – Oprostitev dividend, ki jih izplačajo družbe rezidentke – Pri viru odtegnjeni davek za dividende, ki jih izplačajo družbe nerezidentke – Sporazum o izogibanju dvojne obdavčitve – Možnost odbitka odtegnjenega zneska od davka, ki ga je treba plačati v drugi državi članici“
      V zadevi C-170/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija)
         z odločbo z dne 15. decembra 2004, ki je na Sodišče prispela 8. februarja 2005, v postopku

      Denkavit Internationaal BV,

      Denkavit France SARL
      proti
      Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Lenaerts (poročevalec), E. Juhász, K. Schiemann in E. Levits, sodniki,
      generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed,
      sodna tajnica: K. Sztranc-Sławiczek, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 19. januarja 2006,
      ob upoštevanju stališč, so jih predložili:
      –        za Denkavit Internationaal BV in Denkavit France SARL B. Soubeille, odvetnik,
      –        za francosko vlado G. de Bergues, J. C. Gracia in C. Jurgensen, zastopniki,
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster in D. J. M. de Grave, zastopnika,
      –        za vlado Združenega kraljestva C. White, zastopnica, skupaj z J. Stratford, barrister,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti J.‑P. Keppenne in R. Lyal, zastopnika,
      –        za Autorité de surveillance AELE P. Bjørgan in N. Fenger, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 27. aprila 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 43 ES glede francoske davčne zakonodaje, ki je v času dejstev
         iz postopka v glavni stvari določala odtegnitev davka pri viru v primeru izplačila dividend odvisne družbe rezidentke matični
         družbi nerezidentki, medtem ko so bile dividende, ki jih je odvisna družba rezidentka izplačala matični družbi rezidentki,
         skoraj popolnoma oproščene davka od dohodka pravnih oseb.

      2        Ta predlog je bil predstavljen v okviru spora, ki poteka pred Conseil d’État, glede obdavčitve dividend, ki jih družbi Denkavit
         France SARL (v nadaljevanju: Denkavit France) in Agro Finances SARL (v nadaljevanju: Agro Finances) s sedežem v Franciji izplačujeta
         svoji matični družbi Denkavit Internationaal BV (v nadaljevanju: Denkavit Internationaal) s sedežem na Nizozemskem.

       Pravni okvir
       Nacionalna zakonodaja
      3        Na podlagi člena 119a(2) splošnega davčnega zakonika (v nadaljevanju: SDZ), v različici, ki je bila v veljavi v času dejstev
         v postopku v glavni stvari, se za dividende, ki jih družba rezidentka izplača fizični ali pravni osebi, ki nima stalnega prebivališča
         ali sedeža v Franciji, odtegne davek pri viru v višini 25 %. Za dividende, ki jih družba rezidentka izplača delničarju rezidentu,
         odtegnitev davka pri viru ni predvidena.

      4        Ob uporabi členov 145 in 216 SDZ lahko matična družba, ki ima sedež ali stalno poslovno enoto v Franciji, v okviru obdavčitve
         od dohodka pravnih oseb pod določenimi pogoji koristi skoraj popolno oprostitev dividend, ki jih izplača odvisna družba. Razen
         5-odstotnega deleža so te dividende odštete od neto obdavčljivega dohodka matične družbe in tako oproščene davka. Omenjeni
         5-odstotni delež ostane v neto obdavčljivem dohodku matične družbe in je podvržen davku od dohodka pravnih oseb.

       Francosko-nizozemski davčni sporazum
      5        Člen 10(1) sporazuma med vladama Francoske republike in Kraljevine Nizozemske o izogibanju dvojne obdavčitve in odpravi utaj
         davka na področju davka od dohodka in premoženja, podpisanega v Parizu 16. marca 1973 (v nadaljevanju: francosko-nizozemski
         sporazum), določa, da so dividende, ki jih družba rezidentka ene od držav pogodbenic, izplača rezidentu druge države, obdavčljive
         v tej drugi državi. Na podlagi člena 10(2) tega sporazuma so lahko te dividende kljub temu obdavčene v državi, v kateri ima
         družba izplačevalka sedež, če ima matična družba v odvisni družbi vsaj 25-odstotni delež kapitala po maksimalno 5-odstotni
         stopnji.

      6        Na podlagi člena 24A, (1) in (3), francosko-nizozemskega sporazuma lahko Kraljevina Nizozemska v davčno osnovo svojih rezidentov
         vključi dohodek, ki je v skladu s tem sporazumom obdavčljiv v Franciji. Kar zadeva dohodek, ki je na podlagi člena 10(2) navedenega
         sporazuma obdavčljiv v Franciji, Kraljevina Nizozemska prizna zmanjšanje, enako vsoti odbitega davka v Franciji, s tem da
         to zmanjšanje ne sme presegati davka, ki ga je treba za to vrsto dohodka plačati na Nizozemskem.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      7        V času dejstev iz postopka v glavni stvari je imela Denkavit Internationaal 50-odstoten kapitalski delež v Denkavit France
         in 99,9-odstoten kapitalski delež v Agro Finances, ki je sama imela 50-odstoten kapitalski delež v Denkavit France.

      8        V letih od 1987 do 1989 sta Denkavit France in Agro Finances, ki sta se pozneje združili, Denkavit Internationaal izplačali
         dividende v skupnem znesku 14.500.000 FRF.

      9        Ob uporabi povezanih določb člena 119a(2) SDZ in člena 10(2) francosko-nizozemskega sporazuma, je bilo obdavčenega, z odtegnitvijo
         davka pri viru, 5% zneska teh dividend, torej 725.000 FRF.

      10      Po tožbi, vloženi na Tribunal administratif de Nantes, je bil Denkavit Internationaal znesek davka, odtegnjenega pri viru,
         povrnjen. Vendar je s sodbo z dne 13. marca 2001 Cour administrative d’appel de Nantes sodbo Tribunal administratif de Nantes
         razveljavilo in Denkavit Internationaal ponovno naložilo plačilo 725.000 FRF.

      11      Denkavit Internationaal in Denkavit France sta proti tej sodbi vložili kasacijsko pritožbo na Conseil d’État. Pred tem sodiščem
         sta zatrjevali zlasti, da je zadevna francoska davčna zakonodaja v nasprotju s členom 43 ES.

      12      Ker je predložitveno sodišče ugotovilo, da odtegnitev davka pri viru, določena v zadevni francoski zakonodaji, ne prizadene
         družbe rezidentke, ki izplača dividende, temveč matično družbo nerezidentko, ki so ji te dividende izplačane, medtem ko lahko
         matična družba rezidentka pri obdavčitvi dohodka pravnih oseb koristi skoraj popolno oprostitev dividend, ki jih izplačajo
         njene odvisne družbe, se glede na to različno davčno obravnavanje sprašuje, če sta matična družba rezidentka in matična družba
         nerezidentka, kar zadeva mehanizem odtegnitve davka pri viru za dividende, v objektivno podobnem položaju.

      13      Predložitveno sodišče se prav tako sprašuje o učinkih francosko-nizozemskega sporazuma na presojo združljivosti odtegnitve
         davka pri viru s svobodo ustanavljanja.

      14      Po eni strani – ker lahko v skladu s členom 24 navedenega sporazuma matična družba s sedežem na Nizozemskem, ki je prejela
         dividende družbe s sedežem v Franciji, načeloma odbije davek, ki ga je v Franciji plačala od zneska davka, ki ga mora plačati
         na Nizozemskem – se predložitveno sodišče sprašuje, ali se lahko odtegnitev davka pri viru, ki jo dopušča francosko-nizozemski
         sporazum, pod pogojem določitve maksimalne stopnje in pravice nizozemskih delničarjev, ki prejmejo te dividende, da jih odbijejo,
         šteje zgolj za preprost način razdelitve obdavčitve dividend med Francosko republiko in Kraljevino Nizozemsko brez posledic
         za skupno davčno breme nizozemske matične družbe in tako na svobodo ustanavljanja te družbe.

      15      Med drugim poudarja vprašanje nujnosti, da se upošteva dejstvo, da družbe rezidentke na Nizozemskem takega odbitka ne morejo
         koristiti, razen če je davek, ki ga je treba plačati na Nizozemskem, višji od zmanjšanja davka, ki ga lahko uporabijo v skladu
         s členom 24 francosko-nizozemskega sporazuma.

      16      Ker je Conseil d’État menilo, da rešitev spora v glavni stvari zahteva razlago prava Skupnosti, je prekinilo odločanje in
         Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      Ali se ureditev, ki matični družbi, upravičeni do izplačila dividend, ki nima sedeža v Franciji, nalaga breme obdavčitve,
         hkrati pa matično družbo s sedežem v Franciji te oprosti, lahko izpodbija glede na načelo svobode ustanavljanja?

      2.      Ali je tak pri viru odtegnjeni davek glede na načelo svobode ustanavljanja mogoče izpodbijati samega po sebi ali pa je treba
         pri oceni združljivosti te ureditve z načelom svobode ustanavljanja upoštevati davčni sporazum med Francijo in drugo državo
         članico, ki ta pri viru odtegnjeni davek dovoljuje in daje možnost, da se davku, dolgovanemu v tej drugi državi članici, odbije
         davek, naložen ob uporabi izpodbijane ureditve?

      3.      Če se sprejme druga možnost (iz drugega vprašanja), ali obstoj zgoraj navedenega sporazuma zadošča, da se izpodbijana ureditev
         pojmuje kot preprost način razdelitve obdavčljivega dohodka med dvema zadevnima državama članicama brez posledic za podjetja
         ali pa naj okoliščina, da matična družba, ki nima sedeža v Franciji, ne more izvršiti odbitka, ki ga določa konvencija, pomeni,
         da se s to ureditvijo krši načelo svobode ustanavljanja?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
      17      Uvodoma je treba ugotoviti, da se spor v glavni stvari nanaša na dejansko stanje, ki je obstajalo pred sprejetjem Direktive
         Sveta 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic
         (UL L 225, str. 6). Zato bodo odgovori na vprašanja za predhodno odločanje temeljili izključno na upoštevnih določbah Pogodbe
         ES.

       Prvo vprašanje
      18      S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je člen 43 ES v nasprotju s tem, da se z nacionalno zakonodajo
         obdavčijo dividende, ki jih odvisne družbe rezidentke izplačajo svojim matičnim družbam s sedežem v drugi državi članici,
         medtem ko so matične družbe rezidentke te obdavčitve skoraj popolnoma oproščene. Prvo vprašanje se mora razumeti, kot da se
         nanaša tudi na člen 48 ES.

      19      Predhodno je treba opozoriti, da morajo glede na ustaljeno sodno prakso, čeprav neposredno obdavčenje spada v pristojnost
         držav članic, te to pristojnost vseeno izvrševati ob spoštovanju prava Skupnosti (sodbe z dne 14. februarja 1995 v zadevi
         Schumacker, C‑279/93, Recueil, str. I‑225, točka 21; z dne 16. julija 1998 v zadevi ICI, C‑264/96, Recueil, str. I‑4695, točka
         19, in z dne 23. februarja 2006 v zadevi Keller Holding, C‑471/04, ZOdl., str. I-2107, točka 28) in prepovedati vsakršno diskriminacijo
         na podlagi nacionalnosti (sodbe z dne 11. avgusta 1995 v zadevi Wielockx, C‑80/94, Recueil, str. I‑2493, točka 16; z dne 29.
         aprila 1999 v zadevi Royal Bank of Scotland, C‑311/97, Recueil, str. I‑2651, točka 19, in z dne 8. marca 2001 v združenih
         zadevah Metallgesellschaft in drugi, C‑397/98 in C‑410/98, Recueil, str. I‑1727, točka 37).

      20      Svoboda ustanavljanja, ki jo člen 43 ES priznava državljanom Skupnosti in ki zajema pravico začeti in opravljati dejavnost
         kot samozaposlena oseba, pravico do ustanovitve in vodenja podjetij, pod enakimi pogoji, kot jih za svoje državljane določa
         zakonodaja države članice, v kateri pride do take ustanovitve, v skladu s členom 48 ES zajema za družbe, ustanovljene v skladu
         z zakonodajo države članice in s statutarnim sedežem, glavno upravo ali glavnim krajem poslovanja v Skupnosti, pravico opravljati
         dejavnost v zadevni državi članici po odvisni družbi, podružnici ali agenciji (sodba z dne 21. septembra 1999 v zadevi Saint-Gobain
         ZN, C‑307/97, Recueil, str. I‑6161, točka 35, in zgoraj navedena sodba Keller Holding, točka 29).

      21      Ukinitev omejitev pravice do ustanavljanja zajema omejitve pri ustanavljanju agencij, podružnic ali hčerinskih družb državljanov
         katere koli države članice s sedežem na ozemlju katere koli države članice (sodbi z dne 28. januarja 1986 v zadevi Komisija
         proti Franciji, 270/83, Recueil, str. 273, točka 13, in zgoraj navedena sodba Royal Bank of Scotland, točka 22).

      22      Glede družb je treba navesti, da se na podlagi njihovega sedeža v smislu člena 48 ES tako kot na podlagi državljanstva fizičnih
         oseb ugotovi njihova povezava s pravnim redom posamezne države (glej zgoraj navedeno sodbo Metallgesellschaft in drugi, točka
         42 in navedena sodna praksa). Če bi se sprejelo, da lahko država članica ustanovitve odvisne družbe rezidentke svobodno različno
         obravnava omenjeno odvisno družbo zgolj zato, ker je sedež matične družbe v drugi državi članici, bi se členu 43 ES odvzel
         njegov pomen (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji, točka 18; sodbo z dne 13. julija 1993 v zadevi
         Commerzbank, C‑330/91, Recueil, str. I‑4017, točka 13; zgoraj navedeno sodbo Metallgesellschaft in drugi, točka 42, ter sodbo
         z dne 13. decembra 2005 v zadevi Marks & Spencer, C‑446/03, ZOdl., str. I-10837, točka 37). S pravico do svobode ustanavljanja
         se tako želi zagotoviti korist nacionalnega obravnavanja v sprejemni državi članici odvisne družbe, s tem da se prepoveduje
         vsakršna najmanjša diskriminacija, ki bi temeljila na kraju, v katerem imajo družbe sedež (glej v tem smislu zgoraj navedeni
         sodbi Komisija proti Franciji, točka 14, in Saint-Gobain ZN, točka 35).

      23      Sodišče je že presodilo, da je lahko v davčnem pravu rezidentstvo davčnega zavezanca dejavnik, ki lahko upraviči nacionalna
         pravila, ki vsebujejo različno obravnavanje med davčnimi zavezanci rezidenti in davčnimi zavezanci nerezidenti (zgoraj navedena
         sodba Marks & Spencer, točka 37).

      24      Različno obravnavanje med davčnimi zavezanci rezidenti in davčnimi zavezanci nerezidenti tako samo po sebi ne bo opredeljeno
         kot diskriminacija v smislu Pogodbe ES (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Wielockx, točka 19).

      25      Kljub temu se mora različno obravnavanje med tema vrstama davčnih zavezancev opredeliti kot diskriminacija v smislu Pogodbe,
         kadar ne obstaja nobena objektivna razlika, ki bi upravičila različno obravnavanje (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi
         Schumacker, točke od 36 do 38, in Royal Bank of Scotland, točka 27).

      26      V obravnavanem primeru je iz nacionalne zakonodaje iz postopka v glavni stvari, neodvisno od posledic francosko-nizozemskega
         sporazuma, razvidno različno davčno obravnavanje dividend, ki jih odvisna družba rezidentka izplača matični družbi, glede
         na to, ali je ta rezidentka ali nerezidentka.

      27      Dejansko velja, da medtem ko imajo matične družbe rezidentke možnost koristiti skoraj popolno oprostitev prejetih dividend,
         so, nasprotno, matične družbe nerezidentke podvržene obdavčitvi, z odtegnitvijo davka pri viru v višini 25 % zneska izplačanih
         dividend.

      28      Torej so dividende, izplačane matičnim družbam nerezidentkam, za razliko od tistih, izplačanih matičnim družbam rezidentkam,
         v skladu s francosko zakonodajo predmet več zaporednih obdavčitev, s tem da, kot navaja generalni pravobranilec v točkah od
         16 do 18 sklepnih predlogov, so te dividende obdavčene, prvič, na podlagi davka od dohodka pravnih oseb, ki se naloži odvisni
         družbi rezidentki, ki izplačuje, in, drugič, v obliki odtegnitve davka pri viru, ki so mu podvržene matične družbe nerezidentke,
         ki prejmejo omenjene dividende.

      29      Taka razlika v davčnem obravnavanju dividend med matičnimi družbami glede na kraj njihovega sedeža pomeni omejitev svobode
         ustanavljanja, ki je načeloma prepovedana s členoma 43 ES in 48 ES.

      30      Zaradi davčnega ukrepa iz postopka v glavni stvari je izvrševanje svobode ustanavljanja za družbe s sedežem v drugih državah
         članicah manj privlačno, zato se lahko odrečejo pridobitvi, ustanovitvi ali ohranitvi odvisne družbe v državi članici, ki
         sprejme ta ukrep (glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 2002 v zadevi Lankhorst-Hohorst, C‑324/00, Recueil, str. I‑11779,
         točka 32, in zgoraj navedeno sodbo Keller Holding, točka 35).

      31      Kljub temu francoska vlada zatrjuje, da imajo možnost koristiti skoraj popolno oprostitev dividend prav tako matične družbe
         nerezidentke s stalno poslovno enoto v Franciji. Vendar glede na ureditev o odtegnitvi davka pri viru, kot je ta iz postopka
         v glavni stvari, položaj matičnih družb nerezidentk, ki v Franciji nimajo stalne poslovne enote, ni primerljiv s položajem
         matičnih družb rezidentk ali matičnih družb nerezidentk s stalno poslovno enoto v Franciji.

      32      Francoska vlada dodaja, da bi se v skladu s teritorialnim načelom z oprostitvijo dividend, ki jih odvisne družbe rezidentke
         izplačajo matičnim družbam nerezidentkam brez stalne poslovne enote v Franciji, tem omogočilo, da se izognejo vsakršni obdavčitvi
         za te dohodke, tako v Franciji kot na Nizozemskem, in bi vzbudili pomisleki o porazdelitvi davčnih pristojnosti med Francosko
         republiko in Kraljevino Nizozemsko.

      33      Teh trditev ni mogoče sprejeti.

      34      Res je, da glede ukrepov, ki jih sprejme država članica, da bi preprečila ali omilila zaporedne obdavčitve ali dvojno obdavčitev
         dohodka, ki ga izplača družba rezidentka, izplačani delničarji rezidenti niso nujno v položaju, primerljivem s položajem izplačanih
         delničarjev, ki so rezidenti druge države članice (glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants
         in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, ZOdl., str. I-11673, točke od 57 do 65).

      35      Vendar postane od takrat, ko neka država članica enostransko ali s sporazumom davku od dohodka podvrže ne le delničarje rezidente,
         ampak tudi delničarje nerezidente, za dividende, ki jih prejmejo od družbe rezidentke, položaj omenjenih delničarjev nerezidentov
         primerljiv s položajem delničarjev rezidentov (zgoraj navedena sodba Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation,
         točka 68).

      36      V tej zadevi – kar zadeva obdavčitev dividend v Franciji, ki jih izplačajo odvisne družbe rezidentke – so izplačane matične
         družbe v podobnem položaju, če prejmejo te dividende kot matične družbe rezidentke ali kot matične družbe nerezidentke s stalno
         poslovno enoto v Franciji ali kot matične družbe nerezidentke brez stalne poslovne enote v Franciji. Dejansko pod vsemi temi
         predpostavkami Francoska republika obdavči dividende, ki jih izplača družba rezidentka.

      37      Glede na to je treba ugotoviti, da se želi z oprostitvijo dividend za matične družbe rezidentke preprečiti zaporedna obdavčitev
         dohodkov odvisne družbe, ki so izplačani v obliki dividend njihovim matičnim družbam. Vendar kot je opozoril generalni pravobranilec
         v točki 22 sklepnih predlogov, mora Francoska republika, ker je odločila, da svoje rezidente oprosti takega obdavčenja, ta
         ukrep razširiti na nerezidente, če podobna obdavčitev, ki so ji podvrženi ti nerezidenti, izhaja iz izvrševanja davčne pristojnosti
         nad njimi (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, točka 70).

      38      V tem okviru se mehanizem odtegnitve davka pri viru, ki se uporablja le za dividende, ki jih odvisne družbe rezidentke izplačajo
         matičnim družbam nerezidentkam brez stalne poslovne enote v Franciji, ne more upravičiti z nujnostjo družbam preprečiti, da
         bi se izognile vsakršni obdavčitvi teh dividend v Franciji in na Nizozemskem, ker matične družbe rezidentke tudi niso podvržene
         poznejši obdavčitvi teh dividend.

      39      Zadevna nacionalna zakonodaja zato, ker se z njo matičnim družbam nerezidentkam zavrača odobritev ugodnejšega nacionalnega
         davčnega obravnavanja, do katerega so upravičene matične družbe rezidentke, pomeni diskriminatoren ukrep, nezdružljiv s Pogodbo,
         ker določa večjo obdavčitev dividend, ki jih odvisne družbe rezidentke izplačajo nizozemskim matičnim družbam, kot je obdavčitev
         za iste dividende, izplačane francoskim matičnim družbam.

      40      Ker francoska vlada ni navedla drugih opravičljivih razlogov, je treba ugotoviti, da so zadevne nacionalne določbe iz postopka
         v glavni stvari, ki pomenijo diskriminatorne ukrepe med matičnimi družbami s sedežem v Franciji in tistimi s sedežem v drugi
         državi članici, v nasprotju s členoma 43 ES in 48 ES.

      41      Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člena 43 ES in 48 ES razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji,
         ki s tem, ko obdavči dividende izplačane matični družbi nerezidentki in skoraj popolnoma oprosti te obdavčitve matične družbe
         rezidentke, predstavlja diskriminatorno omejitev svobode ustanavljanja.

       Drugo in tretje vprašanje
      42      Predložitveno sodišče z drugim in tretjim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali bi bil odgovor
         na prvo vprašanje drugačen glede na to, da nizozemski-francoski sporazum določa, da lahko matična družba s sedežem na Nizozemskem
         od svojega davka, ki ga mora plačati v tej državi, v načelu odbije davek, ki ga je plačala v Franciji, in da je glede na to
         odbitek davka pri viru zgolj način porazdelitve davčnih pristojnosti med zadevnimi državami članicami, ki ga na podlagi členov
         43 ES in 48 ES ni mogoče izpodbijati, čeprav matična družba s sedežem na Nizozemskem odbitka, predvidenega s tem sporazumom,
         ne more opraviti.

      43      Ugotoviti je treba, da so ob neobstoju skupnostnih ukrepov za uskladitev ali sporazumov, sklenjenih med vsemi državami članicami
         na podlagi člena 293, druga alinea, ES, države članice še naprej pristojne za določitev meril za obdavčitev dohodkov, da bi
         – v tem primeru pogodbeno – odpravile dvojno obdavčevanje. V tem kontekstu lahko države članice z dvostranskimi sporazumi,
         ki se sklenejo, da bi se odpravilo dvojno obdavčevanje, prosto določijo navezovalne okoliščine za porazdelitev davčne pristojnosti
         (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Saint-Gobain ZN, točka 57, in sodbo z dne 19. januarja 2006 v zadevi Bouanich, C-265/04,
         ZOdl., str. I-923, točka 49).

      44      Vendar pa, kar zadeva tako porazdeljeno izvajanje pristojnosti obdavčitve, še naprej velja, da morajo države članice v skladu
         z načelom, navedenim v točki 19 te sodbe, spoštovati skupnostne predpise (zgoraj navedena sodba Saint-Gobain ZN, točka 58).
         Vendar ta porazdelitev davčnih pristojnosti državam članicam ne dopušča, da sprejmejo diskriminatorne ukrepe v nasprotju s
         predpisi Skupnosti (zgoraj navedena sodba Bouanich, točka 50).

      45      V obravnavanem primeru mora Sodišče – ker je davčna ureditev, ki izhaja iz francosko-nizozemskega sporazuma, del pravnega
         okvira, ki se uporablja v zadevi v glavni stvari, in ker je bila predstavljena kot taka s strani predložitvenega sodišča –
         to ureditev upoštevati, da bi podalo razlago prava Skupnosti, uporabno za nacionalno sodišče (glej v tem smislu sodbe z dne
         7. septembra 2004 v zadevi Manninen, C‑319/02, ZOdl., str. I‑7477, točka 21, in zgoraj navedeni sodbi Bouanich, točka 51,
         ter Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, točka 71).

      46      Kar zadeva davčno obravnavanje, ki izhaja iz francosko-nizozemskega sporazuma, je treba poudariti, da je družba nerezidentka,
         kot je Denkavit Internationaal, na podlagi tega sporazuma od svojega davka, ki ga mora plačati na Nizozemskem, odbiti 5 %
         davka, odtegnjenega pri viru, na dividende, ki izvirajo iz Francije. Ta odbitek kljub temu ne sme presegati zneska nizozemskega
         davka, ki ga je običajno treba plačati za te dividende. Vendar ni sporno, da je Kraljevina Nizozemska nizozemske matične družbe
         oprostila davka na dividende, prejete iz tujih virov, torej iz francoskega vira, tako da iz naslova odtegnitve pri francoskem
         viru ni priznan noben odbitek.

      47      Tako je treba ugotoviti, da skupna uporaba francosko-nizozemskega sporazuma in upoštevne nizozemske zakonodaje ne dopušča
         izravnati učinke omejitve svobode ustanavljanja, ugotovljene v okviru odgovora na prvo vprašanje.

      48      Dejansko je ob uporabi francosko-nizozemskega sporazuma in upoštevne nizozemske zakonodaje, matična družba s sedežem na Nizozemskem,
         ki prejema dividende odvisne družbe s sedežem v Franciji, podvržena davku z odtegnitvijo pri viru, ki je z navedenim sporazumom
         res omejen na 5 % zneska zadevnih dividend, medtem ko je, kot je navedeno v točki 4 te sodbe, matična družba s sedežem v Franciji
         davka na te dividende skoraj popolnoma oproščena.

      49      Ne glede na svoj obseg pomeni različno davčno obravnavanje, ki izhaja iz uporabe tega sporazuma in zakonodaje, diskriminacijo
         v škodo matičnih družb zaradi kraja njihovega sedeža, kar je nezdružljivo s svobodo ustanavljanja, zagotovljeno v Pogodbi.

      50      Dejansko je s členom 43 ES prepovedana tudi omejitev svobode ustanavljanja majhnega obsega ali manjše pomembnosti (glej v
         tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji, točka 21, in sodbi z dne 15. februarja 2000 v zadevi Komisija proti
         Franciji, C‑34/98, Recueil, str. I‑995, točka 49, ter z dne 11. marca 2004 v zadevi De Lasteyrie du Saillant, C‑9/02, Recueil,
         str. I‑2409, točka 43).

      51      Glede na to francoska vlada zatrjuje, da mora glede na načela, ki veljajo v mednarodnem pravu, in glede na francosko-nizozemski
         sporazum učinke dvojne obdavčitve popraviti država, v kateri ima davčni zavezanec sedež, in ne država vira obdavčljivega dohodka.

      52      Te trditve ni mogoče sprejeti, saj ni upoštevna v trenutnem okviru.

      53      Dejansko se Francoska republika, da bi se izognila obveznostim, ki so ji naložene v skladu s Pogodbo, ne more zanesti na francosko-nizozemski
         sporazum (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji z dne 28. januarja 1986, točka 26).

      54      Vendar namen skupne uporabe francosko-nizozemskega sporazuma in upoštevne nizozemske zakonodaje ni izogniti se zaporednim
         obdavčitvam, ki jim je za razliko matične družbe rezidentke podvržena matična družba nerezidentka, in, dalje, izravnati učinke
         omejitve svobode ustanavljanja, ugotovljene v okviru odgovora na prvo vprašanje v točkah od 46 do 48 te sodbe.

      55      Medtem ko matične družbe rezidentke koristijo davčno ureditev, ki jim, kot je bilo navedeno v točki 37 te sodbe, dopušča,
         da se izognejo zaporednim obdavčitvam, so matične družbe nerezidentke po drugi strani podvržene obdavčitvi dividend, ki jih
         izplačajo njihove odvisne družbe s sedežem v Franciji.

      56      Torej je treba na drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člena 43 ES in 48 ES razlagati
         tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki določa odtegnitev davka pri viru za dividende, ki jih izplača odvisna družba
         rezidentka, zgolj za matične družbe nerezidentke, čeprav davčni sporazum med Francijo in drugo državo članico pri viru odtegnjeni
         davek dovoljuje in predvideva možnost, da se od davka, ki ga je treba plačati v tej drugi državi članici, odbije davek, naložen
         ob uporabi izpodbijane nacionalne ureditve, kadar matična družba v tej drugi državi članici ne more opraviti odbitka, predvidenega
         z navedenim sporazumom.

       Stroški
      57      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1)      Člena 43 ES in 48 ES nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki s tem, da nalaga obdavčitev dividend, izplačanih matični družbi
            nerezidentki, in te obdavčitve skoraj popolnoma oprošča matične družbe rezidentke, pomeni diskriminatorno omejitev svobode
            ustanavljanja.
      2)      Člena 43 ES in 48 ES nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki predvideva odtegnitev davka pri viru glede dividend, ki jih izplača
            odvisna družba rezidentka, zgolj za matične družbe nerezidentke, čeprav davčni sporazum med Francijo in drugo državo članico
            pri viru odtegnjeni davek dovoljuje in predvideva možnost, da se od davka, ki ga je treba plačati v tej drugi državi članici,
            odbije davek, naložen ob uporabi izpodbijane nacionalne ureditve, kadar matična družba v tej drugi državi članici ne more
            opraviti odbitka, predvidenega z navedenim sporazumom.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.