title: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 20. novembra 2014.#Rohm Semiconductor GmbH proti Hauptzollamt Krefeld.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf.#Predhodno odločanje – Carinska unija – Tarifna uvrstitev – Skupna carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifni številki 8541 in 8543 – Moduli za oddajanje in sprejemanje podatkov na kratko razdaljo – Tarifni podštevilki 8543 89 95 in 8543 90 80 – Pojem ,deli električnih strojev in aparatov‘.#Zadeva C‑666/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (osmi senat)
      z dne 20. novembra 2014 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Carinska unija — Tarifna uvrstitev — Skupna carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifni številki 8541 in 8543 — Moduli za oddajanje in sprejemanje podatkov na kratko razdaljo — Tarifni podštevilki 8543 89 95 in 8543 90 80 — Pojem ‚deli električnih strojev in aparatov‘“
      V zadevi C‑666/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) z odločbo z dne 27. novembra 2013, ki je prispela na Sodišče 16. decembra 2013, v postopku
      Rohm Semiconductor GmbH
      proti
      Hauptzollamt Krefeld,
      SODIŠČE (osmi senat),
      v sestavi C. Toader (poročevalka), v funkciji predsednice osmega senata, E. Jarašiūnas in C. G. Fernlund, sodnika,
      generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Rohm Semiconductor GmbH H. Nehm, odvetnik,

               —

               za Evropsko komisijo B.‑R. Killmann in A. Caeiros, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago tarifnih številk 8541 in 8543 ter tarifnih podštevilk 8543 89 95 in 8543 90 80 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1832/2002 z dne 1. avgusta 2002 (UL L 290, str. 1, v nadaljevanju: KN).

               2

               Ta predlog je bil v vložen v okviru spora med družbo Rohm Semiconductor GmbH (v nadaljevanju: Rohm Semiconductor) in Hauptzollamt Krefeld (glavni carinski urad v Krefeldu) zaradi vračila carinskih dajatev na uvoz modulov za oddajanje in sprejemanje podatkov na kratko razdaljo.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               KN temelji na harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga (v nadaljevanju: HS), ki ga je pripravil Svet za carinsko sodelovanje, ki je postal Svetovna carinska organizacija (SCO), in je bil vzpostavljen z Mednarodno konvencijo o harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga, sklenjeno v Bruslju 14. junija 1983 in v imenu Evropske gospodarske skupnosti potrjeno s Sklepom Sveta 87/369/EGS z dne 7. aprila 1987 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 288). Določa klasifikacijo s tarifnimi številkami in podštevilkami HS na podlagi šestih številk, pri čemer se za ustrezne pododdelke dodata sedma in osma številka.

               4

               Prvi del KN vsebuje uvodne določbe. V oddelku I tega dela, ki vsebuje splošna pravila, je pododdelek A z naslovom „Splošna pravila za razlago [KN]“, ki določa:
               „Blago se v [KN] uvršča po teh načelih:

                        1.

                        Naslovi oddelkov, poglavij in podpoglavij so podani zato, da se je laže znajti pri uvrščanju; zaradi pravnih razlogov uvrščanje poteka po poimenovanjih tarifnih številk in opombah k ustreznim oddelkom ali poglavjem in po nadalje opisanih pravilih, če niso v nasprotju z vsebino teh tarifnih številk ali opomb.

                        2.

                                 (a)

                                 Za proizvod ali izdelek, ki je naveden ali zajet v poimenovanju posamezne tarifne številke, se šteje tudi proizvod, ki ni kompleten ali končen, če ima bistvene značilnosti kompletnega ali končnega proizvoda. Pod tarifno številko se uvršča tudi kompleten ali končen proizvod (ali proizvod, ki se uvršča kot kompleten ali končen po tem pravilu), če se predloži nesestavljen ali razstavljen.

                  […]

                        6.

                        Iz pravnih razlogov se proizvodi uvrščajo pod tarifne podštevilke v okviru ene tarifne številke po poimenovanjih teh tarifnih podštevilk in morebitnih opombah k tem tarifnim podštevilkam ter, smiselno, po teh pravilih, pri čemer velja, da se tarifne podštevilke lahko primerjajo samo na isti ravni razčlenitve […].“

               5

               Drugi del KN, naslovljen „Seznam carin“, vsebuje oddelek XVI. Ta oddelek vsebuje med drugim poglavje 85, naslovljeno „Električni stroji in oprema ter njihovi deli; aparati za snemanje ali reprodukcijo slike in zvoka ter deli in pribor za te izdelke“.

               6

               Pod naslovom tega oddelka je v opombi 2 navedeno:
               „[…]

                        (a)

                        deli izdelkov iz katere koli tarifne številke Poglavja 84 ali 85 (razen tar. št. 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538, in 8548) se uvrščajo pod svoje ustrezne tarifne številke;

                  […]

                        (c)

                        vsi drugi deli se uvrščajo pod eno izmed naslednjih tar. št. 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 ali 8538 ali, če to ni mogoče, pod tar. št. 8485 ali 8548.“

               7

               Poglavje 85 zajema med drugim te tarifne številke in podštevilke:
               „8529 Deli, ki so izključno ali pretežno namenjeni za uporabo z aparati iz tar. št. 8525 do 8528:
               […]
               8529 90 – Drugo:
               8529 90 10 – – sklopi in podsklopi, ki so sestavljeni iz dveh ali več medsebojno pritrjenih delov, za aparate iz tar. podšt. 8526 10 10, 8526 91 11, 8526 91 19 in 8526 92 10, ki se uporabljajo za civilne zrakoplove […]
               – – drugo:
               8529 90 40 – – – deli aparatov, ki se uvrščajo v tar. podšt. 8525 10 50, 8525 20 91, 8525 20 99, 8525 40 11 in 8527 90 92
               – – – drugo:
               – – – – omarice in ohišja
               […]
               8541 Diode, tranzistorji in podobni polprevodniški elementi; fotoobčutljivi polprevodniški elementi, vključno fotonapetostne celice, sestavljene v module ali plošče ali ne; diode za sevanje svetlobe; montirani piezoelektrični kristali:
               […]
               8543 Električni stroji in aparati s posebnimi funkcijami, ki niso navedeni in ne zajeti na drugem mestu v tem poglavju
               […]
               – Drugi stroji in aparati:
               […]
               8543 89 – – drugo
               […]
               8543 89 95 – – – – drugi
               8543 90 – Deli:
               […]
               8543 90 80 – – drugo
               […]“

               8

               Člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 1255/96 z dne 27. junija 1996 o začasni opustitvi avtonomnih dajatev Skupne carinske tarife za določene industrijske, kmetijske in ribiške proizvode (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 7, str. 180), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2264/2002 z dne 19. decembra 2002 (UL L 350, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1255/96), je določal, da se avtonomne dajatve skupne carinske tarife za proizvode, navedene v Prilogi k tej uredbi, opustijo na ravni, ki je navedena ob vsakem od njih. V skladu s to prilogo proizvodi, ki ustrezajo tarifni podštevilki 8543 90 80, niso predmet carinske dajatve. Med drugim so bili zajeti sklopi proizvodov iz številke 8541 ali 8542, nameščeni na tiskanem vezju v ohišju. Uredba št. 1255/96 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (EU) št. 1344/2011 z dne 19. decembra 2011 o opustitvi avtonomnih dajatev skupne carinske tarife za določene kmetijske, ribiške in industrijske proizvode in o razveljavitvi Uredbe št. 1255/96 (UL L 349, str. 1). Vendar se Uredba št. 1255/96 še naprej uporablja v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari.

         Pojasnjevalne opombe k HS

               9

               SCO je pod pogoji, določenimi v členu 8 Mednarodne konvencije o harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga, sklenjene v Bruslju 14. junija 1983, odobrila pojasnjevalne opombe in mnenja o uvrstitvi, ki jih je sprejel odbor za HS.

               10

               V pojasnjevalnih opombah k HS je v zvezi s tarifno številko 8541 pod točko B, naslovljeno „Fotoobčutljivi polprevodniški elementi“, določeno:
               „Ta skupina zajema fotoobčutljive polprevodniške elemente, v katerih vidni, infrardeči ali ultravijolični žarki povzročijo spremembo upornosti z notranjim fotoelektričnim učinkom.
               […]
               Fotoobčutljivi polprevodniški elementi spadajo v to tarifno številko ne glede na to, ali so sestavljeni, torej opremljeni s povezovalniki, zapakirani ali razstavljeni.“

               11

               Pojasnjevalne opombe k HS v zvezi s tarifno številko 8543 določajo:
               „Kot stroji in aparati v smislu te tarifne številke se štejejo električni elementi s posebnimi funkcijami. Določila pojasnjevalne opombe k št. 8479, ki se nanašajo na stroje in aparate, ki imajo posebne funkcije, se uporabljajo mutatis mutandis tudi za stroje in aparate iz te tarifne številke.“

               12

               V zvezi s tem pojasnjevalne opombe k HS v zvezi s tarifno številko 8479 določajo:
               „Ta tarifna številka zajema stroje in mehanske naprave s posebnimi funkcijami, ki niso:
               […]

                        (c)

                        uvrščeni v podrobnejše tarifne številke iz tega poglavja, ker:
                        […]

                                 (1)

                                 podrobne tarifne številke niso karakterizirane z njihovo funkcijo ali vrsto;

                  […]
               Stroji in naprave iz te tarifne številke se od strojev in naprav, ki se uvrščajo v skladu s splošnimi določbami, ki se nanašajo na dele, razlikujejo v tem, da imajo posebno funkcijo.“

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               13

               Družba Rohm Semiconductor je leta 2003 za sprostitev v prosti promet prijavila module za oddajanje in sprejemanje podatkov na kratko razdaljo z uporabo povezave z drugimi električnimi aparati prek infrardečih žarkov. Ti moduli so namenjeni vgradnji v telefone in prenosne računalnike. Vsak modul je sestavljen med drugim iz tiskanega vezja, na katerem so fotodiode in svetleče diode (v nadaljevanju: LED).

               14

               Hauptzollamt Krefeld je v letih 2006 in 2007 za navedene module uporabil carinsko dajatev s stopnjo 3,7 %, z obrazložitvijo, da ti moduli spadajo pod tarifno podštevilko 8543 89 95 KN. Zato je glede družbe Rohm Semiconductor izdal odločbi za plačilo carinskih dajatev v skupnem znesku 125397,15 EUR.

               15

               Družba Rohm Semiconductor je zoper ti odločbi vložila tožbo pri Finanzgericht Düsseldorf (finančno sodišče v Düsseldorfu). Trdi, da moduli iz postopka v glavni stvari spadajo pod tarifno številko 8541, ki med drugim zajema diode, tranzistorje in podobne polprevodniške elemente ter LED, in da so zato oproščeni carinskih dajatev. V podporo svojima trditvama navaja sodbo X (C‑411/07, EU:C:2008:535), v kateri je Sodišče ugotovilo, da optični sklopniki spadajo pod tarifno številko 8541 KN.

               16

               Hauptzollamt Krefeld izpodbija upoštevnost te razlage. Zadevni moduli naj bi se od optičnih sklopnikov razlikovali v tem, da drugače od teh delujejo na podlagi interakcije diod, ki so vgrajene v njih, z zunanjimi diodami, vgrajenimi v druge električne aparate.

               17

               Najprej meni, da že zgolj okoliščina, da ti moduli niso optični sklopniki, nasprotuje njihovi uvrstitvi pod tarifno številko 8541. V optičnih sklopnikih naj bi bili namreč oddajni elementi galvansko ločeni od sprejemnih elementov, kar preprečuje neposreden električni pretok med vezji, ki so povezana s temi sestavnimi deli. V nasprotju s tem pa pri modulih iz postopka v glavni stvari LED in fotodiode niso zasnovane za medsebojno interakcijo, ampak signale prenašajo na njihove zunanje dele in jih od njih sprejemajo.

               18

               Dalje, funkcija teh modulov naj bi bila drugačna od funkcije optičnih sklopnikov. Razviti naj bi bili namreč kot oddajno-sprejemni moduli za brezžično optično komunikacijo.

               19

               Nazadnje, navedena funkcija naj bi bila drugačna od funkcije aparatov, prenosnih telefonov ali prenosnih računalnikov, v katere so moduli vgrajeni. Navedeni moduli naj glede na svojo funkcijo ne bi bili sestavni ali neločljivi del teh aparatov.

               20

               Glede na navedeno predložitveno sodišče dvomi o tem, ali isti moduli spadajo v tarifno številko 8541 KN zaradi svoje sestave ali v številko 8543 KN zaradi svoje posebne funkcije.

               21

               Finanzgericht Düsseldorf je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali to, da ima izdelek posebno funkcijo v smislu tarifne številke 8543 [KN], povzroči, da ta izdelek kljub svoji sestavi ne more več spadati pod tarifno številko 8541?

                        2.

                        Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: pod katerimi pogoji je treba take oddajno-sprejemne module, kot so natančneje opisani v obrazložitvi in ki imajo posebno funkcijo v smislu tarifne številke 8543, šteti za del strojev ali aparatov iz tarifne številke 8543?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               22

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba KN razlagati tako, da moduli, ki so vsak posebej sestavljeni iz med seboj povezanih LED, fotodiod in več drugih polprevodniških elementov ter ki jih je mogoče uporabljati kot infrardeče oddajnike ali sprejemnike, če se napajajo iz elektrike aparata, v katerega so vgrajeni, spadajo pod tarifno številko 8541 ali 8543 KN.

               23

               Najprej je treba opozoriti, da je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da je vloga Sodišča, kadar mu je predložen predlog za sprejetje predhodne odločbe glede tarifne uvrstitve, da nacionalnemu sodišču pojasni merila, ki mu bodo omogočila zadevno blago iz postopka v glavni stvari pravilno uvrstiti v KN, ne pa, da Sodišče samo opravi uvrstitev, zlasti zato, ker ni nujno, da ima za to na voljo vse potrebne podatke. Nacionalno sodišče je vsekakor v boljšem položaju za izvedbo uvrstitve. Vendar lahko Sodišče, da bi koristno odgovorilo predložitvenemu sodišču, temu v smislu sodelovanja z nacionalnimi sodišči poda vse smernice, ki se mu zdijo potrebne (glej zlasti sodbi Data I/O, C‑370/08, EU:C:2010:284, točka 24 in navedena sodna praksa, in Data I/O, C‑297/13, EU:C:2014:331, točka 36 in navedena sodna praksa).

               24

               Dalje, kot trdita družba Rohm Semiconductor in Evropska komisija, se mora zaradi pravne varnosti in lažjega nadzora odločilno merilo za tarifno uvrstitev blaga na splošno poiskati v njegovih značilnostih in objektivnih lastnostih, kot so opredeljene z besedilom tarifne številke KN in opombami k oddelkom ali poglavjem (glej zlasti sodbe Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, točka 9; Codirex Expeditie, C‑400/06, EU:C:2007:519, točka 16 in navedena sodna praksa, in Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, točka 29).

               25

               Nazadnje, pojasnjevalne opombe, ki sta jih sprejeli Komisija, kar zadeva KN, in SCO, kar zadeva HS, so v veliko pomoč pri razlagi obsega različnih tarifnih številk, nimajo pa zavezujočega pravnega učinka (glej v tem smislu zlasti sodbi Data I/O, EU:C:2014:331, točka 33 in navedena sodna praksa, in Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, točka 35 in navedena sodna praksa).

               26

               Glede tarifne številke 8541 KN je Sodišče odločilo, da pod njo med drugim spadajo fotoobčutljivi polprevodniški elementi, kot so optični sklopniki (sodba X, EU:C:2008:535, točka 30).

               27

               Tarifna številka 8543 se za električni stroj ali aparat uporabi zgolj, če ima ta posebno funkcijo in če ga ni mogoče uvrstiti pod drugo tarifno številko iz poglavja 85 KN (glej v tem smislu sodbo X, EU:C:2008:535, točki 27 in 28).

               28

               Ker je predložitveno sodišče ugotovilo, da moduli iz postopka v glavni stvari imajo posebno funkcijo, je treba preizkusiti drugega od teh pogojev.

               29

               Iz subsidiarnosti tarifne številke 8543 je razvidno, da vključuje proizvode, ki čeprav spadajo v poglavje 85 KN, ne ustrezajo nobeni drugi tarifni številki iz tega poglavja (glej po analogiji sodbo Data I/O, EU:C:2014:331, točka 49).

               30

               Prvič, značilnosti proizvoda iz postopka v glavni stvari so kompleksnejše od značilnosti optičnih sklopnikov.

               31

               Moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, se razlikujejo od preprostega polprevodniškega elementa in od preproste diode, saj so, kot navaja predložitveno sodišče, sestavljeni iz več vezij, na katerih je nameščenih več polprevodniških elementov ter LED in fotodioda. Nobeden od teh sestavnih delov torej ne zagotavlja značilne funkcije modulov, saj se ti lahko hkrati uporabljajo za oddajanje in sprejemanje signalov.

               32

               Dalje, medtem ko optični sklopniki oddajajo signal iz enega električnega vezja v drugo znotraj istega proizvoda, navedeni moduli omogočajo zunanjo komunikacijo s proizvodi, v katere niso vgrajeni. Prenos podatkov prek kanala teh modulov se tako izvaja med različnimi aparati.

               33

               Drugič, kot je v pisnih stališčih poudarila Komisija, okoliščina, da so moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, sestavljeni iz delov, ki bi jih bilo mogoče vsakega posebej ločeno uvrstiti pod tarifno številko 8541 KN, ne more preprečiti njihove uvrstitve pod drugo tarifno številko, saj ti elementi, ko so združeni, sestavljajo proizvod, ki je drugačen od posamičnih elementov (glej po analogiji sodbo Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, točka 29).

               34

               Ker imajo moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki se uporabljajo za oddajanje in sprejemanje podatkov na kratko razdaljo z uporabo povezave z drugimi električnimi aparati prek infrardečih žarkov, posebno funkcijo in ker ti moduli, ki so vsak posebej sestavljeni iz med seboj povezanih LED, fotodiod in več drugih polprevodniških elementov ter ki so namenjeni vgradnji v druge naprave, iz katerih se napajajo, razen v tarifni številki 8543 niso zajeti v nobeni drugi tarifni številki poglavja 85 KN, ti moduli torej spadajo v to tarifno številko.

               35

               Iz navedenega je razvidno, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba KN razlagati tako, da moduli, ki so vsak posebej sestavljeni iz med seboj povezanih LED, fotodiod in več drugih polprevodniških elementov ter ki jih je mogoče uporabljati kot infrardeče oddajnike ali sprejemnike, če se napajajo iz elektrike aparata, v katerega so vgrajeni, spadajo pod tarifno številko 8543 KN.

         Drugo vprašanje

      Dopustnost

               36

               Družba Rohm Semiconductor trdi, da je drugo vprašanje hipotetično, in zato Sodišču predlaga, naj ga razglasi za nedopustnega. V zvezi s tem družba Rohm Semiconductor navaja opredelitev pojma „deli“, ki naj bi jo Sodišče podalo v sodbi X (EU:C:2008:535), da bi dokazala, da je treba module iz postopka v glavni stvari, ker ti ne morejo delovati neodvisno od prenosnih telefonov, ki so jim namenjeni, opredeliti kot „dele“ teh telefonov. Te module bi bilo treba v skladu z opombo 2(c) oddelka XVI KN uvrstiti v podštevilko 8529 90 40, ker so namenjeni prav vgradnji v prenosne telefone.

               37

               Družba Rohm Semiconductor meni, da je namen drugega vprašanja ugotoviti, ali je treba take module, ker besedilo tarifne številke 8525 KN izključuje prenosne telefone, šteti za stroj/aparat, ki spada pod tarifno številko 8543 in ima posebno funkcijo, ki je drugačna od funkcije prenosnega telefona, ali pa jih je treba kljub tej posebni funkciji šteti za dele strojev, ki spadajo v navedeno tarifno številko.

               38

               Najprej je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča postavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo nacionalno sodišče, zavrne le, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, potrebnih za to, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja (glej zlasti sodbi Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, točka 27 in navedena sodna praksa, in Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, točka 38).

               39

               Prvič, glede na odgovor na prvo vprašanje, da je treba KN razlagati tako, da moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, spadajo pod tarifno številko 8543, sta nujnost in upoštevnost odgovora na drugo vprašanje predložitvenega sodišča za odločitev o sporu o glavni stvari še toliko bolj dokazani.

               40

               Drugič, opozoriti je treba, da se v skladu z opombo 2(a) oddelka XVI KN „deli izdelkov iz katere koli tarifne številke Poglavja 84 ali 85 (razen tar. št. 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538, in 8548) […] uvrščajo pod svoje ustrezne tarifne številke“. To pravilo uvrščanja se uporabi, kadar deli, ki sestavljajo izdelke, ki zaradi svojih posebnih lastnosti niso zajeti v posebni tarifni številki, spadajo pod poglavje 84 ali 85 KN. V skladu z navedenim pravilom se deli strojev na podlagi njihovih posebnih lastnosti kot samostojni izdelki uvrstijo v tarifno številko, pod katero spadajo ti izdelki.

               41

               To pojasnilo ima posledice, ker se na podlagi Uredbe št. 1255/96 carinska dajatev, kot navaja predložitveno sodišče, opusti za nekatere proizvode, ki spadajo pod tarifno številko 8543 90 KN. Med proizvodi, ki spadajo pod tarifno številko 8543 90 KN in za katere obstaja taka opustitev, so proizvodi, ki so predstavljeni v obliki „sklopa proizvodov iz številke 8541 ali 8542, nameščenih na tiskanem vezju v ohišju“. Kot je opozorjeno v točki 33 te sodbe, je mogoče, da proizvod iz postopka v glavni stvari, sestavljen iz elementov, ki posamično spadajo pod tarifno številko 8541 KN, ustreza temu opisu. Vendar je za priznanje te opustitve nujno, da se lahko ta proizvod opredeli kot „del“. Rešitev spora o glavni stvari je zato odvisna od odgovora na drugo vprašanje.

               42

               Iz navedenega je razvidno, da je drugo vprašanje dopustno.

         Vsebinska presoja

               43

               Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba KN razlagati tako, da so moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki so vgrajeni v aparate za mehansko ali električno delovanje, za katere niso nujno potrebni, deli v smislu tarifne podštevilke 8543 90 80 KN, ali pa tako, da ti modeli spadajo v tarifno podštevilko 8543 89 95 KN, ki zajema druge električne naprave ali aparate s posebnimi funkcijami, ki niso navedeni in ne zajeti v poglavju 85 KN.

               44

               Pojem „deli“ v smislu opombe 2 oddelka XVI KN v tej opombi ni opredeljen. Sodišče si je za dosledno in enotno uporabo skupne carinske tarife prizadevalo, da bo ta pojem opredelilo enotno za vsa poglavja KN (glej v tem smislu sodbo HARK, C‑450/12, EU:C:2013:824, točka 37).

               45

               Iz sodne prakse Sodišča, sprejete v zvezi s tarifno številko 8473 KN, in iz opombe 2(b) k oddelku XVI KN izhaja, da pojem „deli“ vključuje obstoj celote, za delovanje katere so ti deli nujno potrebni (sodbi Peacock, EU:C:2000:573, točka 21, in Data I/O, EU:C:2014:331, točka 35 in navedena sodna praksa).

               46

               Za to, da bi izdelek opredelili kot „del“, ne zadostuje, da se dokaže, da stroja brez tega izdelka ni mogoče uporabljati za potrebe, za katere je namenjen. Poleg tega je treba dokazati, da je mehansko in elektronsko delovanje zadevnega stroja odvisno od navedenega izdelka (sodbi HARK, EU:C:2013:824, točka 36 in navedena sodna praksa, in Data I/O, EU:C:2014:331, točka 35 in navedena sodna praksa).

               47

               V pojasnjevalnih opombah k HS v zvezi s tarifno številko 8543 je navedeno, da se za stroje in aparate v smislu te tarifne številke štejejo električni elementi s posebnimi funkcijami. Navedeno je tudi, da se določila pojasnjevalne opombe k tarifni številki 8479 HS, ki se nanašajo na stroje in aparate, ki imajo posebne funkcije, uporabljajo mutatis mutandis tudi za stroje in aparate iz tarifne številke 8543 HS.

               48

               V zvezi s tem pojasnjevalne opombe k HS v zvezi s tarifno številko 8479 določajo, prvič, da ta zajema stroje in mehanske naprave s posebnimi funkcijami, ki niso uvrščeni v podrobnejše tarifne številke iz poglavja 84 HS, ker te podrobne tarifne številke glede na njihovo funkcijo ali vrsto niso zajete v nobenem poglavju, in drugič, da se stroji in naprave iz navedene tarifne številke od strojev in naprav, ki se uvrščajo v skladu s splošnimi določbami, ki se nanašajo na dele, razlikujejo v tem, da imajo posebno funkcijo.

               49

               Družba Rohm Semiconductor navaja, da je Sodišče ugotovilo, da optičnih sklopnikov iz zadeve, v kateri je bila izdana sodba X (EU:C:2008:535, točka 28), ne bi bilo mogoče uvrstiti pod tarifno številko 8543, tudi če bi bilo ugotovljeno, da ne spadajo pod tarifno številko 8541 KN.

               50

               Čeprav je res, da so v točki 28 nemške različice navedene sodbe omenjeni „deli strojev“, ti besedi ne napotujeta na pojem „deli“ v smislu KN, ampak pomenita, da je optični sklopnik sestavni element drugih strojev, zaradi česar je bila njegova uvrstitev pod tarifno številko 8541 KN upoštevna.

               51

               Kot v pisnih stališčih navaja Komisija, lahko francoska različica sodbe X (EU:C:2008:535) povzroči enako zmedo kot nemška različica. Vendar sta v točki 28 angleške različice te sodbe namesto besed „parties de machine“ iz francoske različice uporabljeni besedi „machine components“. Če bi šlo za „dele“ v smislu KN, bi bil v tej točki angleške različice navedene sodbe uporabljen izraz „parts of machines“, kot je med drugim uporabljen v točki 6 te različice.

               52

               Sodišče je res ugotovilo, da optični sklopniki, kot so ti iz zadeve, v kateri je bila izdana navedena sodba, ne morejo spadati pod tarifno številko 8543, in sicer prav zato, ker – kot je navedlo v točki 29 navedene sodbe – so namenjeni številnim vrstam strojev in aparatov, in ne le vrsti strojev in aparatov iz tarifne številke 8543 KN, ki ustreza električnim strojem in aparatom s posebnimi funkcijami, ki niso navedeni in ne zajeti na drugem mestu v poglavju 85.

               53

               Kot je navedlo predložitveno sodišče, čeprav so moduli iz postopka v glavni stvari res vgrajeni v prenosne telefone in druge naprave, niso nujno potrebni za njihovo uporabo. Kot je Komisija navedla v pisnih stališčih, ti moduli sami po sebi nimajo nobene vloge pri telefoniranju, obdelavi podatkov, tiskanju ter snemanju in predvajanju fotografij. To sodišče je navedlo tudi, da nevgradnja navedenih modulov v prenosne telefone, prenosne računalnike, tiskalnike ali digitalne fotoaparate ne bi onemogočila njihovega delovanja.

               54

               Ker ta vgradnja ni nujna za delovanje teh naprav, navedenih modulov torej ni mogoče šteti za dele v smislu tarifne številke 8543 90 80 KN.

               55

               Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba KN razlagati tako, da moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki so vgrajeni v aparate za mehansko ali električno delovanje, za katere niso nujno potrebni, niso deli v smislu tarifne podštevilke 8543 90 80 KN, ampak spadajo v tarifno podštevilko 8543 89 95 KN, ki zajema druge električne naprave ali aparate s posebnimi funkcijami, ki niso navedeni in ne zajeti v poglavju 85 KN.

         Stroški

               56

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

                           1.

                           Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1832/2002 z dne 1. avgusta 2002, je treba razlagati tako, da moduli, ki so vsak posebej sestavljeni iz med seboj povezanih svetlečih diod, fotodiod in več drugih polprevodniških elementov ter ki jih je mogoče uporabljati kot infrardeče oddajnike ali sprejemnike, če se napajajo iz elektrike aparata, v katerega so vgrajeni, spadajo pod tarifno številko 8543 te nomenklature.

                           2.

                           Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1832/2002, je treba razlagati tako, da moduli, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki so vgrajeni v aparate za mehansko ali električno delovanje, za katere niso nujno potrebni, niso deli v smislu tarifne podštevilke 8543 90 80 navedene nomenklature, ampak spadajo v tarifno podštevilko 8543 89 95 navedene nomenklature, ki zajema druge električne naprave ali aparate s posebnimi funkcijami, ki niso navedeni in ne zajeti v poglavju 85 navedene nomenklature.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. oktobra 2008.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV proti deutsche internet versicherung AG.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesgerichtshof - Nemčija.#Direktiva 2000/31/ES - Člen 5(1)(c) - Elektronsko poslovanje - Ponudnik storitev prek spleta - Elektronska pošta.#Zadeva C-298/07.

text:
      Zadeva C-298/07
      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      proti
      deutsche internet versicherung AG
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)
      „Direktiva 2000/31/ES – Člen 5(1)(c) – Elektronsko poslovanje – Ponudnik storitev po spletu – Elektronska pošta“
      Povzetek sodbe
      Približevanje zakonodaj – Elektronsko poslovanje – Direktiva 2000/31– Ponujanje storitev po spletu
      (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/31, člen 5(1)(c))
      Člen 5(1)(c) Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja
         na notranjem trgu, je treba razlagati tako, da mora ponudnik storitev pred sklenitvijo pogodbe s prejemniki storitve poleg
         svojega elektronskega naslova navesti še druge podatke, ki omogočajo hitro vzpostavitev stika ter hitro in učinkovito komuniciranje.
         Ti podatki niso nujno telefonska številka. Lahko so obrazec za elektronsko vzpostavitev stika, prek katerega se prejemniki
         storitev po spletu obrnejo na ponudnika storitev in na katerega ta odgovori po elektronski pošti, razen v situacijah, v katerih
         prejemnik storitev, ki se po elektronski vzpostavitvi stika s ponudnikom storitev znajde brez dostopa do elektronskega omrežja,
         zahteva od ponudnika dostop do drugega, neelektronskega načina komuniciranja.

      (Glej točko 40 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 16. oktobra 2008(*)

      „Direktiva 2000/31/ES – Člen 5(1)(c) – Elektronsko poslovanje – Ponudnik storitev po spletu – Elektronska pošta“
      V zadevi C‑298/07,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija)
         z odločbo z dne 26. aprila 2007, ki je prispela na Sodišče 22. junija 2007, v postopku

      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      proti
      deutsche internet versicherung AG,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, R. Silva de Lapuerta, sodnica, E. Juhász, G. Arestis in J. Malenovský (poročevalec),
         sodniki,

      generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV H. Büttner, odvetnik,
      –        za deutsche internet versicherung AG J. Kummer, odvetnik,
      –        za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj s F. Arenom, avvocato dello Stato,
      –        za poljsko vlado T. Nowakowski, zastopnik,
      –        za švedsko vlado S. Johannesson, zastopnica,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti E. Montaguti in G. Braun, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 15. maja 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(1)(c) Direktive 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta
         z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem
         trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL L 178, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale
         Bundesverband eV (v nadaljevanju: Bundesverband) in deutsche internet versicherung AG (v nadaljevanju: DIV) zaradi vprašanja,
         ali mora ponudnik storitev, ki posluje izključno prek spleta, pred sklenitvijo pogodbe svojim strankam obvezno sporočiti svojo
         telefonsko številko.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Člen 2 Direktive določa:

      „Za namene te direktive imajo posamezni izrazi, uporabljeni v tej direktivi, naslednji pomen:
      a)      ‚storitve informacijske družbe‘: storitve v smislu člena 1(2) Direktive 98/34/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22.
         junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov (UL L 204,
         str. 37)], spremenjene z Direktivo 98/48/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. julija 1998 (UL L 217, str. 18)];

      b)      ‚ponudnik storitev‘: vsaka fizična ali pravna oseba, ki ponuja storitev informacijske družbe;
      […]
      d)      ‚prejemnik storitve‘: vsaka fizična ali pravna oseba, ki iz poklicnih ali drugih razlogov uporablja storitev informacijske
         družbe, posebno za iskanje podatkov ali omogočanje dostopa do njih;

      […]“
      4        Člen 5(1) Direktive določa:

      „1.      Poleg drugih zahtev v zvezi s podatki, ki jih predpisuje pravo Skupnosti, morajo države članice zagotoviti, da ponudnik storitev
         omogoči prejemnikom storitve in pristojnim organom lahek, neposreden in stalen dostop vsaj do naslednjih podatkov:

      a)      ime ponudnika storitev;
      b)      geografski naslov, na katerem ponudnik posluje;
      c)      podatki o ponudniku storitev, vključno z njegovim elektronskim naslovom, ki mu omogoča hitro navezavo stikov ter neposredno
         in učinkovito komuniciranje;

      […]“
       Nacionalna ureditev
      5        Člen 5(1)(1) in (2) zakona o telekomunikacijskih storitvah (Telemediengesetz) z dne 26. februarja 2007 (BGBl. 2007 I, str.
         179) določa:

      „1.      Pri elektronskih medijih, ki se jih zagotavlja v poslovne namene, na splošno odplačno, morajo ponudniki omogočiti preprost,
         neposreden in stalen dostop do naslednjih informacij:

      1)      ime in naslov sedeža, pravne osebe ter pravno obliko, pooblaščene zastopnike in če obstajajo informacije glede kapitala družbe,
         tudi tega, ter v primeru, da denarni vložki še niso bili vsi vplačani, tudi skupni znesek, ki ga je še treba vplačati;

      2)      svoje podatke, vključno z elektronskim naslovom, ki omogoča hitro navezavo stika in neposredno elektronsko komuniciranje z
         njimi […]“

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      6        DIV je avtomobilska zavarovalnica, ki ponuja storitve izključno po spletu. Na svojih spletnih straneh navaja poštni in elektronski
         naslov, ne pa tudi telefonske številke. To sporoči šele po sklenitvi zavarovalne pogodbe. Vendar ji osebe, zainteresirane
         za storitve družbe DIV, lahko pošljejo vprašanja na obrazcu za vzpostavitev stika prek spleta, družba pa jim odgovori po elektronski
         pošti.

      7        Bundesverband, nemška zveza združenj potrošnikov, pa meni, da bi morala družba DIV na svoji spletni strani navesti svojo telefonsko
         številko. To naj bi bil edini način, ki naj bi zagotavljal neposredno komuniciranje med morebitno stranko in to zavarovalnico.
         Tako je Bundesverband pri Landgericht Dortmund (deželno sodišče) vložila tožbo proti družbi DIV, s katero je predlagala, naj
         se tej družbi naloži, da opusti ponujanje zavarovalnih storitev potrošnikom prek spleta, če jim ne omogoči neposrednega telefonskega
         komuniciranja s to zavarovalnico.

      8        Landgericht Dortmund je predlogu Bundesverband ugodilo. Vendar ga je pritožbeno sodišče zavrnilo. To sodišče je menilo, da
         ni treba nujno navesti telefonske številke, da bi se omogočilo neposredno komuniciranje med stranko in ponudnikom storitev.
         Ker naj bi bilo namreč tako komuniciranje zagotovljeno z obrazcem za elektronsko vzpostavitev stika, naj se nobena neodvisna
         tretja oseba ne bi vmešavala v komuniciranje med morebitno stranko in družbo DIV. Poleg tega je bilo zadoščeno tudi zahtevi
         po hitrem komuniciranju, saj je družba DIV odgovarjala na vprašanja potrošnikov v od 30 do 60 minutah.

      9        Bundesverband je vložila revizijo pri Bundesgerichtshof, da bi dosegla obsodbo družbe DIV.

      10      Bundesgerichtshof meni, da čeprav besedilo člena 5(1)(c) Direktive ne zahteva, da se navede telefonska številka, pa bi namen
         te določbe kljub temu lahko nalagal tako navedbo. V Nemčiji naj bi sicer o tem vprašanju obstajala nasprotujoča si mnenja
         v sodni praksi in teoriji. Prav tako naj bi bila v obrazložitvi vladnega predloga zakona o gospodarskem poslovanju (Elektronischer
         Geschäftsverkehr-Gesetz) navedba telefonske številke določena kot obvezna. Bundesgerichtshof je tudi poudarilo, da je komuniciranje
         kot izmenjava besed v smislu dejanskega dialoga mogoče le po telefonu.

      11      Po drugi strani naj bi se z obveznostjo, ki izhaja iz dolžnosti odgovora na telefonske prošnje morebitnih strank, nalagalo
         družbi DIV, da spremeni svoj poslovni model, ki je pridobivanje strank izključno po spletu, in tako tvegalo oviranje promocije
         elektronskega poslovanja. Poleg tega naj bi preveč obdavčena telefonska številka odvračala potrošnika, da vzpostavi stik s
         ponudnikom storitev, kar naj bi imelo za posledico neučinkovitost tega komunikacijskega sredstva.

      12      V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.      ali mora ponudnik storitev na podlagi člena 5(1)(c) Direktive […] pred podpisom pogodbe s prejemnikom storitve navesti telefonsko
         številko, da omogoči hitro navezavo stikov ter neposredno in učinkovito komuniciranje?

      2.      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen:
      a)      ali mora ponudnik storitev pred podpisom pogodbe s prejemnikom storitve, poleg tega da navede svoj elektronski naslov, ponuditi
         drug način komuniciranja na podlagi člena 5(1)(c) Direktive?

      b)      Če je odgovor pritrdilen: ali kot drug način komuniciranja zadostuje, da ponudnik storitev da na voljo obrazec za vzpostavitev
         stika, s katerim se prejemnik storitev lahko prek spleta obrne na ponudnika storitev, ki odgovori na vprašanje prejemnika
         storitev po elektronski pošti?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
      13      S tema vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(1)(c) Direktive
         razlagati tako, da mora ponudnik storitev pred sklenitvijo pogodbe s prejemniki storitev tem dati na voljo poleg elektronskega
         naslova tudi druge podatke, ki omogočajo dostop do dodatnega načina komuniciranja in ob predpostavki, da taka obveznost obstaja,
         ali morajo te informacijo nujno vključevati telefonsko številko, ali pa zadostuje obrazec za elektronsko vzpostavitev stika.

      14      Bundesverband in italijanska vlada menita, da mora ponudnik storitev poleg elektronskega naslova prejemniku storitev dati
         na voljo druge podatke, ki omogočajo dostop do dodatnega načina komuniciranja. Družba DIV, poljska in švedska vlada ter Komisija
         pa podpirajo nasprotno trditev.

      15      Najprej je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso treba pri razlagi določbe prava Skupnosti upoštevati ne
         le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (glej zlasti sodbe z dne 18. maja
         2000 v zadevi KVS International, C‑301/98, Recueil, str. I-3583, točka 21; z dne 19. septembra 2000 v zadevi Nemčija proti
         Komisiji, C-156/98, Recueil, str. I-6857, točka 50; z dne 6. julija 2006 v zadevi Komisija proti Portugalski, C-53/05, ZOdl.,
         str. I-6215, točka 20, in z dne 23. novembra 2006 v zadevi ZVK, C-300/05, ZOdl., str. I-11169, točka 15).

      16      Na podlagi člena 5(1)(c) Direktive mora ponudnik storitev omogočiti prejemnikom storitve dostop do minimalnih podatkov, med
         katerimi so njegovi podatki, vključno z elektronskim naslovom, ki omogoča tem prejemnikom hitro navezavo stikov ter neposredno
         in učinkovito komuniciranje.

      17      Iz besedila člena 5(1)(c) in zlasti iz izraza „vključno“ izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti nameraval zahtevati od ponudnika
         storitev, da prejemnikom storitev da na voljo poleg svojega elektronskega naslova tudi druge podatke, ki omogočajo doseganje
         cilja te določbe.

      18      Tako dobesedno razlago potrjuje sobesedilo člena 5(1)(c) Direktive. V skladu s členom 5(1)(b) Direktive je med podatki, ki
         jih mora ponudnik storitev dati na voljo prejemnikom storitev, tudi njegov geografski naslov. Iz njegovega besedila torej
         jasno izhaja, da zakonodajalec Skupnosti ni nameraval omejiti možnosti vzpostavitve kontakta in komuniciranja s ponudnikom
         storitev samo na elektronsko pošto, ampak je želel ponuditi prejemnikom storitev tudi dostop do poštnega naslova.

      19      Glede ciljev, ki jim sledi ta direktiva, je najprej treba poudariti, da je v skladu s členom 1(1) in uvodnimi izjavami od
         3 do 6 ter 8 njen namen prispevati k razvoju storitev informacijske družbe in izrabljanju možnosti, ki jih notranji trg ponuja
         elektronskemu poslovanju.

      20      Čeprav je zakonodajalec Skupnosti tako nameraval dati prednost razvoju elektronskega poslovanja, pa iz nobene uvodne izjave
         Direktive ne izhaja, da je želel ločiti elektronsko poslovanje od ostalega notranjega trga. Zato izraz „elektronski naslov“
         iz člena 5(1)(c) Direktive izraža voljo zakonodajalca Skupnosti, da zagotovi, da bo ponudnik storitev ta podatek, ki omogoča
         elektronsko poslovanje, obvezno dal na voljo prejemniku storitev, ne da bi pomenil, da se je s tem zakonodajalec Skupnosti
         nameraval odpovedati drugim, neelektronskim, vrstam komuniciranja, ki jih je mogoče uporabljati dopolnilno.

      21      Prejemniki storitev namreč v primeru, ko po vzpostavitvi stika po elektronski poti s ponudnikom storitev – zaradi tega, ker
         začasno ne bi imeli dostopa do elektronskega omrežja – ne bi mogli uporabiti druge vrste komuniciranja, ne bi mogli skleniti
         pogodbe in bi bili tako izključeni iz trga. Ta izključitev lahko oslabi in izloči zadevni sektor iz preostalega trga, zato
         pomeni oviro pri delovanju notranjega trga in tako Direktivi deloma odvzame polni učinek.

      22      Dalje je namen Direktive, kot izhaja med drugim iz njenega člena 1(3) in iz uvodnih izjav 7, 10 in 11, tudi zagotavljati varstvo
         interesov potrošnikov. Tako varstvo mora biti zagotovljeno v vsaki fazi stikov med ponudnikom in prejemnikom storitev.

      23      Iz tega sledi, da se, kadar informacije, ki jih pošlje ponudnik storitev, omogočajo prejemnikom storitev presojo obsega njihove
         prihodnje zaveze, izkaže, da je pred sklenitvijo pogodbe potrebno tudi dodatno sredstvo komuniciranja, da se prejemniki storitve
         izognejo med drugim določenim tveganjem, ki lahko privedejo do sklenitve zanje neugodne pogodbe.

      24      To, da se prejemnikom storitev ponudi dodaten način komuniciranja, ki ni elektronsko, pa se ne more šteti za težko ekonomsko
         breme za ponudnika storitev, ki svoje storitve ponuja po spletu. Tak ponudnik se namreč običajno obrne na potrošnike, ki imajo
         enostaven dostop do elektronskega omrežja in so s tako vrsto komuniciranja seznanjeni. Zato je treba elektronsko komuniciranje
         le v izjemnih okoliščinah dopolniti z neelektronskim.

      25      Iz vsega navedenega izhaja, da mora na podlagi člena 5(1)(c) Direktive ponudnik storitev prejemnikom storitev omogočiti hitro,
         neposredno in učinkovito komuniciranje, ki je dopolnilno njegovemu elektronskemu naslovu.

      26      Zato se je treba vprašati, ali morajo podatki, ki prejemnikom storitev omogočajo dostop do tega drugega načina komuniciranja,
         nujno vključevati telefonsko številko.

      27      V nasprotju z družbo DIV, poljsko in švedsko vlado ter Komisijo, Bundesverband in italijanska vlada menita, da mora ponudnik
         storitev prejemnikom storitev dati na voljo telefonsko številko, saj lahko le telefon zadosti zahtevam neposrednega in učinkovitega
         komuniciranja v smislu Direktive. Neposredno komuniciranje naj bi namreč obvezno vključevalo komuniciranje osebe z osebo,
         učinkovita komunikacija pa skoraj takojšnjo obravnavo in ne obravnavo s časovnim razmikom prenesenih informacij.

      28      Ni sporno, da je mogoče telefonsko komuniciranje šteti za neposredno in učinkovito komuniciranje, čeprav ne pusti nobene oprijemljive
         sledi in po tem, ko se konča, načeloma ne daje nobenega dokaza o svoji vsebini.

      29      V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da prislov „neposredno“ v smislu člena 5(1)(c) Direktive ne vključuje nujno komuniciranja
         v obliki izmenjave besed, to je resničnega dialoga, temveč le neobstoj posrednika.

      30      Vendar pa učinkovito komuniciranje ne pomeni, da je odgovor na postavljeno vprašanje takojšen. Nasprotno, komuniciranje je
         treba šteti za učinkovito, če omogoča pridobitev ustreznih informacij v roku, ki je združljiv s potrebami ali legitimnimi
         pričakovanji prejemnika.

      31      Očitno je, da obstajajo drugi načini komuniciranja, kot je to, ki poteka po telefonu, ki bi lahko izpolnjevali merila neposrednega
         in učinkovitega komuniciranja iz člena 5(1)(c) Direktive, to je komuniciranje brez posrednika in dovolj tekoče, kakršno je
         to, ki se vzpostavi z osebnimi stiki v prostorih ponudnika storitev z odgovorno osebo ali prek telefaksa.

      32      Glede na vsa ta dejstva podatki, ki omogočajo dostop do tega drugega načina komuniciranja in ki jih mora ponudnik storitev
         dati na voljo prejemnikom storitev pred sklenitvijo pogodbe z njimi, ne vključujejo nujno telefonske številke.

      33      Dejstva iz odgovora, podana v okviru predhodne analize, omogočajo odgovor tudi na vprašanje, ali obrazec za elektronsko vzpostavitev
         stika, s katerim se lahko prejemniki storitev prek spleta obrnejo na ponudnika storitev, ki odgovori po elektronski pošti,
         izpolnjuje zahteve Direktive.

      34      Bundesverband, ki se mu v bistvenem pridružuje italijanska vlada, meni, da se obrazec za elektronsko vzpostavitev stika ne
         izkaže za primernega, ker ne omogoča hitrega, neposrednega in učinkovitega stika. Nasprotno družba DIV in Komisija menita,
         da tak obrazec zadošča, zlasti ker z Direktivo ni zahtevano „vzporedno-hkratno“ komuniciranje.

      35      Res je, da se lahko za obrazec za elektronsko vzpostavitev stika šteje, da omogoča neposredno in učinkovito komuniciranje
         v smislu člena 5(1)(c) Direktive, kadar – kot v zadevi v postopku v glavni stvari – iz dejstev v spisu izhaja, da ponudnik
         storitev odgovori na vprašanja, ki jih postavijo potrošniki, v od 30 do 60 minutah.

      36      Vendar pa v izjemnih situacijah, kjer se prejemnik storitev po elektronski vzpostavitvi stika s ponudnikom storitev zaradi
         različnih razlogov, kot so potovanje, dopust ali službena pot, znajde brez dostopa do elektronskega omrežja, komuniciranja
         prek obrazca za elektronsko vzpostavitev stika ni več mogoče šteti za učinkovito v smislu člena 5(1)(c) Direktive.

      37      Ker namreč ta obrazec pomeni tudi elektronski način komuniciranja, obveznost uporabiti obrazec na spletu v takih okoliščinah
         ne bi omogočala ohranjanja tekočega, torej učinkovitega komuniciranja med ponudnikom storitev in prejemnikom storitev, kar
         je v nasprotju s členom 5(1)(c) Direktive.

      38      V situacijah, opisanih v točki 36 te sodbe, nudenje samo obrazca za elektronsko vzpostavitev stika prav tako ni skladno z
         voljo zakonodajalca Skupnosti, ki je, kot je bilo navedeno v točki 20 te sodbe, nameraval dati prednost razvoju elektronskega
         poslovanja, vendar ga kljub temu ni želel ločiti od ostalega notranjega trga.

      39      Zato mora ponudnik storitev v teh situacijah na zahtevo prejemnika storitev temu omogočiti dostop do neelektronskega načina
         komuniciranja in mu s tem omogočiti ohranjanje učinkovitega komuniciranja.

      40      Ob upoštevanju vsega navedenega je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 5(1)(c) Direktive razlagati
         tako, da mora ponudnik storitev pred sklenitvijo pogodbe s prejemniki storitve poleg svojega elektronskega naslova navesti
         še druge podatke, ki omogočajo hitro vzpostavitev stika ter hitro in učinkovito komuniciranje. Ti podatki niso nujno telefonska
         številka. Lahko so obrazec za elektronsko vzpostavitev stika, prek katerega se prejemniki storitev po spletu obrnejo na ponudnika
         storitev in na katerega ta odgovori po elektronski pošti, razen v situacijah, v katerih prejemnik storitev, ki se po elektronski
         vzpostavitvi stika s ponudnikom storitev znajde brez dostopa do elektronskega omrežja, zahteva od ponudnika dostop do drugega,
         neelektronskega načina komuniciranja.

       Stroški
      41      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Člen 5(1)(c) Direktive 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev
            informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju), je treba razlagati
            tako, da mora ponudnik storitev pred sklenitvijo pogodbe s prejemniki storitve poleg svojega elektronskega naslova navesti
            še druge podatke, ki omogočajo hitro vzpostavitev stika ter hitro in učinkovito komuniciranje. Ti podatki niso nujno telefonska
            številka. Lahko so obrazec za elektronsko vzpostavitev stika, prek katerega se prejemniki storitev po spletu obrnejo na ponudnika
            storitev in na katerega ta odgovori po elektronski pošti, razen v situacijah, v katerih prejemnik storitev, ki se po elektronski
            vzpostavitvi stika s ponudnikom storitev znajde brez dostopa do elektronskega omrežja, zahteva od ponudnika dostop do drugega,
            neelektronskega načina komuniciranja.
      Podpisi
      *Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 17. julija 2014.#Angelo Alberto Torresi in Pierfrancesco Torresi proti Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata.#Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Consiglio Nazionale Forense.#Predhodno odločanje – Prosto gibanje oseb – Dostop do odvetniškega poklica – Možnost zavrnitve vpisa v imenik odvetnikov državljanom države članice, ki so poklicno kvalifikacijo odvetnika pridobili v drugi državi članici – Zloraba pravice.#Združeni zadevi C‑58/13 in C‑59/13.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V združenih zadevah C‑58/13 in C‑59/13,
            katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložilo Consiglio Nazionale Forense (Italija) z odločbama z dne 29. septembra 2012, ki sta na Sodišče prispeli 4. februarja 2013, v postopkih
            Angelo Alberto Torresi  (C‑58/13),
            Pierfrancesco Torresi (C‑59/13)
            proti
            Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata ,
            SODIŠČE (veliki senat),
            v sestavi V. Skouris, predsednik, K. Lenaerts, podpredsednik, R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, M. Ilešič, L. Bay Larsen (poročevalec), E. Juhász in M. Safjan, predsedniki senatov, A. Rosas, D. Šváby, sodnika, M. Berger, sodnica, S. Rodin, F. Biltgen, sodnika, in K. Jürimäe, sodnica,
            generalni pravobranilec: N. Wahl,
            sodna tajnica: A. Impellizzeri, administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. februarja 2014,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za A. A. Torresija in P. Torresija C. Torresi, odvetnik,
            – za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s S. Fiorentinom, avvocato dello Stato,
            – za špansko vlado A. Rubio González in S. Centeno Huerta, agenta,
            – za avstrijsko vlado A. Posch, agent,
            – za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
            – za romunsko vlado R.‑H. Radu, R.‑I. Hatieganu in A.‑L. Crişan, agenti,
            – za Evropski parlament M. Gómez‑Leal in L. Visaggio, agenta,
            – za Svet Evropske unije A. Vitro in P. Mahnič Bruni, agenta,
            – za Evropsko komisijo E. Montaguti in H. Støvlbæk, agenta,
            po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 10. aprila 2014
            izreka naslednjo

            Razlogi za odločitev
            Sodbo
            1. Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago in veljavnost člena 3 Direktive 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 3, str. 83).
            2. Ta predloga sta bila vložena v okviru dveh sporov, v katerih ločeno nastopata A. A. Torresi oziroma P. Torresi proti Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata (svet odvetniške zbornice v Macerati, v nadaljevanju: svet odvetniške zbornice v Macerati), ker je zadnjenavedeni zavrnil njuna predloga za vpis v posebni oddelek imenika odvetnikov.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            3. V uvodni izjavi 6 Direktive 98/5 je navedeno:
            „ker je ukrepanje na ravni Skupnosti prav tako upravičeno, ker le nekaj držav članic na svojem ozemlju že dopušča opravljanje dejavnosti odvetnikom, kako drugače kakor z zagotavljanjem storitev, iz drugih držav članic, ki opravljajo ta poklic pod poklicnimi nazivi iz svojih matičnih držav; in ker se v državah članicah, kjer ta možnost obstaja, praktične podrobnosti, na primer glede področja dejavnosti in obveznosti registracije pri pristojnih organih, precej razlikujejo; ker takšna raznolikost položajev vodi v neenakost in izkrivljanje konkurence med odvetniki iz držav članic in pomeni oviro za prosti pretok; ker je mogoče le z direktivo, določajočo pogoje za opravljanje tega poklica, drugačno od zagotavljanja storitev odvetnikov, ki opravljajo poklic pod poklicnimi nazivi iz svoje matične države, rešiti te težave in ponuditi enake možnosti odvetnikom in uporabnikom pravnih storitev v vseh državah članicah“.
            4. V skladu s členom 1(1) navedene direktive je njen namen olajšati trajno opravljanje odvetniškega poklica s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila poklicna kvalifikacija pridobljena.
            5. Člen 2 Direktive 98/5, naslovljen „Pravica do opravljanja poklica pod poklicnim nazivom iz matične države“, v prvem odstavku določa:
            „Vsak odvetnik ima pravico, da v kateri koli drugi državi članici pod poklicnim nazivom iz svoje matične države trajno opravlja dejavnosti iz člena 5.“
            6. Člen 3 iste direktive, naslovljen „Registracija pri pristojnem organu“, v odstavkih 1 in 2 določa:
            „1. Odvetnik, ki želi opravljati poklic v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je pridobil svojo poklicno kvalifikacijo, se mora registrirati pri pristojnem organu v tej državi.
            2. Pristojni organ v državi članici gostiteljici registrira odvetnika po predložitvi potrdila, ki dokazuje njegovo registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici. Zahteva lahko, da potrdilo, če ga predloži pristojni organ matične države članice, ne sme biti staro več kakor tri mesece. O registraciji obvesti pristojni organ v matični državi članici.“
            Italijansko pravo
            7. Italijanska republika je Direktivo 98/5 v notranje pravo prenesla z zakonsko uredbo št. 96 z dne 2. februarja 2001 (redni dodatek h GURI št. 79 z dne 4. aprila 2001; v nadaljevanju: zakonska uredba št. 96/2001). Člen 6 te zakonske uredbe, naslovljen „Vpis“, določa:
            „1. Državljani držav članic, ki imajo enega od nazivov iz člena 2, se morajo za redno opravljanje odvetniškega poklica v Italiji vpisati v posebni oddelek imenika, ki se vodi v okrožju sodišča, v katerem imajo svoje stalno prebivališče ali poslovni sedež, ob upoštevanju ureditve glede obveznosti na področju socialne varnosti.
            2. Vpis v posebni oddelek imenika je pogojen z vpisom predlagatelja pri pristojnem strokovnem organu matične države članice.
            3. Predlogu za vpis morajo biti priloženi ti dokumenti:
            a) potrdilo o državljanstvu države članice Evropske unije ali izjava, ki nadomešča potrdilo;
            b) potrdilo o prebivališču ali izjava, ki nadomešča potrdilo, ali izjava predlagatelja, ki vsebuje navedbo poslovnega sedeža;
            c) potrdilo o vpisu pri pristojnem strokovnem organu matične države članice, ki ob predložitvi ne sme biti starejše od treh mesecev, ali izjava, ki nadomešča potrdilo.
            […]
            6. Svet odvetniške zbornice v tridesetih dneh po predložitvi predloga ali njegove dopolnitve, potem ko ugotovi, da so izpolnjeni zahtevani pogoji in da ni ovir zaradi nezdružljivosti, odredi vpis v posebni oddelek imenika in o tem obvesti ustrezni organ matične države članice.
            7. Predloga ni mogoče zavrniti brez predhodnega zaslišanja zadevne osebe. Odločba mora biti obrazložena in v petnajstih dneh v celoti posredovana zadevni osebi in državnemu tožilcu […].
            8. Če svet odvetniške zbornice o predlogu ni odločil v roku, določenem v odstavku 6, lahko zadevna oseba v desetih dneh po preteku navedenega roka vloži pritožbo pri Consiglio Nazionale Forense (nacionalni svet odvetniške zbornice), ki vsebinsko odloči o predlogu.
            9. Z vpisom v posebni oddelek imenika vpisani odvetnik pridobi pravico do glasovanja, ne pa tudi pasivne volilne pravice.
            […]“
            8. V skladu s kraljevo uredbo-zakonom št. 1578 z dne 27. novembra 1933, ki je po spremembah postala zakon št. 36 iz leta 1934, kakor je bil pozneje spremenjen ( Gazzetta Ufficiale št. 24 z dne 30. januarja 1934), je vsako odločbo Consiglio Nazionale Forense mogoče izpodbijati pred združenimi senati Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) iz razloga nezakonitosti.
            Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
            9. A. A. in P. Torresi sta, potem ko sta v Italiji pridobila univerzitetno diplomo iz prava, tudi v Španiji pridobila univerzitetno diplomo iz prava in se 1. decembra 2011 kot odvetnika vpisala v imenik Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz de Tenerife (odvetniška zbornica v Santa Cruzu de Tenerife, Španija).
            10. A. A. in P. Torresi sta 17. marca 2012 v skladu s členom 6 zakonske uredbe št. 96/2001 pri svetu odvetniške zbornice v Macerati vložila predlog za vpis v posebni oddelek imenika odvetnikov, ki se nanaša na odvetnike s sedežem v Italijanski republiki, ki so strokovni naziv pridobili v drugi državi članici (v nadaljevanju: odvetniki).
            11. Svet odvetniške zbornice v Macerati o predlogih za vpis ni odločil v roku tridesetih dni, ki je določen v členu 6(6) zakonske uredbe št. 96/2001.
            12. A. A. in P. Torresi sta zato s pritožbama, ki sta ju vložila 19. oziroma 20. aprila 2012, Consiglio Nazionale Forense predlagala, naj odloči o njunih predlogih za vpis. V utemeljitev pritožb sta zatrjevala, da sta bila predlagana vpisa na podlagi veljavne ureditve pogojena samo z enim pogojem, in sicer predložitvijo „potrdila o vpisu pri pristojnem strokovnem organu matične države članice“, kar je v konkretnem primeru Kraljevina Španija.
            13. Vendar Consiglio Nazionale Forense meni, da je položaj osebe, ki se po pridobitvi diplome iz prava v eni državi članici odpravi v drugo državo članico z namenom, da tam pridobi naziv odvetnika, in se nato nemudoma vrne v prvo državo članico, da bi tam opravljala poklicno dejavnost, v nasprotju s cilji Direktive 98/5 in lahko pomeni zlorabo pravic.
            14. Consiglio Nazionale Forense je opozoril, da je Sodišče že odločilo, da je pristojen za vložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe (sodba Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411), in zaradi dvomov o razlagi in veljavnosti člena 3 Direktive 98/5 prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
            „1. Ali je treba člen 3 [Direktive 98/5] – glede na splošno načelo prepovedi zlorabe pravic – in člen 4(2) PEU o spoštovanju nacionalne identitete razlagati tako, da so nacionalni upravni organi zavezani, da v imenik odvetnikov, ki so pridobili poklicni naziv v drugi državi članici, vpišejo italijanske državljane, ki so zlorabili pravo Unije, in da nasprotujeta nacionalni praksi, ki tem organom dopušča, da zavrnejo predloge za vpis v imenik odvetnikov, ki so pridobili poklicni naziv v drugi državi članici, če obstajajo objektivne okoliščine, ki omogočajo ugotovitev, da gre za zlorabo prava Unije, brez poseganja v spoštovanje načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije ali brez poseganja v pravico zadevne osebe, da pred sodiščem sproži postopek zaradi morebitnih kršitev pravice do ustanavljanja in torej sodni nadzor nad upravno dejavnostjo?
            2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba tako razloženi člen 3 [Direktive 98/5] šteti za neveljaven glede na člen 4(2) PEU, ker dopušča izmikanje predpisom države članice, ki dostop do odvetniškega poklica pogojujejo z opravljenim državnim izpitom, če je ta določen v ustavi navedene države ter je del temeljnih načel varstva uporabnikov poklicnih storitev in učinkovitega izvajanja sodne oblasti?“
            Vprašanji za predhodno odločanje
            Pristojnost Sodišča
            15. Najprej, A. A. in P. Torresi med drugim navajata, da Consiglio Nazionale Forense ni sodni organ in da torej ni upravičen predložiti vprašanja v predhodno odločanje na podlagi člena 267 PDEU. Natančneje, sodno funkcijo naj bi opravljal le na področju disciplinskih postopkov, ne pa pri vodenju imenika odvetnikov, pri katerem naj bi imel zgolj upravno funkcijo. Kadar torej odloča na podlagi člena 6(8) zakonske uredbe št. 96/2001, naj bi o vpisu odločal kot upravni organ, ki je hierarhično višji od sveta lokalne odvetniške zbornice, ki ni odločil v roku, določenem v odstavku 6 istega člena.
            16. A. A. in P. Torresi, sklicujoč se na sodbo Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587), trdita tudi, da Consiglio Nazionale Forense ne izpolnjuje pogoja nepristranskosti, saj so njegovi člani odvetniki, ki so jih izvolili posamezni sveti lokalne odvetniške zbornice, vključno s tisto, ki je stranka v postopku. Zato naj bi obstajalo tveganje, da bo na odločitev o vprašanju, ki mu je predloženo, vplival praktični interes, kot je omejevanje vpisov, namesto da bi bila odločilna uporaba pravnih pravil.
            17. V zvezi s tem je treba opozoriti, da Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso pri presoji, ali ima predložitveni organ značilnosti „sodišča“ v smislu člena 267 PDEU, upošteva vse dejavnike, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost njegovega postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost (glej zlasti sodbi Miles in drugi, C‑196/09, EU:C:2011:388, točka 37 in navedena sodna praksa, in Belov, C‑394/11, EU:C:2013:48, točka 38).
            18. Natančneje, glede neodvisnosti predložitvenega organa se zahteva, da je organ zavarovan pred zunanjimi posredovanji ali vplivi, ki lahko ogrozijo neodvisnost sojenja njegovih članov glede sporov, ki so jim predloženi (glej sodbo Wilson, EU:C:2006:587, točka 51).
            19. Poleg tega je za ugotovitev, ali je treba nacionalni organ, ki v skladu z zakonom izvaja različne naloge, opredeliti kot „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, treba preučiti specifično naravo različnih nalog, ki jih opravlja v posebnem normativnem okviru, v katerem Sodišču predloži vprašanje. Nacionalna sodišča lahko sprožijo postopek pred Sodiščem le, če pred njimi poteka spor in če odločajo o postopku, ki bo privedel do izdaje sodne odločbe (glej sodbo Belov, EU:C:2013:48, točki 39 in 41).
            20. Glede prvih petih dejavnikov, na katere se opozarja v točki 17 te sodbe, iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, izhaja, da je bil Consiglio Nazionale Forense ustanovljen z zakonom in je stalen organ. Poleg tega, ker je njegova pristojnost za odločanje o tožbah zoper odločbe, ki jih sprejmejo sveti lokalnih odvetniških zbornic, zakonsko določena, ker ni izbirna in ker so odločbe, ki jih sprejme pri izvajanju te pristojnosti, izvršljive, je sodna pristojnost tega organa obvezna. Nazadnje, ni sporno, da je postopek, ki se uporabi pred Consiglio Nazionale Forense in ki pretežno temelji na določbah civilnega prava, kontradiktoren tako v pisni kot v ustni fazi in da ta organ odloča na podlagi prava.
            21. V zvezi z zahtevo po neodvisnosti je treba navesti, prvič, da med drugim iz navedb italijanske vlade izhaja, da čeprav je Consiglio Nazionale Forense organ, sestavljen iz članov, ki jih člani različnih svetov lokalnih odvetniških zbornic izvolijo izmed odvetnikov, pooblaščenih za zastopanje pred Corte suprema di cassazione, pri čemer same člane teh svetov izvolijo odvetniki, vpisani v imenik zadevne odvetniške zbornice, je funkcija člana nacionalnega sveta nezdružljiva med drugim s funkcijo člana sveta lokalne odvetniške zbornice.
            22. Drugič, jasno je, da mora Consiglio Nazionale Forense spoštovati jamstva v zvezi z neodvisnostjo in nepristranskostjo sodstva, ki so določena z italijansko ustavo. Prav tako svoje naloge izvaja povsem samostojno, ne da bi bil komur koli podrejen in ne da bi prejemal kakršne koli ukaze ali navodila. Poleg tega določbe italijanskega zakonika o pravdnem postopku v zvezi z vzdržanjem in izločitvijo zanj v celoti veljajo.
            23. Tretjič, kot je italijanska vlada potrdila na obravnavi – drugače od sveta lokalne odvetniške zbornice, ki je v okviru postopka, ki se začne s pritožbo zoper njegovo odločbo, stranka pred Consiglio Nazionale Forense – zadnjenavedeni ne more biti stranka postopka, ki se pri Corte suprema di cassazione začne zoper odločbo, s katero je to odločilo o pritožbi zoper svet zadevne odvetniške zbornice. Consiglio Nazionale Forense je torej, kot to zahteva sodna praksa Sodišča (glej sodbo Wilson, EU:C:2006:587, točka 49), v razmerju do organa, ki je sprejel odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo, tretja oseba.
            24. Nazadnje, iz spisa je razvidno, da v skladu z ustaljeno prakso član nacionalnega sveta, ki je član sveta odvetniške zbornice, pri kateri je bil podan predlog za vpis, ni član sestave senata Consiglio Nazionale Forense, kar pa ne posega v polno uporabo določb, ki urejajo vzdržanje in izločitev, določena z italijanskim zakonikom o pravdnem postopku. Italijanska vlada je na obravnavi zatrdila, da čeprav je bil eden od članov Consiglio Nazionale Forense vpisan na seznam odvetniške zbornice v Macerati, ni sodeloval pri postopkih v zvezi z A. A. Torresijem in P. Torresijem.
            25. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Consiglio Nazionale Forense izpolnjuje zahtevi po neodvisnosti in nepristranskosti, ki sta značilni za sodišče v smislu člena 267 PDEU.
            26. V zvezi z zahtevo, na katero se opozarja v točki 19 te sodbe, in sicer da lahko predložitveni organ sproži postopek pred Sodiščem le pri opravljanju sodne pristojnosti, je treba ugotoviti, da Consiglio Nazionale Forense – drugače od tega, kar navajata A. A. in P. Torresi – kadar na podlagi člena 6(8) zakonske uredbe št. 96/2001 odloča o pritožbi, vloženi zato, ker svet odvetniške zbornice ni izdal odločbe v roku 30 dni po dnevu vložitve predloga za vpis v posebni oddelek imenika odvetnikov, ni omejen na odločanje o tem predlogu namesto sveta zadevne odvetniške zbornice. Kot namreč med drugim izhaja iz pojasnil italijanske vlade in zapisnikov obravnav, ki sta 29. septembra 2012 potekali pred Consiglio Nazionale Forense v zvezi s pritožbama, ki sta ju A. A. in P. Torresi vložila proti svetu odvetniške zbornice v Macerati, je bil Consiglio Nazionale Forense pozvan, da odloči o utemeljenosti odločbe zaradi molka sveta zadevne odvetniške zbornice, če se s to odločbo zavrne predlog za vpis zadevne osebe. Če se v tem primeru pritožbi ugodi, mora Consiglio Nazionale Forense vsebinsko odločiti o predlogu za vpis.
            27. Prav tako ni sporno, da se z vložitvijo pritožbe v smislu člena 6(8) zakonske uredbe št. 96/2001 začne postopek, v katerem so stranke pozvane, da svoje argumente ob pomoči odvetnika pisno in ustno podajo na javni obravnavi. Državni tožilec na obravnavi predstavi svoja stališča. V obravnavani zadevi je iz zapisnikov, omenjenih v prejšnji točki, razvidno, da je državni tožilec predlagal zavrnitev pritožb A. A. in P. Torresija. Consiglio Nazionale Forense na seji sprejme odločbo, ki ima obliko in vsebino sodbe, razglašene v imenu italijanskega ljudstva, in je tako tudi poimenovana.
            28. Nazadnje, kot je bilo opozorjeno v točki 23 te sodbe, medtem ko je svet lokalne odvetniške zbornice, katerega odločba je predmet pritožbe pri Consiglio Nazionale Forense, stranka v postopku pred zadnjenavedenim organom, pa Consiglio Nazionale Forense takrat, ko je odločba, s katero je bilo odločeno o navedeni pritožbi, predmet postopka pred Corte suprema di cassazione, ni stranka v postopku pred njim. V resnici in kot med drugim izhaja iz sodbe tega sodišča, sprejete v združenih senatih 22. decembra 2011, ki jo A. A. in P. Torresi navajata v pisnih stališčih, svet zadevne odvetniške zbornice ostane stranka v postopku pred Corte suprema di cassazione.
            29. Iz tega izhaja, da Consiglio Nazionale Forense v obravnavanem primeru res odloča o sporu, in sicer v postopku, ki bo privedel do izdaje sodne odločbe.
            30. Ob upoštevanju vsega navedenega je treba ugotoviti, da Consiglio Nazionale Forense kot organ, ki opravlja nadzor na podlagi člena 6(8) zakonske uredbe št. 96/2001, pomeni sodišče v smislu člena 267 PDEU in da je Sodišče zato pristojno, da odgovori na vprašanji, ki mu jih je postavil.
            Dopustnost vprašanj za predhodno odločanje
            31. A. A. in P. Torresi ter Svet Evropske unije navajajo, da vprašanji, ki ju je postavil Consiglio Nazionale Forense, ob upoštevanju nedvoumne sodne prakse Sodišča na tem področju spadata pod doktrino acte éclairé  in sta zato nedopustni.
            32. V zvezi s tem je treba opozoriti, da lahko nacionalna sodišča kljub obstoju sodne prakse Sodišča, ki rešuje zadevno pravno vprašanje, povsem svobodno zadevo predložijo Sodišču, če menijo, da je to koristno (glej sodbo Cilfit in drugi, 283/81, EU:C:1982:335, točke od 13 do 15), ne da bi okoliščina, da so bile določbe, za razlago katerih je zaprošeno, že bile razložene, oviralo Sodišče pri tem, da znova odloči (glej v tem smislu sodbo Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 32).
            33. Iz tega izhaja, da sta predloga za sprejetje predhodne odločbe dopustna.
            Prvo vprašanje
            34. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 3 Direktive 98/5 treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da pristojni organi države članice s sklicevanjem na zlorabo pravice zavrnejo vpis v imenik odvetnikom, ki so državljani te države članice in so, potem ko so v zadnjenavedeni državi članici pridobili univerzitetno diplomo, odšli v drugo državo članico, da bi tam pridobili poklicno kvalifikacijo odvetnika, ter se takoj zatem vrnili v prvo državo članico, da bi tam opravljali poklic odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici, v kateri je bila pridobljena poklicna kvalifikacija.
            35. Najprej je treba opozoriti, da je v skladu s členom 1(1) Direktive 98/5 njen namen olajšati trajno opravljanje odvetniškega poklica s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila pridobljena poklicna kvalifikacija.
            36. V zvezi s tem je Sodišče že imelo priložnost presoditi, da navedena direktiva vzpostavlja mehanizem vzajemnega priznavanja poklicnih nazivov odvetnikov migrantov, ki želijo svoj poklic opravljati pod nazivom, pridobljenim v matični državi članici (glej sodbo Luksemburg/Parlament in Svet, C‑168/98, EU:C:2000:598, točka 56).
            37. Poleg tega je, kot izhaja iz uvodne izjave 6 Direktive 98/5, zakonodajalec Unije s to direktivo med drugim želel odpraviti razlikovanje med nacionalnimi pravili glede pogojev za vpis pri pristojnih organih, ki so bila vzrok za neenakost in so ovirala prosto gibanje (glej sodbi Komisija/Luksemburg, C‑193/05, EU:C:2006:588, točka 34, in Wilson, EU:C:2006:587, točka 64).
            38. V tem okviru člen 3 Direktive 98/5 vzpostavlja popolno uskladitev zahtevanih pogojev za izvrševanje pravice do ustanavljanja, ki je s to direktivo podeljena, saj določa, da se mora odvetnik, ki želi opravljati poklic v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je pridobil poklicno kvalifikacijo, registrirati pri pristojnem organu v tej državi, ki ga mora registrirati „po predložitvi potrdila, ki dokazuje njegovo registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici“ (glej v tem smislu sodbi Komisija/Luksemburg, EU:C:2006:588, točki 35 in 36, in Wilson, EU:C:2006:587, točki 65 in 66).
            39. V zvezi s tem je Sodišče že presodilo, da je predložitev potrdila o vpisu pri pristojnem organu v matični državi članici pristojnemu organu države članice gostiteljice edini pogoj, od katerega je odvisna registracija zadevne osebe v državi članici gostiteljici, ki ji omogoča, da v tej državi opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz matične države (glej sodbi Komisija/Luksemburg, EU:C:2006:588, točka 37, in Wilson, EU:C:2006:587, točka 67).
            40. Zato je treba navesti, da je načeloma treba šteti, da državljani države članice, kot sta A. A. in P. Torresi, ki pristojnemu organu te države članice predložijo potrdilo o vpisu pri pristojnem organu druge države članice, izpolnjujejo vse pogoje, potrebne za vpis v imenik odvetnikov prve države članice pod poklicnim nazivom, pridobljenim v drugi državi članici.
            41. Vendar se A. A. in P. Torresi po navedbah predložitvenega sodišča v obravnavani zadevi ne moreta sklicevati na člen 3 Direktive 98/5, saj naj bi bil edini cilj pridobitve poklicne kvalifikacije odvetnika v državi članici, ki ni Italijanska republika, izognitev uporabi prava Italijanske republike, ki ureja dostop do odvetniškega poklica, in naj bi zato ta pridobitev pomenila zlorabo pravice do ustanavljanja, kar je v nasprotju s cilji te direktive.
            42. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča upravičenci z namenom goljufije ali zlorabe ne smejo sklicevati na pravila Unije (glej zlasti sodbi Halifax in drugi, C‑255/02, EU:C:2006:121, točka 68, in SICES in drugi, C‑155/13, EU:C:2014:145, točka 29).
            43. Podrobneje, kar zadeva boj proti zlorabi svobode ustanavljanja, lahko država članica sprejme ukrepe, namenjene preprečevanju tega, da bi se nekateri njeni državljani s sklicevanjem na olajšave, določene s Pogodbo DEU, poskušali z zlorabo izogniti predpisom svoje nacionalne zakonodaje (glej sodbo Inspire Art, C‑167/01, EU:C:2003:512, točka 136).
            44. Za ugotovitev obstoja zlorabe morata biti izpolnjena objektivni in subjektivni element (glej sodbo SICES in drugi, EU:C:2014:145, točka 31).
            45. Glede objektivnega elementa mora iz vseh objektivnih okoliščin izhajati, da kljub spoštovanju formalnih pogojev, določenih v ureditvi Unije, cilj, ki mu ta ureditev sledi, ni bil dosežen (glej sodbo SICES in drugi, EU:C:2014:145, točka 32 in navedena sodna praksa).
            46. Glede subjektivnega elementa mora biti očitno, da obstaja namen pridobitve neupravičene koristi, ki izhaja iz ureditve Unije, tako da se umetno ustvarijo pogoji za pridobitev te koristi (glej v tem smislu sodbo O. in B., C‑456/12, EU:C:2014:135, točka 58 in navedena sodna praksa).
            47. Kot je bilo opozorjeno v točki 35 te sodbe, je namen Direktive 98/5 olajšati trajno opravljanje odvetniškega poklica v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila pridobljena poklicna kvalifikacija.
            48. V zvezi s tem je treba navesti, da je pravica državljanov države članice do izbire na eni strani države članice, v kateri želijo pridobiti poklicne kvalifikacije, in na drugi države članice, v kateri nameravajo opravljati svoj poklic, neločljivo povezana z izvajanjem temeljnih svoboščin, zagotovljenih s Pogodbama, na enotnem trgu (glej v tem smislu sodbo Komisija/Španija, C‑286/06, EU:C:2008:586, točka 72).
            49. Tako to, da je državljan države članice, ki je v tej državi članici pridobil univerzitetno diplomo, odšel v drugo državo, da bi tam pridobil poklicno kvalifikacijo odvetnika, in se takoj zatem vrnil v državo članico, katere državljan je, da bi tam opravljal poklic odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici, v kateri je bila ta poklicna kvalifikacija pridobljena, pomeni enega od primerov, v katerih je cilj Direktive 98/5 dosežen, in samo po sebi ne pomeni zlorabe pravice do ustanavljanja, ki izhaja iz člena 3 Direktive 98/5.
            50. Poleg tega okoliščina, da se je državljan države članice odločil za pridobitev poklicne kvalifikacije v drugi državi članici kot tisti, v kateri prebiva, da bi pridobil korist od ugodnejše zakonodaje, sama po sebi ne zadošča za ugotovitev obstoja zlorabe pravic, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 91 in 92 sklepnih predlogov.
            51. Poleg tega take ugotovitve ni mogoče ovreči s tem, da je bil predlog za vpis v imenik odvetnikov pri pristojnem organu države članice gostiteljice vložen kmalu po pridobitvi poklicnega naziva v matični državi članici. Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točkah 93 in 94 sklepnih predlogov, člen 3 Direktive 98/5 nikjer ne določa, da se vpis odvetnika, ki želi svoj poklic opravljati v državi članici, ki ni tista, v kateri je pridobil poklicno kvalifikacijo pri pristojnem organu države članice gostiteljice, lahko pogojuje s pridobitvijo nekaterih praktičnih izkušenj z opravljanjem odvetniške dejavnosti v matični državi članici.
            52. Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je člen 3 Direktive 98/5 treba razlagati tako, da ne gre za zlorabo, če državljan države članice odide v drugo državo članico, da bi tam pridobil poklicno kvalifikacijo odvetnika po uspešno opravljenih univerzitetnih izpitih, in se vrne v državo članico, katere državljan je, da bi tam opravljal poklic odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici, v kateri je bila ta poklicna kvalifikacija pridobljena.
            Drugo vprašanje
            53. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 3 Direktive 98/5 ob upoštevanju člena 4(2) PEU neveljaven.
            54. V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je v skladu s členom 4(2) PEU Unija dolžna spoštovati nacionalno identiteto držav članic, ki je neločljivo povezana z njihovimi temeljnimi političnimi in ustavnimi strukturami.
            55. Consiglio Nazionale Forense meni, da je učinek člena 3 Direktive 98/5 v delu, v katerem italijanskim državljanom, ki so poklicni naziv odvetnika pridobili v državi članici, ki ni Italijanska republika, omogoča, da svoj poklic opravljajo v Italijanski republiki, izogibanje členu 33(5) italijanske ustave, ki dostop do odvetniškega poklica pogojuje z uspešno opravljenim državnim izpitom. Zato naj bi ta določba sekundarnega prava Unije s tem, da omogoča izogibanje ureditvi, ki je del italijanske nacionalne identitete, kršila člen 4(2) PEU, zaradi česar naj bi jo bilo treba šteti za neveljavno.
            56. V zvezi s tem je treba navesti, da se člen 3 Direktive 98/5 nanaša le na pravico do ustanavljanja v državi članici z namenom opravljanja odvetniškega poklica pod poklicnim nazivom, pridobljenim v matični državi članici. Ta določba ne ureja niti dostopa do odvetniškega poklica niti opravljanja tega poklica pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici gostiteljici.
            57. Iz tega nujno izhaja, da predlog za vpis v imenik odvetnikov, vložen na podlagi člena 3 Direktive 98/5, ne omogoča izogniti se uporabi zakonodaje države članice gostiteljice v zvezi z dostopom do odvetniškega poklica.
            58. Zato je – kot je italijanska vlada priznala na obravnavi – treba ugotoviti, da člen 3 Direktive 98/5 s tem, da državljanom države članice, ki so poklicni naziv odvetnika pridobili v drugi državi članici, omogoča, da odvetniški poklic opravljajo v državi članici, katere državljani so, pod poklicnim nazivom, ki so ga pridobili v matični državi članici, nikakor ne more vplivati na temeljne politične in ustavne strukture države članice gostiteljice v smislu člena 4(2) PEU.
            59. Iz tega izhaja, da preizkus drugega postavljenega vprašanja ni pokazal nobenega elementa, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 3 Direktive 98/5.
            Stroški
            60. Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
            1. Člen 3 Direktive 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena je treba razlagati tako, da ne gre za zlorabo, če državljan države članice odide v drugo državo članico, da bi tam pridobil poklicno kvalifikacijo odvetnika po uspešno opravljenih univerzitetnih izpitih, in se vrne v državo članico, katere državljan je, da bi tam opravljal poklic odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici, v kateri je bila ta poklicna kvalifikacija pridobljena.
            2. Preizkus drugega postavljenega vprašanja ni pokazal nobenega elementa, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 3 Direktive 98/5.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 19. oktobra 1983. # Lucchini Siderurgica SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 179/82.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 28. septembra 1983. # Jean-Claude Renaud proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 148/82.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 4. oktobra 2006. # Freixenet SA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Oblika bele brušene steklenice - Absolutni razlog za zavrnitev - Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 - Neobstoj razlikovalnega učinka - Kršitev pravic obrambe - Člen 73 Uredbe št. 40/94. # Zadeva T-190/04.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 4. oktobra 2006 – Freixenet proti UUNT (Oblika bele brušene steklenice)
      (Zadeva T-190/04)
      „Znamka Skupnosti – Oblika bele brušene steklenice – Absolutni razlog za zavrnitev – Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 – Neobstoj razlikovalnega učinka – Kršitev pravic obrambe – Člen 73 Uredbe št. 40/94“
      1.                     Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek (Uredba Sveta št. 40/94, člen  63(3) in (6)) (Glej točke od 15 do 18 in od 44 do 47.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Odločbe Urada – Spoštovanje pravic obrambe (Uredba Sveta št. 40/94, člen 73) (Glej točke od 28 do 30 ter
            41 in 42.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 11. februarja 2004 (zadeva R 97/2001-4) glede registracije znamke
                  v obliki bele brušene steklenice kot znamke Skupnosti.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Freixenet, SA

               Zadevna znamka Skupnosti:

               tridimenzionalna znamka v obliki bele brušene steklenice, za proizvode iz razreda 33 – prijava št. 32532

               Odločba preizkuševalca:

               zavrnitev registracije

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek
      1)         Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 11. februarja
         2004 (zadeva R 97/2001-4) se razglasi za nično.

      2)         V preostalem delu se tožba zavrne.
      3)         UUNT nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 12. aprila 2013. # Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) proti Evropski komisiji. # Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Avtorske pravice v zvezi z javnim izvajanjem glasbenih del po spletu, po satelitu in s kabelsko retransmisijo - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Razdelitev geografskega trga - Dvostranski sporazumi med nacionalnimi organizacijami za kolektivno upravljanje - Usklajeno ravnanje, ki izključuje možnost izdaje večozemeljskih in večrepertoarnih dovoljenj - Dokaz - Domneva nedolžnosti. # Zadeva T-420/08.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 21. junija 1996. # Paul Dischamp SA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva T-226/94.