title: Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 2. julija 2009.#Massimo Giannini proti Evropska komisija.#Zadeva F-49/08.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
      (drugi senat)
      z dne 2. julija 2009
      Zadeva F-49/08
      Massimo Giannini
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Odpoved delovnega razmerja ob koncu poskusne dobe – Opravljanje poskusne dobe v nezakonitih okoliščinah – Nepravilnosti v postopku ocenjevanja – Potni stroški – Predstavništvo v tretji državi“
      Predmet:      Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero M. Giannini predlaga: odločba Komisije o odpovedi delovnega razmerja,
         vročena 10. julija 2007, in po potrebi zavrnitev njegove pritožbe zoper navedeno odločbo naj se razglasita za nični; Komisiji
         naj se zato naloži plačilo vseh finančnih prejemkov, povezanih z nadaljevanjem njegove pogodbe; vsekakor naj se za nični razglasita
         odločbi z dne 27. julija 2007 in 20. septembra 2007, s katerima je bilo odločeno, da se od njegovega osebnega prejemka za
         avgust 2007 odtegne 5218,22 EUR, in naj se zato povrne ta znesek v višini 5218,22 EUR skupaj z zamudnimi obrestmi; vsekakor
         naj se za nično razglasi odločba z dne 28. avgusta 2007, s katero je bilo odločeno, da se omeji nadomestilo za nastanitev
         na tretjino zneska, prejetega v novembru 2006, in da se opravi povračilo drugih dveh tretjin, to je 4278,50 EUR, pri osebnem
         prejemku za februar 2008, in naj se zato naloži povračilo tega zneska v višini 4278,50 EUR skupaj z zamudnimi obrestmi; naloži
         naj se plačilo odškodnine za nastalo premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki je začasno ocenjena na 200.000 EUR.

      Odločitev:      Odločba Komisije z dne 27. julija 2007 o odreditvi, naj se terja vračilo tretjine zneska za potne stroške tožeče stranke za
         leto 2007, se razglasi za nično. Komisija bo tožeči stranki plačala znesek, neupravičeno odtegnjen na podlagi odločbe z dne
         27. julija 2007, razen potnih stroškov družine tožeče stranke; znesek bo povišan za obresti, ki tečejo od datuma odtegnitve
         do datuma dejanskega plačila in se izračunajo po obrestni meri, ki jo je Evropska centralna banka določila za glavne transakcije
         refinanciranja in se uporablja v zadevnem obdobju, povišani za dve točki. Ni treba odločati o predlogih za razglasitev ničnosti
         odločbe z dne 28. avgusta 2007, s katero je Komisija omejila nadomestilo tožeče stranke za nastanitev na tretjino zneska,
         prejetega v novembru 2006. V preostalem se tožba zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in tri četrtine stroškov Komisije.
         Komisija nosi četrtino svojih stroškov.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Tožba – Neomejena sodna pristojnost – Spori finančne narave v smislu člena 91(1) Kadrovskih predpisov – Pojem
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(1))
      2.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Poskusna doba – Predmet – Pogoji med trajanjem
      (Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 84)
      3.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Razvrstitev – Nadzor, ki ga izvaja uradnik iz funkcionalne skupine AST nad pogodbenim uslužbencem
            iz funkcionalne skupine IV
      (Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 80(2))
      4.      Uradniki – Zaposlovanje – Poskusna doba – Pogoji med trajanjem – Opozorilo
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 34)
      5.      Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti
      (Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(3); Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c); Poslovnik
            Sodišča za uslužbence, člen 35(1))
      6.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Poskusna doba – Ocenitev rezultatov
      (Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 84(3))
      7.      Uradniki – Enako obravnavanje – Redno zaposleni uradniki in uslužbenci na poskusnem delu
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 84)
      8.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Poskusna doba – Poročilo ob koncu poskusnega dela – Obseg in vsebina
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 11, prvi odstavek, in 81)
      9.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Poskusna doba – Poročilo ob koncu poskusnega dela
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, členi 11, prvi odstavek, 81 in 84(3))
      10.    Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Poskusna doba – Odločba o odpovedi delovnega razmerja
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 11, prvi odstavek, in 81)
      11.    Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Poskusna doba – Negativna ocenitev sposobnosti zadevne osebe – Podaljšanje
            poskusne dobe
      (Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 84(3))
      12.    Uradniki – Povračilo stroškov – Letni potni stroški
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 8)
      13.    Uradniki – Povračilo stroškov – Letni potni stroški
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 8(4))
      1.      „Spori finančne narave“ v smislu člena 91(1) Kadrovskih predpisov niso le odškodninske tožbe, ki jih uslužbenci vlagajo zoper
         katero od institucij, temveč vsi tisti, katerih cilj je, da institucija plača uslužbencu znesek, za katerega ta meni, da mu
         je dolgovan na podlagi Kadrovskih predpisov ali drugega akta, ki ureja njegovo delovno razmerje. Sodišče Skupnosti je v skladu
         s členom 91(1) Kadrovskih predpisov v navedenih sporih neomejeno pristojno, s čimer mu je zaupana naloga, da v sporih, ki
         so mu bili predloženi v odločanje, odloči meritorno, kar pomeni, da odloči o vseh pravicah in obveznostih uslužbenca, lahko
         pa zadevni instituciji naloži, da pod njegovim nadzorom izvrši tak del sodbe v okoliščinah, ki jih natančno določi. Sodišče
         Skupnosti je torej pristojno, da instituciji, če je to potrebno, naloži plačilo zneska, do katerega ima pritožnik pravico
         na podlagi Kadrovskih predpisov ali drugega pravnega akta.

      (Glej točke od 39 do 42.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 18. december 2007, Weißenfels proti Parlamentu, C-135/06 P, ZOdl., str. I-12041, točke 65, 67 in 68.
      2.      Odločbo o odpovedi delovnega razmerja ob koncu poskusne dobe je treba razglasiti za nično, če tožeči stranki ni bilo omogočeno,
         da konča poskusno dobo v normalnih okoliščinah.

      Čeprav poskusna doba, katere cilj je oceniti sposobnosti in ravnanje uslužbenca na poskusnem delu, ni isto kot doba usposabljanja,
         to ne pomeni, da zadevni osebi v poskusni dobi ni treba nujno omogočiti, da dokaže svoje sposobnosti. Navedeni pogoj v praksi
         pomeni, da mora uslužbenec na poskusnem delu dobiti ustrezna navodila in nasvete, da bi se lahko prilagodil posebnim zahtevam
         svojega delovnega mesta.

      Zahtevan obseg navodil in nasvetov je treba presoditi konkretno, ne pa abstraktno, ter pri tem upoštevati vrsto opravljanega
         dela. Pri tem se ne sme zanemariti predhodnih izkušenj uslužbenca na poskusnem delu. Čeprav izkušnje same po sebi ne morejo
         vzbuditi dvoma o koristnosti poskusne dobe, lahko določijo stopnjo mentorstva, ki ga mora biti deležen za izpolnitev cilja
         poskusne dobe.

      (Glej točko 65.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 15. maj 1985, Patrinos proti CES, 3/84, Recueil, str. 1421, točke od 20 do 24;
      Sodišče prve stopnje: 1. april 1992, Kupka-Floridi proti CES, T-26/91, Recueil, str. II-1615, točka 44; 30. november 1994, Correia proti Komisiji,
         T-568/93, RecFP, str. I-A-271 in II-857, točka 34; 5. marec 1997, Rozand-Lambiotte proti Komisiji, T-96/95, RecFP, str. I-A-35
         in II-97, točka 95;

      Sodišče za uslužbence: 18. oktober 2007, Krcova proti Sodišču, F-112/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 48,
         predmet pritožbe, o kateri odloča Sodišče prve stopnje, zadeva T-498/07 P; 16. april 2008, Doktor proti Svetu, F-73/07, ZOdl. JU,
         str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točke 31 in od 33 do 36, predmet pritožbe, o kateri odloča Sodišče prve stopnje, zadeva T-248/08 P.

      3.      Iz člena 80(2) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev je razvidno, da lahko pogodbeni uslužbenci iz funkcionalne skupine IV
         opravljajo delo pod nadzorom uradnikov brez razlike v kategoriji. V skladu z navedeno določbo je torej mogoče naloge pogodbenega
         uslužbenca iz funkcionalne skupine IV po potrebi opravljati pod nadzorom uradnika iz funkcionalne skupine AST.

      (Glej točko 72.)
      4.      Pravica uradnika na poskusnem delu, da opravlja poskusno dobo v zakonitih okoliščinah, je zadostno zagotovljena z ustnim opozorilom,
         ki mu omogoča, da se prilagodi in izboljša svoje delo glede na zahteve službe.

      (Glej točko 84.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: Rozand-Lambiotte proti Komisiji, navedena zgoraj, točka 102.
      5.      Če je mogoče vlogo pred Sodiščem prve stopnje glede nekaterih točk podpreti in dopolniti z napotili na izvlečke iz prilog,
         imajo priloge zgolj dokazno in instrumentalno vrednost, zato na podlagi teh prilog ni mogoče razviti tožbenega razloga, povzetega
         v vlogi, tako da se predložijo očitki ali trditve, ki jih v vlogi ni. Tožeča stranka mora v vlogi navesti natančne očitke,
         o katerih je treba odločiti, pa tudi, vsaj v povzetku, pravne elemente in dejstva, na katerih očitki temeljijo.

      Pred Sodiščem za uslužbence je mogoče tožbeni razlog, povzet v tožbi, toliko manj razviti na podlagi prilog tako, da se predložijo
         očitki ali trditve, ki jih v tožbi ni, ker v skladu s členom 7(3) Priloge I k Statutu Sodišča pisni del postopka pred navedenim
         sodiščem načeloma obsega le eno izmenjavo vlog, razen če to ne odloči drugače. Iz navedene posebnosti postopka pred Sodiščem
         za uslužbence je jasno, da v nasprotju s tem, kar člen 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča določa za postopke pred Sodiščem
         prve stopnje ali Sodiščem, tožbeni razlogi in trditve v tožbi ne smejo biti navedeni v povzetku. Poznejše posebno pravilo
         iz Priloge I k Statutu Sodišča bi zaradi take prožnosti izgubilo velik del koristnosti.

      (Glej točki 86 in 87.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 30. januar 2007, France Télécom proti Komisiji, T-340/03, ZOdl. JU, str. II-107, točka 167.
      6.      Namen člena 84(3) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev je podeliti ocenjevalcu in organu za sklepanje pogodb o zaposlitvi
         široko polje proste presoje v zvezi s sposobnostmi in delom uslužbenca na poskusnem delu glede na interes službe. Zato sodišče
         Skupnosti ne sme s svojo presojo nadomestiti presoje institucij, kar zadeva upoštevnost dejavnikov presoje poskusnega dela,
         saj je njegov nadzor omejen na neobstoj očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil.

      (Glej točko 89.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: Rozand-Lambiotte proti Komisiji, navedena zgoraj, točka 112;
      Sodišče za uslužbence: Krcova proti Sodišču, navedena zgoraj, točka 62.
      7.      Postopkovnih jamstev, zagotovljenih uradnikom ob njihovem ocenjevanju, ni mogoče razširiti na uslužbence na poskusnem delu.
         Pravni in dejanski položaj redno zaposlenih uradnikov in uslužbencev na poskusnem delu se močno razlikujeta. Zlasti dejanski
         položaj uslužbenca na poskusnem delu ni primerljiv s položajem uradnika, ki delo opravlja že leta. Poleg tega pravil ocenjevanja
         uradnikov ni mogoče uporabiti za ocenjevanje uslužbencev na poskusnem delu. Ocenjevalno poročilo redno zaposlenega uradnika
         in poročilo o poskusni dobi imata različen namen, saj je poročilo o poskusni dobi namenjeno ocenitvi sposobnosti uslužbenca
         na poskusnem delu, da opravlja naloge, ki jih zajema njegovo delo, glavni namen ocenjevalnega poročila pa je zagotoviti, da
         je uprava redno in kar najbolj izčrpno obveščena o tem, kako posamezen uradnik opravlja svoje naloge.

      (Glej točki 92 in 95.)
      Napotitev na:
      Sodišče za uslužbence: Doktor proti Svetu, navedena zgoraj, točki 85 in 86.
      8.      Poročilo o poskusni dobi pogodbenega uslužbenca in poznejša mnenja, kakor je mnenje neposredno nadrejenega ali odbora za poročila,
         niso odločbe, ki posegajo v položaj v smislu člena 25 Kadrovskih predpisov, na katerega napotujeta člen 11, prvi odstavek,
         in člen 81 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev. Zato pa – čeprav morajo biti poročilo o poskusni dobi in poznejša mnenja
         dovolj utemeljena, da lahko organ za sklepanje pogodb o zaposlitvi odločbo obrazloži in jo sprejme – ni treba, da so v njih
         podrobni opisi vseh dejstev, s katerimi so podprta. To pomeni, da ocenjevalcu zlasti ni treba niti opisati vseh dejavnosti
         uslužbenca na poskusnem delu niti izčrpno in podrobno navesti težav, s katerimi se je spopadal v poskusni dobi. Poleg tega
         od ocenjevalca, neposredno nadrejenega uslužbencu, ali odbora za poročila ni mogoče zahtevati, naj razpravlja o vseh dejanskih
         ali pravnih vprašanjih, ki bi jih navedel uslužbenec na poskusnem delu v samoocenitvi ali dodatnih opombah.

      (Glej točko 93.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 25. marec 1982, Munk proti Komisiji, 98/81, Recueil, str. 1155, točka 14.
      9.      Čeprav je namen člena 84(3) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev pogodbenim uslužbencem zagotoviti pravico, da morebitne
         pripombe predložijo organu za sklepanje pogodb o zaposlitvi, in jim zagotoviti, da se bodo njihove pripombe upoštevale, člen 11,
         prvi odstavek, istih pogojev in člen 25 Kadrovskih predpisov, na katera napotuje člen 81 navedenih pogojev v zvezi s pogodbenimi
         uslužbenci, ne zadevata mnenj, ki jih predložijo neposredno nadrejeni, s katerimi je bilo opravljeno posvetovanje v postopku
         ocenjevanja. Zato se tem v obrazložitvi ni treba izrecno izreči o vseh trditvah, ki jih navede uslužbenec na poskusnem delu.

      (Glej točki 103 in 105.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 21. september 1999, Trigari-Venturin proti Prevajalskemu centru, T-98/98, RecFP, str. I-A-159 in II-821,
         točka 57.

      10.    Za odločbo o odpovedi delovnega razmerja uslužbencu na poskusnem delu ob koncu poskusne dobe velja formalnost obrazložitve.
         Ker člen 81 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev v zvezi s pogodbenimi uslužbenci napotuje na člen 11, prvi odstavek,
         istih pogojev, ki se uporablja za začasne uslužbence, in se z zadnjenavedeno določbo pravica iz člena 25 Kadrovskih predpisov,
         ki nalaga obrazložitev vsake odločbe, ki posega v položaj, razširi na navedene začasne uslužbence, je treba odločitev, da
         se pogodbenega uslužbenca ob koncu poskusne dobe ne zaposli, obrazložiti.

      Odločba je zadostno obrazložena, kadar je sprejeta v okoliščinah, ki so zadevnemu uradniku znane in mu omogočajo, da razume
         obseg ukrepa, ki je bil zanj sprejet. To velja, kadar je bila odločba sprejeta po pogovorih z nadrejenimi o zadevnem položaju.
         Poleg tega je obveznost obrazložitve izpolnjena z odločbo, ki napotuje na dokument, ki ga zadevna oseba že ima in v katerem
         so podatki, na katere se je institucija oprla pri odločbi.

      (Glej točki 115 in 117.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 7. marec 1990, Hecq proti Komisiji, C-116/88 in C-149/88, Recueil, str. I-599, točki 26 in 27;
      Sodišče prve stopnje: 15. oktober 1997, IPK proti Komisiji, T-331/94, Recueil, str. II-1665, točka 52; Trigari-Venturin proti
         Prevajalskemu centru, navedena zgoraj, točka 84.

      11.    Uprava ima široko polje proste presoje pri ocenjevanju sposobnosti uslužbenca na poskusnem delu in njegovega dela ter interesa
         službe. Zlasti uporaba izraza „izjemoma“ v členu 84(3) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev kaže, da ima organ za sklepanje
         pogodb o zaposlitvi široko diskrecijsko pravico za določitev glede na konkretna dejstva in posamezne okoliščine, v katerem
         primeru bi bilo podaljšanje poskusne dobe zaželeno. Zato sodišče Skupnosti lahko zavrne presojo institucije o uspešnosti poskusne
         dobe samo ob očitni napaki pri presoji ali zlorabi pooblastil.

      Čeprav dolžnost skrbnosti uprave v razmerju do svojih uslužbencev vključuje dejstvo, da organ pri odločanju o položaju uslužbenca
         upošteva vse dejavnike, na katerih bi lahko temeljila njegova odločitev, in da pri tem ne upošteva samo interesa službe, temveč
         tudi interes zadevnega uradnika, pa se možnost iz člena 84(3) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, da se poskusna doba
         „izjemoma“ podaljša, zaradi navedene dolžnosti ne more spremeniti v pravilo, ne da bi se spremenila navedena določba, ki kaže
         na ravnovesje pravic in obveznosti, vzpostavljeno z navedenimi pogoji v razmerjih uprave do uslužbencev na poskusnem delu.

      (Glej točke 126, 128 in 129.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 27. junij 2002, Tralli proti ECB, T-373/00, T-27/01, T-56/01 in T-69/01, RecFP, str. I-A-97 in II-453,
         točka 76;

      Sodišče za uslužbence: Krcova proti Sodišču, navedena zgoraj, točki 62 in 77.
      12.    Člen 8(4), drugi stavek, Priloge VII h Kadrovskim predpisom ureja vprašanje potnih stroškov uradnika v zvezi s krajem zaposlitve
         zunaj ozemlja države članice. Zadevna oseba in njena družina imajo v skladu z navedeno določbo vsako koledarsko leto pravico
         do povračila potnih stroškov, pri čemer za povračilo ne velja pravilo sorazmernosti iz člena 8(3), ki se uporablja za uradnika
         s krajem zaposlitve na ozemlju države članice. Uslužbenec, zaposlen v tretji državi, ima tako pravico do celotnega povračila
         potnih stroškov, ne glede na dejansko trajanje dela. Tako različno obravnavanje ni diskriminatorno, ker se položaj uradnikov
         s krajem zaposlitve na ozemlju države članice in položaj uradnikov, zaposlenih zunaj takšnega ozemlja, močno razlikujeta.

      (Glej točke 155 in od 158 do 160.)
      Napotitev na:
      Sodišče za uslužbence: 23. januar 2007, Chassagne proti Komisiji, F-43/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 97.
      13.    Mehanizem iz člena 8(4) Priloge VII h Kadrovskim predpisom v zvezi s povračilom potnih stroškov uradnikom, zaposlenim v tretji
         državi, ki ga je ohranil zakonodajalec Skupnosti ob reformi Kadrovskih predpisov iz leta 2004, določa, da je bila pot dejansko
         opravljena in da so bili njeni stroški dejansko plačani. Čeprav v navedeni določbi ni obveznosti, da je treba predložiti dokazila,
         pa takšna obveznost izhaja iz pogoja, da je bila pot dejansko opravljena.

      (Glej točki 168 in 169.)


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. julija 2010. # Pannon Gép Centrum Kft proti APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Baranya Megyei Bíróság - Madžarska. # Šesta direktiva o DDV - Direktiva 2006/112/ES - Pravica do odbitka vstopnega davka - Nacionalna ureditev, v skladu s katero se napačna navedba na računu kaznuje z izgubo pravice do odbitka. # Zadeva C-368/09.

text:
      Zadeva C-368/09
      Pannon Gép Centrum kft
      proti
      APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Baranya Megyei Bíróság)
      „Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Pravica do odbitka vstopnega davka – Nacionalna ureditev, v skladu s katero se napačen podatek na računu kaznuje z izgubo pravice do odbitka“
      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka
            – Obveznosti davčnega zavezanca – Posedovanje računa z nekaterimi podatki
      (Direktiva Sveta 2006/112, členi 167, 178(a), 220, točka 1, in 226)
      Člene 167, 178(a), 220, točka 1, in 226 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako,
         da nasprotujejo nacionalni ureditvi oziroma praksi, na podlagi katere nacionalni organi davčnemu zavezancu ne priznajo pravice,
         da od zneska davka na dodano vrednost, ki ga je dolžan plačati, odbije znesek dolgovanega ali plačanega davka za storitve,
         ki so bile zanj opravljene, z utemeljitvijo, da je prvotni račun, ki ga je imel ob odbitku, vseboval napačen datum končanja
         opravljenih storitev in da pozneje popravljen račun in dobropis, s katerim se je razveljavil prvotni račun, nista bila zaporedno
         oštevilčena, če so materialni pogoji za odbitek izpolnjeni in je davčni zavezanec davčnemu organu pred sprejetjem odločbe
         predložil popravljen račun, na katerem je naveden pravilen datum, ko je bilo navedeno opravljanje storitev končano, čeprav
         ta račun in dobropis, s katerim je prvotni račun razveljavljen, nista zaporedno oštevilčena.

      Člen 226 Direktive 2006/112 namreč določa, da morajo biti za namene davka na dodano vrednost na računih, ki se izdajajo v
         skladu s členom 220 navedene direktive, obvezno navedeni samo podatki, ki so vsebovani v tem členu. Zato državam članicam
         ni dovoljeno, da uveljavljanje pravice do odbitka davka na dodano vrednost vežejo na upoštevanje pogojev o vsebini računov,
         ki jih določbe Direktive 2006/112 izključno ne določajo.

       (Glej točke 40, 41 in 45 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 15. julija 2010(*)

      „Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Pravica do odbitka vstopnega davka – Nacionalna ureditev, v skladu s katero se napačen podatek na računu kaznuje z izgubo pravice do odbitka“
      V zadevi C‑368/09,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Baranya Megyei Bíróság
         (Madžarska) z odločbo z dne 31. avgusta 2009, ki je prispela na Sodišče 14. septembra 2009, v postopku

      Pannon Gép Centrum kft
      proti
      APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi K. Lenaerts (poročevalec), predsednik senata, R. Silva de Lapuerta, sodnica, G. Arestis, J. Malenovský in T. von Danwitz,
         sodniki,

      generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za madžarsko vlado J. Fazekas, M. Fehér in K. Szíjjártó, zastopniki,
      –        za Evropsko komisijo D. Triantafyllou in B. D. Simon, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 17(1), 18(1)(a) in 22(3)(a) in (b) Šeste direktive Sveta
         z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna
         osnova za odmero (77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 9, zvezek 1, str. 23, v nadaljevanju: Šesta direktiva),
         kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2001/115/ES z dne 20. decembra 2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje
         9, zvezek 1, str. 352).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Pannon Gép Centrum kft in APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli
         Kihelyezett Hatósági Osztály (v nadaljevanju: APEH) glede tega, da APEH tožeči stranki v glavni stvari od zneska davka na
         dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV), ki ga je bila dolžna plačati, ni odbil DDV, ki se nanaša na storitve, opravljene zanjo.

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      3        Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) je v skladu
         s členoma 411 in 413 s 1. januarjem 2007 razveljavila in nadomestila zakonodajo Unije na področju DDV, zlasti Šesto direktivo.
         V uvodnih izjavah 1 in 3 Direktive 2006/112 je navedeno, da je preoblikovanje Šeste direktive nujno, da bi bile vse veljavne
         določbe predstavljene jasno in racionalno v preoblikovani strukturi in besedilu, vendar načeloma brez vsebinskih sprememb.
         Določbe Direktive 2006/112 so tako v bistvu enake ustreznim določbam Šeste direktive.

      4        V skladu s členom 167 Direktive 2006/112, ki je povzet po členu 17(1) Šeste direktive, nastane „pravica do odbitka […] v trenutku,
         ko nastane obveznost za obračun odbitnega davka.“

      5        Člen 168(a) Direktive 2006/112, ki je v bistvu zapisan enako kot člen 17(2)(a) Šeste direktive, v ubeseditvi, kot izhaja iz
         člena 28f(1) Šeste direktive, določa:

      „Dokler se blago in storitve uporabljajo za namene njegovih obdavčenih transakcij, ima davčni zavezanec v državi članici,
         v kateri opravlja te transakcije, pravico, da odbije od zneska DDV, ki ga je dolžan plačati, naslednje zneske:

      (a)      DDV, ki ga je dolžan ali ga je plačal v tej državi članici za blago ali storitve, ki mu jih je ali mu jih bo opravil drug
         davčni zavezanec“.

      6        Člen 178 Direktive 2006/112, ki je v bistvu povzet po členu 18(1) Šeste direktive, v ubeseditvi, kot izhaja iz člena 28f,
         točka 2, Šeste direktive, določa:

      „Za uveljavljanje pravice do odbitka mora davčni zavezanec izpolniti naslednje pogoje:
      (a)      za odbitke v skladu s členom 168(a) v zvezi z dobavo blaga in opravljanjem storitev imeti račun, izdan v skladu s členi 220
         do 236 in členi 238, 239 in 240;

      […]“
      7        Člen 220, točka 1, Direktive 2006/112, ki je v bistvu povzet po členu 22(3)(a) Šeste direktive, v ubeseditvi, kot izhaja iz
         člena 28h Šeste direktive, kakor je bil spremenjen s členom 2, točka 2, Direktive 2001/115, določa:

      „Vsak davčni zavezanec mora zagotoviti, da sam, pridobitelj ali prejemnik ali tretja oseba v njegovem imenu in za njegov račun
         izda račun v naslednjih primerih:

      (1)      za dobave blaga ali opravljanje storitev, ki jih je opravil drugemu davčnemu zavezancu ali pravni osebi, ki ni davčni zavezanec“.
      8        Člen 226 Direktive 2006/112, ki je v bistvu povzet po členu 22(3)(b) Šeste direktive, v ubeseditvi, kot izhaja iz člena 28h
         Šeste direktive, kakor je bil spremenjen s členom 2, točka 2, Direktive 2001/115, določa:

      „Brez poseganja v posebne določbe te direktive, se za namene DDV na računih, ki se izstavljajo v skladu s členom 220 in 221,
         zahtevajo samo naslednji podatki:

      (1)      datum izdaje računa;
      (2)      zaporedna številka, ki temelji na eni ali več serij, ki izključno identificira račun;
      (3)      identifikacijska številka DDV […], pod katero je davčni zavezanec dobavil blago ali opravil storitve;
      (4)      identifikacijska številka DDV prejemnika [pridobitelja ali prejemnika] […];
      (5)      polno ime in naslov davčnega zavezanca in pridobitelja ali prejemnika;
      (6)      količina in vrsta dobavljenega blaga ali obseg in vrsta opravljenih storitev;
      (7)      datum, na katerega je bila opravljena dobava blaga ali dokončana storitev […];
       (8)      davčna osnova za vsako stopnjo ali oprostitev, cena na enoto brez DDV in kakršni koli popusti ali znižanja, če niso vključeni
         v ceno na enoto;

      (9)      uporabljena stopnja DDV;
      (10)      znesek DDV, ki se plača, razen tam, kjer se uporablja posebna ureditev, za katero ta direktiva tak podatek izključuje;
      […]“
      9        Člen 273 Direktive 2006/112, ki je v bistvu povzet po členu 22(8), prva in druga alinea, Šeste direktive, v ubeseditvi, kot
         izhaja iz člena 28h Šeste direktive, kakor je bil spremenjen s členom 2, točka 2, Direktive 2001/115, določa:

      „Države članice lahko določijo še druge obveznosti, za katere menijo, da so potrebne za pravilno pobiranje DDV in za preprečevanje
         utaj […]

      Možnost, ki je predvidena v prvem pododstavku [odstavku], se ne more uporabljati za nalaganje dodatnih obveznosti v zvezi
         z izdajanjem računov, ki jih je več, kot je določeno [ki so dodatne k tistim, ki so določene] [zlasti v členu 226].“

       Nacionalna ureditev
      10      V skladu s členom 13(1), točka 16, zakona št. LXXIV o davku na dodano vrednost iz leta 1992 (Általános forgalmi adóról szóló
         1992. évi LXXIV. Törvény, v nadaljevanju: zakon o DDV), ki je bil razveljavljen z učinkom od 31. decembra 2007, vendar velja
         v sporu o glavni stvari, se za račun šteje „katero koli potrdilo, primerno za davčno identifikacijo, ki se izda v pisni ali
         – ob vnaprejšnjem soglasju prejemnika in v skladu s podrobnejšimi predpisi – elektronski obliki in ki vsebuje vsaj te podatke:

      (a)      zaporedno številko računa,
      (b)      datum izdaje računa,
      (c)      ime, naslov in davčno identifikacijsko številko davčnega zavezanca, ki je dobavil blago ali storitve,
      (d)      ime, naslov in skupnostno davčno identifikacijsko številko kupca, oziroma če je nima, davčno identifikacijsko številko, kadar
         je zavezanec za plačilo davka kupec,

      (e)      v primeru oproščene dobave znotraj Skupnosti skupnostno davčno identifikacijsko številko kupca,
      (f)      datum dobave ali opravljene storitve, če se razlikuje od datuma izdaje,
      […]
      (i)      cena dobavljenega blaga ali opravljene storitve na enoto brez davka,
      (j)      skupni znesek plačila za dobavljeno blago ali opravljene storitve brez davka,
      (k)      uporabljena stopnja DDV,
      (l)      skupni znesek izstopnega davka,
      (m)      končni znesek računa.“
      11      Člen 35(1) zakona o DDV določa:

      „[P]ravica do odbitka se lahko uveljavlja le, če ima davčni zavezanec dokumente, ki verodostojno dokazujejo znesek vstopnega
         davka. Za take dokumente se štejejo

      (a)      računi in poenostavljeni računi […]
      […]
      izdani na ime davčnega zavezanca.“
      12      Člen 1/E(1) uredbe ministrstva za finance št. 24/1995 (XI. 22), ki se nanaša na davčno identifikacijo računov, poenostavljenih
         računov in blagajniških listkov in na uporabo blagajn in taksimetrov za izdajo blagajniških listkov (24/1995. (XI. 22.) PM
         rendelet a számla, egyszerűsített számla és nyugta adóigazgatási azonosításáról, valamint a nyugta adását biztosító pénztárgép
         és taxaméter alkalmazásáról), določa:

      „Račun, natisnjen na papir z računalnikom, je za namene davčne identifikacije veljaven le, če izpolnjuje pogoje strogega izdajanja
         računov, in sicer:

      (a)      da računalniški program za izdajanje računov […] zagotavlja nepretrgano zaporedno oštevilčevanje, brez izpustitev ali ponavljanj“
      13      Člen 165(2) zakona št. C o računovodstvu iz leta 2000 (Számvitelről szóló 2000. évi C. törvény) določa, da se v poslovne knjige
         lahko vnesejo le postavke, ki so izkazane z dokumenti, izdanimi v skladu z zakonom. Člen 166(2) tega zakona določa, da morajo
         biti postavke, navedene v računovodskih dokumentih, verodostojne, zanesljive in pravilne, in sicer tako formalno kot vsebinsko.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      14      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je 2. maja 2007 z družbo Betonút Szolgáltató és Épitő Zrt (v nadaljevanju: Betonút)
         sklenila pogodbo, s katero se je zanjo zavezala zgraditi most. Izvedbo teh del je poverila podizvajalcu, družbi J és B Pannon-Bau
         kft (v nadaljevanju: podizvajalec).

      15      Družba Betonút je 20. novembra 2007 tožeči stranki iz postopka v glavni stvari izdala potrdilo o izvedbi teh del, ta pa ji
         je na podlagi tega potrdila izdala račune za izvedbo teh del in v njih kot datum njihovega končanja navedla 20. november 2007.
         Podizvajalec pa je za tožečo stranko iz postopka v glavni stvari izdal dva računa za dela, ki jih je izvedel, na katerih je
         bil kot datum njihovega končanja naveden 14. december 2007.

      16      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je 3. oktobra 2007 z družbo Gebrüder Haider Épitőpari Kft (v nadaljevanju: Haider)
         sklenila pogodbo, s katero se je zanjo zavezala zgraditi žlebovje. Izvedbo teh del je prav tako poverila podizvajalcu.

      17      Družba Haider je v potrdilu o izvedbi teh del kot datum njihovega končanja navedla 11. december 2007 in ta datum je bil kot
         datum končanja del naveden tudi v končnem računu, ki ga je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari izdala tej družbi. Podizvajalec
         pa je tožeči stranki iz postopka v glavni stvari izdal račun, v katerem je bil kot datum končanja teh del naveden 18. december
         2007.

      18      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je v davčnem obračunu, ki se nanaša na četrto trimesečje leta 2007, prijavila tri
         zgoraj navedene račune podizvajalca in uveljavljala pravico do odbitka DDV.

      19      Davčna uprava je opravila nadzor tega davčnega obračuna in ugotovila, da so datumi končanja na potrdilih o izvedbi del, ki
         sta jih izdali družbi Betonút in Haider, in na računih, ki jih je tema družbama izdala tožeča stranka v postopku v glavni
         stvari, zgodnejši od datumov na računih, ki jih je izdal podizvajalec in ki jih je navedena tožeča stranka uporabila za odbitek
         DDV.

      20      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari in podizvajalec sta davčni upravi sporočila, da so datumi o končanju na računih,
         ki jih je izdal podizvajalec, napačni.

      21      Podizvajalec je 29. septembra 2008 z dobropisi s številkami 2007/0000000124, 2007/0000000125 in 2007/0000000126 razveljavil
         tri napačne račune, te pa nadomestil z novimi računi s številkami JESB20080000016, JESB20080000017 in JESB20080000018. Datum
         končanja del na novih računih je bil skladen s tistim na računih, ki jih je izdala tožeča stranka v postopku v glavni stvari.

      22      Davčni organ na prvi stopnji je z odločbo z dne 21. januarja 2009 tožeči stranki iz postopka v glavni stvari naložil plačilo,
         prvič, DDV, ki se nanaša na storitve, ki jih je opravil podizvajalec, in ki ga je navedena tožeča stranka odbila od zneska
         davka, ki ga je bila dolžna plačati za četrto trimesečje leta 2007, in drugič, globe in zamudnih obresti. Po mnenju navedenega
         davčnega organa tožeča stranka iz postopka v glavni stvari ni mogla uporabiti računov, ki jih je za namene odbitka DDV prvotno
         izdal podizvajalec, ker na njih ni bil naveden pravilen datum, kdaj je ta zaključil dela. Novi, popravljeni računi ravno tako
         ne morejo biti podlaga za odbitek DDV, ker ni bilo zagotovljeno zaporedno oštevilčevanje. V zvezi s tem je ugotovil, da sta
         bili na dobropisih in popravljenih računih, izdanih istega dne, uporabljeni različni seriji oštevilčenja, saj so se številke
         dobropisov začele s številkami „2007“, medtem ko so se številke popravljenih računov začele z navedbo „JESB2008“.

      23      APEH je z odločbo z dne 29. aprila 2009 potrdil odločbo davčnega organa na prvi stopnji z dne 21. januarja 2009.

      24      Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je pri Baranya Megyei Bíróság (okrožno sodišče Baranya) vložila tožbo.

      25      Baranya Megyei Bíróság v predložitveni odločbi meni, da na podlagi zadevne nacionalne zakonodaje, kakor jo razlaga Legfelsőbb
         Bíróság (vrhovno sodišče) in uporablja davčna uprava, davčni zavezanec lahko uveljavlja pravico do odbitka le na podlagi formalno
         in vsebinsko verodostojnega računa. Izvrševanje pravice do odbitka se tako izpodbija, če je na računu kakršna koli obličnostna
         napaka. Ker so v obravnavani zadevi obstajale napake pri datumih končanja del, ki so bili navedeni na računih podizvajalca,
         je davčna uprava izpodbijala pravico do odbitka, uveljavljano na podlagi teh računov, ki pa so bili vsebinsko verodostojni.
         Davčna uprava ni namreč nikoli izpodbijala tega, da so bili gospodarski posli, navedeni na teh računih, opravljeni za plačila,
         ki so bila ravno tako navedena na teh računih.

      26      V teh okoliščinah je Baranya Megyei Bíróság prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      Ali so nacionalne določbe člena 13(1), točka 16, általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV. törvény (zakon št. LXXIV
         o prometnem davku iz leta 1992), ki je veljal ob izdaji računa, in člena 1/E(1) uredbe ministrstva za finance št. 24/1995
         (XI. 22) združljive s pogoji glede obveznih podatkov na računih in pojmom računa, določenih v členu 2[, točka 2,] Direktive
         Sveta 2001/115/ES z dne 20. decembra 2001 o spremembi Direktive 77/388/EGS (Šesta direktiva) z namenom poenostavitve, modernizacije
         in usklajevanja pogojev, določenih za izdajanje računov v zvezi z davkom na dodano vrednost, in sicer zlasti v primeru iz
         člena 13(1), točka 16(f), zakona o prometnem davku?

      Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:
      2.      Ali je praksa države članice, da se formalne pomanjkljivosti računov, ki so podlaga za pravico do odbitka, sankcionirajo z
         izgubo te pravice, v nasprotju s členi 17(1), 18(1)(a) ter 22(3)(a) in (b) Šeste direktive?

      3.      Ali za uveljavljanje pravice do odbitka zadostuje, da so izpolnjene obveznosti iz člena 22(3)(b) Šeste direktive, ali pa sta
         uveljavljanje te pravice in sprejetje računa kot verodostojnega dokumenta mogoča le, če so obenem podani vsi elementi in izpolnjene
         vse obveznosti, ki jih določa Direktiva 2001/115/ES?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Uvodne ugotovitve
      27      Treba je ugotoviti, da predložitveno sodišče Sodišču predlaga, naj presodi skladnost nacionalne ureditve oziroma prakse s
         pravom Unije.

      28      V zvezi s tem je treba opozoriti, da čeprav Sodišče v postopku predhodnega odločanja ne presoja skladnosti določb nacionalnega
         prava ali nacionalne prakse s predpisi prava Unije, pa je že večkrat razsodilo, da je pristojno, da predložitvenemu sodišču
         da vse ustrezne elemente razlage tega prava, ki mu lahko omogočijo, da presodi tako združljivost za namene sodbe v zadevi,
         o kateri odloča (glej sodbo z dne 26. januarja 2010 v zadevi Transportes Urbanos y Servicios Generales, C‑118/08, ZOdl., str. I-635,
         točka 23 in navedena sodna praksa).

      29      Sodišče mora torej v tej zadevi omejiti presojo na določbe prava Unije, tako da poda razlago tega prava, ki bo predložitvenemu
         sodišču, ki mora presoditi o skladnosti zadevne nacionalne ureditve oziroma prakse s pravom Unije, koristila pri rešitvi spora,
         ki poteka pred tem sodiščem (glej po analogiji sodbo z dne 31. januarja 2008 v zadevi Centro Europa 7, C-380/05, ZOdl., str. I-349,
         točka 51).

      30      V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se predlog predložitvenega sodišča sklicuje na člene 17(1), 18(1)(a) in 22(3)(a)
         in (b) Šeste direktive in se nanaša na razlago teh določb.

      31      Vendar je bila v skladu s členoma 411 in 413 Direktive 2006/112 Šesta direktiva s 1. januarjem 2007 razveljavljena in nadomeščena.

      32      Ker je dejansko stanje iz spora o glavni stvari nastalo po 1. januarju 2007, je za spor o glavni stvari upoštevna le razlaga
         določb Direktive 2006/112.

      33      Okoliščina, da je nacionalno sodišče vprašanja za predhodno odločanje oblikovalo formalno tako, da se je sklicevalo le na
         določbe Šeste direktive, ni ovira za to, da Sodišče nacionalnemu sodišču predloži vse elemente razlage, ki so lahko koristni
         pri sojenju v zadevi, o kateri odloča, ne glede na to, ali jih ta v vprašanjih navaja ali ne (glej v tem smislu sodbi z dne 27. oktobra 2009
         v zadevi ČEZ, C‑115/08, ZOdl., str. I-10265, točka 81, in z dne 12. januarja 2010 v zadevi Petersen, C‑341/08, ZOdl., str. I-47,
         točka 48).

      34      V zvezi s tem je treba navesti, da se z Direktivo 2006/112, kakor je razvidno iz njene uvodne izjave 3, preoblikuje obstoječa
         zakonodaja, zlasti Šesta direktiva, s čimer načeloma niso povzročene bistvene spremembe.

      35      V teh okoliščinah je treba šteti, da se vprašanja za predhodno odločanje nanašajo na razlago členov 167, 178(a), 220, točka
         1, in 226 Direktive 2006/112, ki ustrezajo določbam Šeste direktive, navedenim v predložitveni odločbi.

       Vsebinska presoja
      36      Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali členi 167, 178(a), 220, točka
         1, in 226 Direktive 2006/112 nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ali praksi,
         ki temelji na taki ureditvi, na podlagi katere ni priznana pravica do odbitka DDV, če je bil na računu, ki se nanaša na blago,
         dobavljeno davčnemu zavezancu, ali na storitve, ki so bile zanj opravljene, prvotno napačen podatek in z njegovim poznejšim
         popravkom niso upoštevani vsi pogoji, ki jih določajo veljavni nacionalni predpisi.

      37      V zvezi s tem je treba navesti, da je pravica do odbitka, predvidena v členu 167 in naslednjih Direktive 2006/112, bistven
         del sistema DDV in načeloma ne sme biti omejena. Izvede se takoj za vse davke, ki so bili naloženi na vstopne transakcije
         (glej zlasti sodbe z dne 6. julija 1995 v zadevi BP Soupergaz, C-62/93, Recueil, str. I‑1883, točka 18; z dne 21. marca 2000
         v združenih zadevah Gabalfrisa in drugi, od C‑110/98 do C‑147/98, Recueil, str. I-1577, točka 43, in z dne 6. julija 2006
         v združenih zadevah Kittel in Recolta Recycling, C‑439/04 in C‑440/04, ZOdl., str. I-6161, točka 47).

      38      Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so v obravnavani zadevi izpolnjeni materialni pogoji, ki jih določa člen 168(a) Direktive
         2006/112, da se tožeči stranki iz postopka v glavni stvari lahko prizna pravica do odbitka DDV, ki se nanaša na storitve,
         ki jih je zanjo opravil podizvajalec. Te storitve so bile namreč uporabljene za namene njenih obdavčenih transakcij, ki jih
         je izvedel davčni zavezanec v zadevni državi članici.

      39      Vendar je v skladu s členom 178(a) Direktive 2006/112 uveljavljanje pravice do odbitka iz člena 168(a) te direktive povezano
         s tem, da ima davčni zavezanec račun. Tako mora biti v skladu s členom 220, točka 1, Direktive 2006/112 račun izdan za vsako
         dobavo blaga ali storitev, ki ju davčni zavezanec opravi drugemu davčnemu zavezancu.

      40      Člen 226 Direktive 2006/112 določa, da morajo biti za namene DDV na računih, ki se izdajajo v skladu s členom 220 navedene
         direktive, brez poseganja v posebne določbe te direktive obvezno navedeni samo podatki, ki so vsebovani v tem členu.

      41      Zato državam članicam ni dovoljeno, da uveljavljanje pravice do odbitka DDV vežejo na upoštevanje pogojev o vsebini računov,
         ki jih določbe Direktive 2006/112 izključno ne določajo. To razlago potrjuje tudi člen 273 te direktive, ki določa, da lahko
         države članice naložijo obveznosti, za katere menijo, da so potrebne za pravilno pobiranje DDV in za preprečevanje utaj, vendar
         se ta možnost ne more uporabljati za nalaganje obveznosti v zvezi z izdajanjem računov, ki so dodatne k tistim, ki so določene
         zlasti v členu 226 navedene direktive.

      42      V okviru spora o glavni stvari pravica do odbitka DDV, ki se nanaša na storitve, ki jih je opravil podizvajalec, tožeči stranki
         v postopku v glavni stvari ni bila priznana iz dveh razlogov. Prvič, na prvotnih računih, ki jih je izdal podizvajalec, so
         bili navedeni napačni datumi končanja opravljanja storitev. Drugič, glede popravljenih računov, pri katerih dejstvo, da so
         na njih navedeni pravilni datumi, ni izpodbijano, se je štelo, da ne zagotavljajo zaporednega oštevilčevanja, ker sta bili
         na dobropisih in popravljenih računih, izdanih istega dne, uporabljeni različni seriji oštevilčenja.

      43      Res je, da mora biti na računu, kot navaja madžarska vlada, v skladu s členom 226, točka 7, Direktive 2006/112 obvezno naveden
         pravilen datum, ko je bilo opravljanje storitev končano. Vendar je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je imel davčni
         organ prve stopnje, ko tožeči stranki iz postopka v glavni stvari ni priznal odbitka DDV, ki se nanaša na storitve, ki jih
         je zanjo opravil podizvajalec, že račune, ki jih je podizvajalec popravil in na katerih so bili navedeni pravilni datumi končanja.
         Direktiva 2006/112 ne nasprotuje popravku nepravilnih računov.

      44      Glede na ugotovitve iz točk 38 in 41 te sodbe bi bilo treba šteti, če bi popravljeni računi vsebovali vse podatke, ki jih
         nalaga Direktiva 2006/112, zlasti v členu 226, kar mora preizkusiti predložitveno sodišče, da so bili v primeru, kot je v
         postopku v glavni stvari, izpolnjeni vsi materialni in formalni pogoji, da se tožeči stranki iz postopka v glavni stvari lahko
         prizna odbitek DDV, ki se nanaša na storitve, ki jih je opravil podizvajalec. V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 226
         Direktive 2006/112 ne nalaga nikakršne obveznosti, da morajo popravljeni računi spadati v isto serijo kot dobropisi, s katerimi
         so bili razveljavljeni napačni računi.

      45      V teh okoliščinah je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člene 167, 178(a), 220, točka 1, in 226 Direktive
         2006/112 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi oziroma praksi, na podlagi katere nacionalni organi davčnemu
         zavezancu ne priznajo pravice, da od zneska DDV, ki ga je dolžan plačati, odbije znesek dolgovanega ali plačanega davka za
         storitve, ki so bile zanj opravljene, z utemeljitvijo, da je prvotni račun, ki ga je imel ob odbitku, vseboval napačen datum
         končanja opravljenih storitev in da pozneje popravljen račun in dobropis, s katerim se je razveljavil prvotni račun, nista
         bila zaporedno oštevilčena, če so materialni pogoji za odbitek izpolnjeni in je davčni zavezanec davčnemu organu pred sprejetjem
         odločbe predložil popravljen račun, na katerem je naveden pravilen datum, ko je bilo navedeno opravljanje storitev končano,
         čeprav ta račun in dobropis, s katerim je prvotni račun razveljavljen, nista zaporedno oštevilčena.

       Stroški
      46      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Člene 167, 178(a), 220, točka 1, in 226 Direktive Sveta 2006/112 z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano
            vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi oziroma praksi, na podlagi katere nacionalni organi
            davčnemu zavezancu ne priznajo pravice, da od zneska DDV, ki ga je dolžan plačati, odbije znesek dolgovanega ali plačanega
            davka za storitve, ki so bile zanj opravljene, z utemeljitvijo, da je prvotni račun, ki ga je imel ob odbitku, vseboval napačen
            datum končanja opravljenih storitev in da pozneje popravljen račun in dobropis, s katerim se je razveljavil prvotni račun,
            nista bila zaporedno oštevilčena, če so materialni pogoji za odbitek izpolnjeni in je davčni zavezanec davčnemu organu pred
            sprejetjem odločbe predložil popravljen račun, na katerem je naveden pravilen datum, ko je bilo navedeno opravljanje storitev
            končano, čeprav ta račun in dobropis, s katerim je prvotni račun razveljavljen, nista zaporedno oštevilčena.
      Podpisi
      * Jezik postopka: madžarščina.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 17. aprila 1997. # Pedro Burdalo Trevejo in drugi proti Fondo Garantía Salarial. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Juzgado de lo Social nº 16 de Barcelona - Španija. # Zadeva C-336/95.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 26. septembra 1996. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti. # Zadeva C-117/95.


Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 10. februarja 2015.#Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti DINKOOL – Prejšnja mednarodna figurativna znamka DIN – Prejšnji nacionalni komercialni identifikator DIN – Relativni razlogi za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) in člen 8(4) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-85/14.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 11. januarja 2001. # Azienda Agricola Monte Arcosu Srl proti Regione Autonoma della Sardegna, Organismo Comprensoriale nº 24 della Sardegna in Ente Regionale per l'Assistenza Tecnica in Agricoltura (ERSAT). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale civile e penale di Cagliari - Italija. # Kmetijstvo. # Zadeva C-403/98.


Sodba Sodišča z dne 21. junija 1973. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Zadeva 79-72.


Sodba Sodišča z dne 28. novembra 1991. # Bureau européen des unions de consommateurs proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva C-170/89.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 24. marca 2009. # Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg. # Neizpolnitev obveznosti države - Okoljska odgovornost - Direktiva 2004/35/ES - Preprečevanje in sanacija okoljske škode. # Zadeva C-331/08.

text:
      Sodba Sodišča (peti senat) z dne 24. marca 2009 – Komisija proti Luksemburgu
      (Zadeva C‑331/08)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Okoljska odgovornost – Direktiva 2004/35/ES – Preprečevanje in sanacija okoljske škode“
      Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 8.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje določb, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta
                  in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode (UL L 143, str. 56)

            Izrek

                  1)

                  	Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da v predpisanem roku ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev
                     z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem
                     in sanacijo okoljske škode, ni izpolnilo obveznosti iz člena 19 te direktive.

                  2)

                  	Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 19. novembra 2008. # Rautaruukki Oyj proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Prijava besedne znamke Skupnosti RAUTARUUKKI - Absolutni razlogi za zavrnitev registracije - Opisnost - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člena 7(1)(b) in (c) ter 7(3) Uredbe (ES) št. 40/94 - Dokazni predlogi. # Zadeva T-269/06.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 19. novembra 2008 – Rautaruukki proti UUNT (RAUTARUUKKI)
      (Zadeva T-269/06)
      „Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti RAUTARUUKKI – Absolutni razlogi za zavrnitev registracije – Opisnost – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člena 7(1)(b) in (c) ter  7(3) Uredbe (ES) št. 40/94 – Dokazni predlogi“
      1.                     Znamka Skupnosti – Tožbeni postopek – Tožba pred sodiščem Skupnosti – Pristojnost Sodišča prve stopnje (Poslovnik Sodišča
            prve stopnje, člen 135(4); Uredba Sveta  št. 40/94, člen 63) (Glej točki 20 in 21.)
      2.                     Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti (Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča prve stopnje,
            člen 44(1)(c)) (Glej točke od 33 do 35.)
      3.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka, opisne ali običajne znamke (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(3)) (Glej točki 50 in 51.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 20. julija 2006 (zadeva R 48/2006-4) glede registracije besedne
                  znamke RAUTARUUKKI kot znamke Skupnosti.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Rautaruukki Oyj

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka RAUTARUUKKI zlasti za proizvode iz razreda 6 – prijava št. 3608081

               Odločba preizkuševalca:

               zavrnitev registracije

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Rautaruukki Oyj nosi stroške.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 2. oktobra 2008. # K-Swiss Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Pritožba - Znamka Skupnosti - Uredba (ES) št. 2868/95 - Rok za vložitev tožbe pred Sodiščem prve stopnje - Odločba UUNT - Vročanje z ekspresno pošiljko - Računanje roka za vložitev tožbe. # Zadeva C-144/07 P.

text:
      Zadeva C-144/07 P
      K-Swiss Inc.
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 2868/95 – Rok za vložitev tožbe pri Sodišču prve stopnje – Odločba UUNT – Vročanje s hitro pošiljko – Računanje roka za vložitev tožbe“
      Povzetek sodbe
      1.        Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Vročanje
      (Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravili 61(2) in 62(1))
      2.        Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Vročanje
      (Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 68)
      1.        Vročitev s hitro pošiljko ne pomeni vročitve s priporočeno pošiljko in s povratnico v smislu pravila 62(1) Uredbe št. 2868/95
         za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki skupnosti.

      (Glej točke od 20 do 22.)
      2.        Kadar Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) ne more dokazati, da je bil dokument pravilno vročen, ali
         celo kadar določbe, ki se uporabljajo za njegovo vročitev, niso bile upoštevane, pa je naslovnik navedeni dokument prejel,
         iz pravila 68 Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki skupnosti izhaja, da Urad lahko zagotovi dokaz o datumu
         prejetja zadevnega dokumenta in da se šteje, da je bil dokument vročen na ta dan.

      (Glej točko 23.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 2. oktobra 2008(*)

      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 2868/95 – Rok za vložitev tožbe pri Sodišču prve stopnje – Odločba UUNT – Vročanje s hitro pošiljko – Računanje roka za vložitev tožbe“
      V zadevi C-144/07 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 11. marca 2007,
      K-Swiss Inc., s sedežem v West Lake Villageu (Združene države), ki jo zastopa H. E. Hübner, odvetnik,

      pritožnica,
      druga stranka v postopku je
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa O. Mondéjar Ortuño, zastopnik,

      tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk (poročevalec) in P. Kūris, sodniki,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. aprila 2008,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 8. maja 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Družba K-Swiss Inc. (v nadaljevanju: K-Swiss) s pritožbo zahteva razveljavitev sklepa Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti
         z dne 14. decembra 2006 v zadevi K-Swiss proti UUNT (Vzporedni trakovi na čevlju) (T-14/06, neobjavljen v ZOdl., v nadaljevanju:
         izpodbijani sklep), s katerim je Sodišče prve stopnje kot nedopustno zavrglo njeno tožbo za razveljavitev odločbe Urada za
         usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 26. septembra 2005 (zadeva R 1109/2004-1, v nadaljevanju: sporna
         odločba) glede registracije znamke v obliki čevlja s petimi vzporednimi trakovi ob strani kot znamke Skupnosti.

       Pravni okvir
      2        V skladu s členom 63(5) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1) je
         treba tožbo zoper odločbo odbora za pritožbe UUNT vložiti v dveh mesecih po datumu obvestila o odločbi odbora za pritožbe.

      3        V skladu s členom 102(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se procesni roki zaradi oddaljenosti podaljšajo za enkratno obdobje
         desetih dni.

      4        Pravilo 61(1) in (2) Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe št. 40/94 (UL L 303, str.
         1), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1041/2005 z dne 29. junija 2005 (UL L 172, str. 4, v nadaljevanju:
         Uredba št. 2868/95), določa:

      „1.      V postopkih pred [UUNT] imajo vsa obvestila [UUNT] obliko oddaje [V postopkih pred UUNT se vsa vročanja UUNT opravijo z oddajo]
         originalnega dokumenta, njegovega neoverjenega prepisa ali računalniškega izpisa skladno s pravilom 55, ali kar zadeva dokumente,
         ki izhajajo od samih strank, dvojnikov ali neoverjenih prepisov.

      2.      Obvestila se izročajo [Vročitev se opravi]:
      (a)      po pošti v skladu s pravilom 62;
      (b)      z osebno vročitvijo v skladu s pravilom 63;
      (c)      z oddajo pošiljke v poštni predal na Uradu v skladu s pravilom 64;
      (d)      po telefaksu ali na druge tehnične načine v skladu s pravilom 65;
      (e)      z javnim obveščanjem v skladu s pravilom 66.“
      5        Pravilo 62(1) in (3) Uredbe št. 2868/95 določa:

      „1.      Odločbe, za katere velja rok za pritožbo, vabila in drugi dokumenti, ki jih določi predstojnik [UUNT], se posredujejo [vročajo]
         s priporočeno pošiljko in s povratnico. Vsa druga sporočila se posredujejo [vročajo] z navadno pošto.

      […]
      3.      Če se obveščanje [vročanje] izvaja s priporočenim pismom, ne glede na to, ali tudi s povratnico, se šteje, da je pošiljka
         dostavljena naslovniku deseti dan po odpošiljanju, razen če naslovnik ni prejel pisma ali pa ga je prejel pozneje. V primeru
         kakršnegakoli spora mora [UUNT] dokazati, da je pismo doseglo cilj, oziroma datum, na katerega je bilo dostavljeno naslovniku,
         odvisno od primera.“

      6        Pravilo 68 te uredbe določa:

      „Če je dokument dosegel naslovnika in če [UUNT] ne more dokazati, da je bil pravilno vročen, ali če določbe v zvezi z njegovo
         vročitvijo niso bile upoštevane, se šteje, da je bil dokument vročen na datum, ki ga kot datum prejema določi [UUNT].“

       Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijani sklep
      7        Družba K-Swiss je 16. januarja 2006 zoper sporno odločbo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila tožbo.

      8        UUNT je z ločeno vlogo z dne 3. aprila 2006 podala ugovor nedopustnosti na podlagi člena 114(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje.

      9        Ker je Sodišče prve stopnje menilo, da je zadeva na podlagi dokazil v spisu dovolj pojasnjena, je z izpodbijanim sklepom,
         ne da bi nadaljevalo postopek, odločalo o navedeni vlogi in tožbo družbe K‑Swiss kot nedopustno zavrglo.

      10      Sodišče prve stopnje je v točkah od 22 do 30 navedenega sklepa svojo odločitev obrazložilo tako:

      „22      Sodišče prve stopnje poudarja, tako kot navaja [pritožnica], da vročitve [sporne] odločbe prek družbe za hitro dostavo pošiljk,
         kakršna je družba DHL, ni med načini [vročanja] iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95. Poleg tega je treba ugotoviti, da niti
         [UUNT] niti [pritožnica], ki celo izrecno trdi, da vročitev prek družbe DHL ni vročitev po pošti, ne trdita, da je bila pošiljka
         DHL, ki je bila [pritožnici] vročena 28. oktobra 2005, poslana kot priporočena pošiljka, da je družba DHL pooblaščena za tako
         pošiljanje v Nemčiji in da je bila [sporna] odločba [pritožnici] vročena na katerega od drugih načinov iz pravila 61(2) Uredbe
         št. 2868/95 in pravil od 62 do 66 iste uredbe. Glede tega je treba še opozoriti, da v spremnem dopisu k pošiljki DHL, ki je
         bila vročena [pritožnici], nikakor ni navedeno, da gre za priporočeno pošiljko, ampak je v njem izpostavljeno, da je bila
         ta pošiljka ,vročena samo prek družbe DHL‘.

      23      Iz navedenega izhaja, da obvestilo o [sporni] odločbi [pritožnici] ni bilo vročeno v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz pravil 61
         in 62 Uredbe št. 2868/95.

      24      V nasprotju s trditvijo [pritožnice] pa na podlagi te okoliščine ni mogoče sklepati, da je bila ta tožba vložena v skladu
         s predpisanimi roki.

      25      Treba je namreč opozoriti, da je v pravilu 68 Uredbe št. 2868/95, naslovljenem ,Nepravilnosti pri obveščanju‘, določeno, da
         se, ,[č]e je dokument dosegel naslovnika in če [UUNT] ne more dokazati, da je bil pravilno vročen, ali če določbe v zvezi
         z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, […] šteje, da je bil dokument vročen na datum, ki ga kot datum prejema določi [UUNT]‘.

      26      To določbo je v celoti treba razumeti tako, da priznava, da ima [UUNT] možnost dokazati, kdaj je dokument dosegel naslovnika,
         če ne more dokazati pravilne vročitve ali če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, in da temu dokazu
         pripisuje pravne učinke pravilne vročitve (sodba Sodišča prve stopnje z dne 19. aprila 2005 v zadevi Success-Marketing proti
         UUNT – Chipita (PAN & CO), T-380/02 in T-128/03, ZOdl., str. II-1233, točka 64).

      27      V zadevnem primeru med strankama ni sporno, da je [pritožnica] pošiljko DHL prejela 28. oktobra 2005, kar dokazuje tudi spremna
         evidenca pošiljke, ki jo vodi tajništvo odbora za pritožbe.

      28      Torej se na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95 šteje, da je bila [sporna] odločba [pritožnici] vročena 28. oktobra 2005,
         zato domneve iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 v zadevnem primeru ni mogoče uporabiti. To se poleg tega sklada tudi s pravilom
         70(2) Uredbe št. 2868/95, v katerem je določeno, da je, ,[č]e je [...] procesno dejanje vročitev [...] dogodek, ki šteje,
         prejem vročenega dokumenta, razen če ni predvideno drugače.‘ Prav tako iz ustaljene sodne prakse v zvezi s členom 230, peti
         odstavek, ES izhaja, da začne rok za pritožbo, če je bil izpodbijani akt vročen naslovniku, teči na dan, ko je zadevni naslovnik
         ta akt prejel (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 29. maja 1991 v zadevi Bayer proti Komisiji, T-12/90, Recueil,
         str. II-219, točka 19, ki je bila v pritožbenem postopku potrjena s sodbo Sodišča z dne 15. decembra 1994 v zadevi Bayer proti
         Komisiji, C‑195/91 P, Recueil, str. I-5619).

      29      V takih okoliščinah in ob upoštevanju dejstva, da je treba na podlagi člena 63(5) Uredbe št. 40/94 tožbo pred Sodiščem prve
         stopnje vložiti v dvomesečnem roku po datumu obvestila o odločbi odbora za pritožbe, ki ga je mogoče na podlagi člena 102(2)
         Poslovnika podaljšati za deset dni zaradi oddaljenosti, je treba ugotoviti, da se je rok za pritožbo zoper [sporno] odločbo
         iztekel 9. januarja 2006.

      30      Ta tožba, ki je bila vložena 16. januarja 2006, je torej prepozna in jo je treba zato zavreči kot nedopustno.“
       Predlogi strank
      11      Pritožnica v pritožbi Sodišču predlaga, naj:

      –        izpodbijani sklep razveljavi;
      –        UUNT naloži plačilo stroškov.
      12      UUNT Sodišču predlaga, naj:

      –        pritožbo kot neutemeljeno zavrne;
      –        družbi K Swiss naloži plačilo stroškov.
       Pritožba
      13      Pritožnica v utemeljitev pritožbe uveljavlja en sam pritožbeni razlog, in sicer kršitev pravil 61, 62 in 68 Uredbe št. 2868/95.

       Trditve strank
      14      Čeprav družba K‑Swiss priznava, da ji je bila sporna odločba dostavljena s hitro pošiljko prek družbe DHL 28. oktobra 2005,
         pa vseeno meni, da je treba odločiti o tem, ali se za navedeno dostavo šteje, da je bila opravljena s priporočeno pošiljko
         in s povratnico v smislu pravila 62(1) Uredbe št. 2868/95.

      15      Glede tega pritožnica poudarja, da je dokazilo o dostavi dokumenta, ki ga predloži ponudnik storitev hitre pošte, kot je DHL,
         z vidika njegove funkcije enako dokumentu, ki je pripet k priporočeni pošiljki s povratnico, z edino razliko, da pri storitvi
         DHL ni predvideno, da bi se obvestilo o vročitvi vrnilo pošiljatelju.

      16      Družba K‑Swiss tudi navaja, da je UUNT spremenil prakso vročanja odločb odbora za pritožbe in da iz navodila z dne 10. maja
         2006, ki ga je dalo predsedstvo teh odborov tajništvu UUNT, izhaja, da se pri vročanju teh odločb po pošti vročitev opravi
         s priporočeno pošiljko ali s kurirsko službo. Vendar pa naj ne bi bilo mogoče ugotoviti, da se je UUNT namerno odločil za
         prakso vročanja, ki bi povzročila kršitve vročanja v smislu pravila 68 Uredbe št. 2868/95.

      17      Čeprav UUNT predlaga zavrnitev pritožbe, pa pojasnjuje, da Sodišče prve stopnje ni moglo uporabiti pravila 68 Uredbe št. 2868/95,
         ker vročitev s hitro pošiljko ne pomeni kršitve pri vročanju. Po njegovem mnenju mora biti namreč v skladu z določbami pravila
         62 te uredbe tako vročanje odločb odbora za pritožbe izenačeno z vročanjem po pošti.

      18      Nasprotno pa UUNT meni, da domneva iz odstavka 3 navedenega pravila, po katerem se šteje, da je pošiljka pri vročitvi po pošti
         naslovniku dostavljena deseti dan po odpošiljanju, ne velja, če obstaja dokaz o dejanskem datumu vročitve. UUNT tako ugotavlja,
         da je v tem primeru rok za vložitev tožbe potekel 9. januarja 2006. Sodišče prve stopnje naj bi zato, s tem ko je tožbo zavrglo
         kot nedopustno, pravilno odločilo, je pa pri tem nepravilno uporabilo upoštevne določbe Uredbe št. 2868/95.

       Presoja Sodišča
      19      Treba je poudariti, da so v pravilu 61 Uredbe št. 2868/95, ki vsebuje splošna pravila za vročanje, izčrpno našteti načini,
         po katerih UUNT opravlja vročanje, med drugim, svojih odločb. Tako je v odstavku 2 tega pravila pojasnjeno, da se vročitev
         lahko opravi po pošti, z osebno vročitvijo, z oddajo pošiljke v poštni predal pri UUNT, po telefaksu ali na druge tehnične
         načine ali z javnim obveščanjem.

      20      Poleg tega glede vročanja po pošti iz pravila 62(1) te uredbe izhaja, da se, kadar gre za odločbe, za katere velja rok za
         pritožbo, kot je sporna odločba, vročitev opravi s priporočeno pošiljko in s povratnico.

      21      Sodišče prve stopnje pa je v točki 22 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da stranki nista zatrjevali, niti da bi bila hitra pošiljka,
         poslana prek družbe DHL in dostavljena pritožnici, poslana v obliki priporočene pošiljke niti da bi bila ta družba pooblaščena
         za dostavljanje priporočenih pošiljk v Nemčiji in da na spremnem dopisu navedene pošiljke ni bilo navedeno, da gre za priporočeno
         pošiljko, ampak le to, da se ta pošiljka vroča „samo po DHL“.

      22      Sodišče prve stopnje je iz tega pravilno sklepalo, da taka vročitev ni pomenila vročitve s priporočeno pošiljko s povratnico
         v smislu pravila 62(1) Uredbe št. 2868/95.

      23      Vendar pa v nasprotju z navedbami UUNT, kadar ta ne more dokazati, da je bil dokument pravilno vročen, ali celo kadar določbe,
         ki se uporabljajo za vročanje, niso bile upoštevane, je pa naslovnik navedeni dokument prejel, iz pravila 68 Uredbe št. 2868/95,
         ki ga je Sodišče prve stopnje upravičeno uporabilo, izhaja, da UUNT lahko zagotovi dokaz o datumu prejetja zadevnega dokumenta
         in da se šteje, da je bil dokument vročen na ta dan.

      24      Tako je Sodišče prve stopnje pravilno menilo, da je bila tožba, ki jo je družba K‑Swiss vložila 16. januarja 2006, vložena
         prepozno in da jo je treba kot nedopustno zavreči.

      25      Sodišče prve stopnje je namreč v točki 27 izpodbijanega sklepa najprej poudarilo, da med strankama ni sporno, da je pritožnica
         28. oktobra 2005 prejela hitro pošiljko, poslano po DHL, nato pa je v točki 29 tega sklepa ugotovilo, da je glede na določbe
         njegovega poslovnika in člena 63(5) Uredbe št. 40/94 rok za vložitev tožbe zoper sporno odločbo potekel 9. januarja 2006.

      26      Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba pritožbo kot neutemeljeno zavrniti.

       Stroški
      27      V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se uporablja v pritožbenem postopku na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli
         stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je UUNT predlagal, naj se pritožnici naložijo stroški, in ker
         ta s pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Pritožba se zavrne.
      2)      Družbi K-Swiss Inc. se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 18. junija 2015.#CX proti Evropski komisiji.#Javni uslužbenci – Uradniki – Disciplinski ukrep – Odstavitev – Neobstoj zaslišanja zadevnega uradnika s strani OI – Nespoštovanje pravice do izjave.#Zadeva F-5/14.