title: Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 15. septembra 2005. # Citicorp proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Besedna znamka LIVE RICHLY - Absolutni razlogi za zavrnitev - Razlikovalni učinek - Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 - Pravica biti zaslišan - Člen 73 Uredbe št. 40/94. # Zadeva T-320/03.

text:
      Zadeva T-320/03
      Citicorp
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Znamka Skupnosti – Besedna znamka LIVE RICHLY – Absolutni razlogi za zavrnitev – Razlikovalni učinek – Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 – Pravica biti zaslišan – Člen 73 Uredbe št. 40/94“
      Povzetek sodbe
      1.      Znamka Skupnosti – Odločba Urada – Spoštovanje pravice do obrambe
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 73)
      2.      Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek – Pritožba pred sodišči Skupnosti – Prijava znaka za več razredov blaga in storitev
            – Priznanje pritožnice, da se predmet spora nanaša na en sam razred – Umaknitev pritožbe v zvezi z drugimi razredi
      3.      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Odsotnost razlikovalnega
            učinka – Znak, ki ima lahko več pomenov, je lahko besedna igra in zaznan kot ironičen, presenetljiv in nepričakovan – Pogoji
            za registracijo – Primernost, služiti kot oznaka izvora blaga in storitev, ki jih znak zajema
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))
      4.      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka – Besedna znamka LIVE RICHLY
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))
      5.      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Odsotnost razlikovalnega
            učinka – Nezadostnost ugotovitve odsotnosti dodatnega domišljijskega elementa ali minimalnega pridiha domišljije, da bi se
            zanikal obstoj razlikovalnega učinka znaka
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))
      1.      V skladu z drugim stavkom člena 73 Uredbe št. 40/94 lahko odločbe UUNT temeljijo le na razlogih ali dokazih, na katere so
         imele zadevne stranke priložnost podati pripombe. Ta določba vsebuje, v okviru prava znamk Skupnosti, splošno načelo varstva
         pravice do obrambe. Na podlagi tega splošnega načela prava Skupnosti je treba osebam, na interese katerih odločbe javnih organov
         oblasti občutno vplivajo, dati priložnost, da podajo svoje pripombe.

      (Glej točki 21 in 22.)
      2.      V pritožbenem postopku zoper odločbo oddelka za ugovore Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), s katero
         je bila zavrnjena prijava blagovne znamke za več razredov blaga in storitev, Sodišče prve stopnje ni obvezano odločati o pritožbi
         glede enega samega razreda blaga in storitev, v zvezi s katerim je tožeča stranka umaknila pritožbo in izrecno izjavila, da
         se predmet spora nanaša na drug razred.

      (Glej točko 48.)
      3.      Dejstvo, da ima lahko neopisni znak več pomenov, da je lahko besedna igra in da je lahko zaznan kot ironičen, presenetljiv
         in nepričakovan, ga ne naredi dovolj razlikovalnega v smislu člena 7(1)(b) Uredbe Sveta št. 40/94 o znamki Skupnosti. Ti različni
         elementi naredijo znak razlikovalen le, če ga upoštevna javnost takoj zazna kot označbo trgovskega porekla storitev tožeče
         stranke in če omogoča upoštevni javnosti, da razlikuje, brez verjetnosti zmede, blago in storitve tožeče stranke od blaga
         in storitev drugega trgovskega porekla.

      (Glej točko 84.)
      4.      Besedni znak LIVE RICHLY, za katerega je bila zahtevana registracija znamke Skupnosti za finančne in denarne posle, ki spadajo
         v razred 36 Nicejskega aranžmaja, za zadevne storitve nima razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o
         znamki Skupnosti, ker ga bo upoštevna javnost – to je, povprečni potrošnik, ki je razmeroma dobro obveščen ter razumno pozoren
         in preudaren, kajti stopnja pozornosti je namreč pri oglaševalskih označbah lahko nizka in dobro obveščena angleško govoreča
         javnost ali celo neangleško govoreča javnost, ki ima dovolj znanja angleškega jezika, jih ne dojema kot odločilne – zaznala,
         v okviru finančnih in denarnih storitev, predvsem kot oglaševalsko formulo in ne kot označbo trgovskega porekla zadevnih storitev.
         Zadevni znak ne vsebuje nič takega, kar bi, zunaj njegovega očitnega oglaševalskega pomena, upoštevni javnosti omogočilo,
         da bi si zlahka in hitro zapomnila znak kot razlikovalno znamko za določene storitve. Tudi če bi bil zadevni znak uporabljen
         sam, brez drugega znaka ali znamke, ga upoštevna javnost brez predhodnega poznavanja ne bi mogla zaznati drugače kot v njegovem
         oglaševalskem smislu.

      (Glej točke 70, 74, 76 in 85.)
      5.      Odsotnost razlikovalnega učinka znamke v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti ne more izhajati iz odsotnosti
         dodatnega domišljijskega elementa ali minimalnega pridiha domišljije, saj znamka Skupnosti ni nujno stvaritev in ne temelji
         samo na elementu izvirnosti ali domišljije, ampak na sposobnosti, da razlikuje proizvode in storitve na trgu od enakih proizvodov
         in storitev, ki jih ponuja konkurenca.

      (Glej točko 91.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)
      z dne 15. septembra 2005(*)

      „Znamka Skupnosti – Besedna znamka LIVE RICHLY – Absolutni razlogi za zavrnitev – Razlikovalni učinek – Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 – Pravica biti zaslišan – Člen 73 Uredbe št. 40/94“
      V zadevi T-320/03,
      Citicorp, s sedežem v New Yorku, New York (Združene države), ki jo zastopajo V. von Bomhard, A. Renck in A. Pohlmann, odvetniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopajo S. Laitinen, P. Bullock in A. von Mühlendahl, zastopniki,

      tožena stranka,
      zaradi predloga za razveljavitev odločbe tretjega odbora za pritožbe UUNT z dne 25. junija 2003 (zadeva R 82/2002-3) glede
         zahteve za registracijo besedne znamke LIVE RICHLY kot znamke Skupnosti,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (tretji senat),
      v sestavi M. Jaeger, predsednik, J. Azizi, sodnik, in E. Cremona, sodnica,
      sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. decembra 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Dejansko stanje
      1        Tožeča stranka je 2. marca 2001 vložila prijavo znamke Skupnosti na Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
         (UUNT) v skladu z Uredbo (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994 L 11, str. 1).

      2        Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je bil besedni znak LIVE RICHLY.

      3        Storitve, za katere je bila zahtevana registracija znamke, spadajo v razred 36 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji
         blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil spremenjen in dopolnjen, in so opisane:

      „Finančni in denarni posli ter posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, še posebej bančništvo; izdajanje kreditnih kartic;
         komercialno in potrošniško posojanje in financiranje; nepremičninsko in hipotekarno posredovanje; upravljanje, planiranje
         in svetovanje v fiduciarnih in nepremičninskih zadevah; investicije, svetovanje in pomoč pri investicijah; storitve posredovanja
         in pogajanja za zagotavljanje varnih finančnih transakcij; zavarovalništvo, še posebej zavarovanje in prodaja premoženjskih,
         nezgodnih in življenjskih zavarovanj in rentnih pogodb.“

      4        Z dopisom z dne 3. julija 2001 je preizkuševalka ugovarjala registraciji znamke LIVE RICHLY, ker je brez razlikovalnega učinka.
         Tožeča stranka je nasprotovala mnenju preizkuševalke in je z dopisom z dne 8. avgusta 2001 od nje zahtevala odobritev svoje
         zahteve za registracijo. Z odločbo z dne 4. decembra 2001 (v nadaljevanju: odločba preizkuševalke) je preizkuševalka potrdila
         svojo zavrnitev zahteve za registracijo znamke LIVE RICHLY.

      5        Tožeča stranka je 22. januarja 2002 vložila pritožbo zoper odločbo preizkuševalke na UUNT, na podlagi členov od 57 do 62 Uredbe
         št. 40/94.

      6        Z odločbo z dne 25. junija 2003 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) je tretji odbor za pritožbe zavrnil pritožbo in tudi
         potrdil odločbo preizkuševalke o zavrnitvi. Odbor za pritožbe je v bistvu ugotovil, da znamka LIVE RICHLY ne izpolnjuje zahtev
         iz člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 in da bi jo upoštevna javnost zaznala kot preprosto laskavo formulo in ne kot označbo trgovskega
         porekla zadevnih storitev.

       Postopek in predlogi strank
      7        15. septembra 2003 je tožeča stranka vložila tožbo zoper izpodbijano odločbo v sodnem tajništvu, na podlagi člena 63 Uredbe
         št. 40/94. Potem ko je tožena stranka vložila svoj odgovor, v katerem je trdila, da je preizkuševalka sprejela znamko LIVE
         RICHLY za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin, je tožeča stranka na podlagi člena 135(2) Poslovnika Sodišča
         prve stopnje zahtevala, naj se ji dovoli vložiti repliko. Z odločbo predsednika tretjega odbora z dne 19. februarja 2004 je
         bilo tožeči stranki dovoljeno vložiti repliko.

      8        Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje (tretji senat) odločilo, da strankama postavi pisna vprašanja
         in odpre ustni postopek. Stranki sta odgovorili na ta vprašanja v predpisanem roku.

      9        Na obravnavi 9. decembra 2004 sta stranki predstavili svoje ustne utemeljitve in odgovore na vprašanja, ki jima jih je postavilo
         Sodišče prve stopnje. Obenem je tožena stranka potrdila, da bi bila lahko znamka LIVE RICHLY registrirana za storitve zavarovalništva
         in posredovanja nepremičnin. Po tej potrditvi je tožeča stranka priznala, da te storitve niso več zajete v predmet spora pred
         Sodiščem prve stopnje, ki se omejuje, glede vsebine, na finančne in denarne posle. Končno je tožeča stranka trdila, da po
         razglasitvi sodbe Sodišča z dne 21. oktobra 2004 v zadevi UUNT proti Erpo Möbelwerk (C-64/02 P, ZOdl., str. II-10031) ni več
         zatrjevala, da je znamka brez razlikovalnega učinka takrat, ko se lahko dokaže, da bo široko uporabljana. Te izjave strank
         so bile na obravnavi vnesene v zapisnik.

      10      Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        izpodbijano odločbo razveljavi;
      –        toženi stranki naloži plačilo stroškov.
      11      Tožena stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        tožbo zavrne;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Pravo
       Dopustnost določenih predloženih dokazov tožeče stranke
       Trditve strank
      12      Tožeča stranka je v podporo svoji trditvi, ki zadeva razlikovalni učinek znaka LIVE RICHLY, predložila kopije izvlečkov dokumentov
         iz zbirke podatkov o znamkah in s spletnih strani, s katerimi želi dokazati, da je edini subjekt, ki bo uporabil prijavljeni
         znak za zadevne storitve.

      13      Tožena stranka nasprotuje, da so ti dokumenti nedopustni, saj so bili prvič predloženi na Sodišču prve stopnje (glej v tem
         smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 6. marca 2003 v zadevi DaimlerChrysler proti UUNT (Calandre), T-128/01, Recueil, str. II‑701,
         točka 18).

       Presoja Sodišča prve stopnje
      14      Treba je upoštevati, da je namen tožbe pred Sodiščem prve stopnje preizkus zakonitosti odločb odborov za pritožbe UUNT v smislu
         člena 63 Uredbe št. 40/94 in da je treba v postopku razveljavitve zakonitost izpodbijanih ukrepov presojati na podlagi pravnih
         in dejanskih elementov, ki so obstajali takrat, ko je bil ukrep sprejet (sodbi Sodišča z dne 7. februarja 1979 v zadevi Francija
         proti Komisiji, 15/76 in 16/76, Recueil, str. 321, točka 7, in Sodišča prve stopnje z dne 12. decembra 1996 v zadevi Altmann
         in drugi proti Komisiji, T-177/94 in T-377/94, Recueil, str. II‑2041, točka 119). Zato ni naloga Sodišča prve stopnje, da
         ponovno preuči dejanski položaj ob upoštevanju dokazov, prvič predstavljenih pred njim. Dokazi, ki so prvič predloženi pred
         Sodiščem prve stopnje, so tako nedopustni (glej v tem smislu sodbo v zadevi Calandre, točka 13 zgoraj, točka 18).

      15      V tej zadevi se zdi, ne da bi to izpodbijala tožeča stranka, da so bili novi dokumenti, na katere se opira v podporo izključne
         uporabe znamke LIVE RICHLY, prvič predloženi pred Sodiščem prve stopnje. Zato je treba te dokumente tožeče stranke razglasiti
         za nedopustne.

      16      Temu zaključku nikakor ne gre ugovarjati s trditvami, ki jih je tožeča stranka predložila na obravnavi, v skladu s katerimi,
         prvič, dokumenti, na katere se sklicuje, samo podpirajo prej predložene elemente; drugič, te elemente bi moral preučiti UUNT
         po uradni dolžnosti, in tretjič, ti elementi ne spreminjajo predmeta spora pred odborom za pritožbe. Kot je navedeno v točki
         14 zgoraj, je naloga Sodišča prve stopnje, da preizkusi zakonitost odločbe odbora za pritožbe. Zato je treba opraviti preizkus
         v dejanskem in pravnem okviru spora, kot je bil sprožen pred odborom za pritožbe, in stranka ne more spreminjati dejanskih
         in pravnih elementov, na podlagi katerih se preizkuša zakonitost odločbe odbora za pritožbe (sodba Sodišča prve stopnje z
         dne 5. marca 2003 v zadevi Unilever proti UUNT (Tablette ovoïde), T-194/01, Recueil, str. II-383, točka 16). Kot je navedeno
         v točki 15 zgoraj, so dejanski elementi, na katere se sklicuje, novi dejanski elementi, ki niso bili predstavljeni pred odborom
         za pritožbe. Ti elementi zato ne sestavljajo dela dejanskega in pravnega okvira spora, kot je bil predstavljen pred odborom
         za pritožbe, ko je ta sprejel svojo določbo. Na to ugotovitev ne vpliva dejstvo, da ti dejanski elementi zgolj podpirajo elemente,
         ki so že bili predloženi, ali da ne spreminjajo predmeta spora v tej zadevi. Tako pri preizkusu zakonitosti Sodišču prve stopnje
         ni treba sprejeti stališča o teh elementih. Glede trditve, da bi moral UUNT po uradni dolžnosti predstaviti te elemente, je
         treba upoštevati, da morata v skladu s členom 74(2) Uredbe št. 40/94 stranki v ustreznem času predložiti dokaze, na katere
         se nameravata sklicevati. Zato UUNT ne moremo obtožiti kakršne koli nezakonitosti pri dokazih, ki mu jih tožeča stranka ni
         predložila v ustreznem času.

       Tožbeni razlog glede kršitve pravice biti zaslišan
       Trditve strank
      17      Tožeča stranka očita dvojno kršitev njene pravice do zaslišanja, vsebovane v drugem stavku člena 73 Uredbe št. 40/94.

      18      Prvič, tožeča stranka meni, da medtem ko je preizkuševalka oprla svojo odločitev o zavrnitvi na čisti ekonomski smisel besede
         „richly“ (bogato), je odbor za pritožbe utemeljil svojo odločitev z drugačno, natančnejšo opredelitvijo, ki jo je predložila
         tožeča stranka sama, po kateri ta beseda pomeni „bogato in razkošno; v celoti in primerno“ (in a rich or elaborate manner;
         fully and appropriately). Na to natančnejšo opredelitev besede „richly“ se je sklicevala tožeča stranka za registracijo zadevne
         znamke. Z zavrnitvijo registracije zadevne znamke na podlagi trditve tožeče stranke v dobro te registracije tožeča stranka
         meni, da se je odbor za pritožbe oprl na popolnoma nov element. Glede na to, da odbor za pritožbe tožeči stranki ni ponudil
         možnosti, da se opredeli o tem novem elementu, po mnenju tožeče stranke to pomeni kršitev njene pravice do zaslišanja, ki
         ji jo priznava drugi stavek člena 73 Uredbe št. 40/94. Glede tega se sklicuje na sodbo Sodišča z dne 26. junija 1980 v zadevi
         National Panasonic proti Komisiji (136/79, Recueil, str. 2033, točka 21) in na odločbe odborov za pritožbe z dne 10. aprila
         2002 v zadevi bébé proti BEBÉ, R 1112/2000-3, in z dne 27. februarja 2003 v zadevi MYKO VITAL proti Miko, R 476/2002-3.

      19      Drugič, tožeča stranka meni, da je odbor za pritožbe prav tako kršil njeno pravico do zaslišanja, s tem ko je ugotovil, da
         je bila stopnja pozornosti potrošnikov pri storitvah, ki jih zajema znak LIVE RICHLY, nizka, ne da bi tožeči stranki ponudil,
         da se opredeli o tem.

      20      Tožena stranka navaja, da odbor za pritožbe ni predstavil novega pomena izraza „richly“ (bogato), da bi potrdil zavrnitev
         preizkuševalke. Zato meni, da odbor za pritožbe ni kršil pravice tožeče stranke do zaslišanja o tem. Tožena stranka ne podaja
         drugih pripomb glede druge trditve o kršitvi pravice do zaslišanja.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      –       Uvodne ugotovitve
      21      V skladu z drugim stavkom člena 73 Uredbe št. 40/94 lahko odločbe UUNT temeljijo le na razlogih ali dokazih, na katere so
         imele zadevne stranke priložnost podati pripombe. Ta določba vsebuje, v okviru prava znamk Skupnosti, splošno načelo varstva
         pravice do obrambe.

      22      Na podlagi tega splošnega načela prava Skupnosti je treba osebam, na interese katerih odločbe javnih organov oblasti občutno
         vplivajo, dati priložnost, da podajo svoje pripombe (sodba Sodišča z dne 23. oktobra 1974 v zadevi Transocean Marine Paint
         proti Komisiji, 17/74, Recueil, str. 1063, točka 15, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 27. februarja 2002 v zadevi Eurocool
         Logistik proti UUNT (EUROCOOL), T-34/00, Recueil, str. II‑683, točka 21).

      23      V tej zadevi je treba preučiti, ali sprejetje drugačne obrazložitve odbora za pritožbe, kot je tista tožeče stranke, na podlagi
         določenega pomena besed „live richly“, in stališče odbora za pritožbe, da upoštevna javnost ni preveč pozorna, pomenita razloga,
         glede katerih tožeča stranka ni imela priložnosti podati pripomb.

      24      Glede tega je najprej primerno preučiti razlike med odločbo preizkuševalke in izpodbijano odločbo glede elementov, na katere
         se sklicuje tožeča stranka, saj odsotnost kakršne koli razlike med odločbama izključuje kakršno koli kršitev pravice tožeče
         stranke do obrambe. Če odločba odbora za pritožbe le povzema odločbo preizkuševalke, glede teh elementov, je treba šteti,
         da je tožeča stranka imela priložnost podati pripombe o teh elementih, ko se je pritožila zoper odločbo preizkuševalke.

      –       Pomeni besed „live richly“
      25      Glede pomena besed „live richly“ je treba najprej upoštevati, da je tožeča stranka v svoji pritožbi pred odborom za pritožbe
         navedla, da je izraz „rich“ v Collins dictionary najprej opredeljen kot „biti dobro preskrbljen, imeti premoženje itd., imeti v lasti veliko“ (well supplied with wealth,
         property, etc., owning much) in da je opredelitev izraza „richly“ v istem slovarju „(a) bogato in razkošno; (b) v celoti in
         primerno ((a) in a rich or elaborate manner […]; (b) fully and appropriately […]).

      26      Glede domnevne kršitve pravice do obrambe zaradi odsotnosti podaje pripomb tožeče stranke na obrazložitev odbora za pritožbe,
         ki je temeljila na pomenu besed „live richly“ in je bila drugačna od tiste, ki jo je navedla preizkuševalka, je treba pripomniti,
         da preizkuševalka izpodbija razlikovalni učinek znamke tožeče stranke v svoji odločbi tako:

      „Vsak vlagatelj, poklicni ali zasebni, skuša povečati svoje premoženje in vse uspešne banke bogatijo svoje stranke ali jim
         nudijo vsaj možnost bogato živeti; vsi konkurenti tožeče stranke skušajo pritegniti stranke s podobnimi slogani, ki samo poudarjajo,
         kaj lahko finančno dosežejo.

      […] Naložbe ustvarijo več bogastva kot katere koli druge metode, na primer trdo delo ali dediščina. Kaj želijo ti, ki plačujejo
         take storitve? Postati bogati ali vsaj živeti bogato.

      Besedi ‚živeti‚ [live] in ‚bogato‘ [richly] sta običajni besedi; izraz ‚bogato‘ ima pozitiven ekonomski prizvok […]“
      27      Po odločbi preizkuševalke je tožeča stranka v svoji pritožbi pred odborom za pritožbe poudarjala, da besed „live richly“ ne
         bi smeli razumeti v čistem ekonomskem smislu, ampak v širšem, nedoločnem smislu, ki pomeni izpolnjujoče življenje ali življenje,
         polno izkušenj.

      28      Odbor za pritožbe je z izpodbijano odločbo potrdil zavrnitev registracije preizkuševalke, in sicer iz naslednjih razlogov:

      „10      […] V skladu z angleškim slovarjem Collins beseda RICHLY (‚bogato‘) pomeni ‚bogato in razkošno; v celoti in primerno‘ (‚in
         a rich or elaborate manner; fully and appropriately‘)“.

      11      Ob upoštevanju zgornje opredelitve uporaba kombinacije besed LIVE in RICHLY, v smislu prijavljenih storitev, posreduje jasno
         informativno sporočilo z laskavim pomenom. Upoštevne potrošnike seznanja, da jim zadevne storitve nudijo priložnost bogatega
         življenja.

      […]
      14      Glede trditve tožeče stranke, da ima beseda RICHLY različne pomene, je treba upoštevati, da razlikovalni učinek znaka lahko
         presojamo le za prijavljene proizvode in storitve. Zato je preizkuševalka pravilno upoštevala pomen besede RICHLY, ki se nanaša
         na storitve iz prijave.“

      29      Iz odločbe preizkuševalke tudi izhaja, prvič, da je beseda „richly“ upoštevana v smislu „imeti denar, premoženje“, to je v
         ekonomskem smislu.

      30      Drugič, iz izpodbijane odločbe izhaja, da definicija besede „richly“, na katero se sklicuje odbor za pritožbe, pomeni med
         drugim „in a rich manner“. Kot navaja tožena stranka, je beseda „rich“ na prvem mestu definirana kot „biti dobro preskrbljen,
         imeti premoženje itd., imeti v lasti veliko“ (well supplied with wealth, property, etc., owning much). Tega stališča tožeča
         stranka ni izpodbijala, v postopku pred odborom za pritožbe se je sklicevala na isto opredelitev in v svoji pritožbi pritrdila,
         da beseda „rich“ pomeni predvsem „v blaginji in bogat“ (prosperous or wealthy). Zato definicija odbora za pritožbe vključuje
         ekonomski smisel besede „richly“, ki jo je sprejela tudi preizkuševalka.

      31      Dalje, iz točke 14 izpodbijane odločbe izhaja, da je odbor za pritožbe odobril dejstvo, da je preizkuševalka upoštevala pomen
         besede „richly“ glede na določene storitve, za katere je bila zahtevana registracija znamke. Iz tega izhaja, da odbor za pritožbe
         ni spregledal ekonomskega pomena besede „richly“.

      32      Zato se pomeni besede „richly“, kot jih je sprejel odbor za pritožbe, v bistvu ne razlikujejo od pomenov, ki jih je upoštevala
         preizkuševalka.

      33      Dejstvo, da je odbor za pritožbe navedel, da je upošteval opredelitev pojma „richly“, ki zajema več pomenov besede „richly“,
         ne vpliva na ta sklep. Opredelitev, ki zajema več pomenov, je treba obravnavati, kot bi jo obravnavali, če bi upoštevali le
         enega izmed teh pomenov. Potrditev odbora za pritožbe v tej zadevi, da je preizkuševalka pravilno upoštevala pomen besede
         „richly“, pojasnjuje, kateri pomen je bil upoštevan pri opredelitvi te besede.

      34      Podredno, glede uporabe izraza „živeti bogato življenje“ (to lead a rich life or to live a rich life), je treba ugotoviti,
         da je ta izraz uporabljen tako v odločbi preizkuševalke kot v odločbi odbora za pritožbe. Glede na to, da ta izraz temelji
         na besedi „rich“, ki ima, kot je navedeno zgoraj, ekonomski pomen, njena uporaba v izpodbijani odločbi ne vpliva na zgornje
         ugotovitve.

      35      Glede sklicevanja tožeče stranke na prejšnje odločbe UUNT se je dovolj spomniti na dejstvo, da je treba zakonitost odločb
         odborov za pritožbe presojati samo na podlagi Uredbe št. 40/94, kot jo razlaga sodnik Skupnosti, in ne na podlagi prejšnje
         odločitvene prakse UUNT (glej sodbo Sodišča Prve stopnje z dne 3. julija 2003 v zadevi Alejandro proti UUNT – Anheuser-Busch
         (BUDMEN), T-129/01, Recueil, str. II‑2251, točka 61, in tam navedeno sodno prakso).

      36      Predvsem in v vsakem primeru je treba opomniti, da je Sodišče prve stopnje že odločilo, da lahko odbori za pritožbe utemeljijo
         svoje odločbe s trditvami, o katerih se ne razpravlja pred preizkuševalcem, v obsegu, v katerem je zadevna stranka lahko podala
         pripombe glede dejstev, ki vplivajo na uporabo zadevne zakonske določbe. Na podlagi načela funkcionalne kontinuitete med preizkuševalcem
         in odborom za pritožbe lahko ta ponovno preuči zahtevo, ne da bi bil omejen z obrazložitvijo preizkuševalca (sodbi Sodišča
         prve stopnje z dne 16. februarja 2000 v zadevi Procter & Gamble proti UUNT (Forme d’un savon), T-122/99, Recueil, str. II‑265,
         točka 27, in z dne 5. junija 2002 v zadevi Hershey Foods proti UUNT (Kiss Device with plume), T-198/00, Recueil, str. II‑2567,
         točka 25).

      37      V tej zadevi, tudi če bi domnevali, da je odbor za pritožbe odstopal od pristopa preizkuševalke, je očitno, da se odbor za
         pritožbe ni oprl na nova dejstva, na katera tožeča stranka ni mogla podati pripomb. Glede na to, da se je na širšo razlago
         pomena besede „richly“ sklicevala tožeča stranka sama, ta ne more ugovarjati, da ni mogla podati pripomb o tem elementu. Po
         drugi strani je očitno, da se je odbor za pritožbe omejil izključno na obrazložitev, ki je bila drugačna od tiste, ki jo je
         zagovarjala tožeča stranka. Zato s stališča sodne prakse, navedene v točki 36 zgoraj, to samo po sebi ne more povzročiti kršitve
         pravice tožeče stranke do obrambe.

      –       Pozornost upoštevne javnosti
      38      Glede kršitve pravice do obrambe tožeče stranke o odsotnosti podaje njenih pripomb o stopnji pozornosti upoštevne javnosti,
         kot jo je ugotovil odbor za pritožbe, je ponovno treba začeti z analizo razlik pri tem med odločbama odbora za pritožbe in
         odločbo preizkuševalke.

      39      Drugi stavek odločbe preizkuševalke se glasi:

      „V odgovor na vašo trditev, po kateri je posredovano sporočilo nedoločno in ohlapno, je najprej treba spomniti, da je sporočilo
         […] naslovljeno [na] javnost v širšem smislu, ki je razmeroma dobro obveščena in razumno pozorna in preudarna […]“.

      40      Odbor za pritožbe v točkah 13 in 15 izpodbijane odločbe navaja:

      „ 13      Glede zaznave znaka LIVE RICHLY pri upoštevne javnosti odbor za pritožbe ugotavlja, kot tudi preizkuševalka, da je ta slogan
         sestavljen iz dveh običajnih besed, ki jih pri storitvah, zajetih v zahtevi, ta javnost razume kot preprosto laskavo formulo
         in ne kot označbo trgovskega porekla zadevnih storitev.

      […]
      15      Dalje, v izrazu LIVE RICHLY ni ničesar takega, kar bi, zunaj očitnega oglaševalskega pomena, upoštevni javnosti omogočilo,
         da bi si lahko in hitro zapomnila znak kot razlikovalno znamko za določene storitve. Brez poznavanja konteksta znaka ga upoštevna
         javnost ne bi mogla zaznati drugače kot v njegovem oglaševalskem smislu. Upoštevni potrošnik ni preveč pozoren. Če iz znaka
         ni takoj razviden izvor predmeta, ki ga namerava kupiti, in mu ne nudi drugih podatkov kot le oglaševalske in abstraktne,
         si ne bo vzel časa, da bi se pozanimal o različnih možnih funkcijah znaka ali da bi si ga zapomnil kot znamko.“

      41      Tožeča stranka je iz točke 15 izpodbijane odločbe, ki navaja, da upoštevni potrošnik ni preveč pozoren (not very attentive),
         sklepala, da je pozornost upoštevnega potrošnika nizka (low).

      42      Navedba, da potrošnik ni preveč pozoren, pa ne pomeni nujno, da je potrošnikova pozornost nizka. Ta navedba bi v bistvu lahko
         prav tako pomenila, da čeprav potrošnik ne namenja velike pozornosti zadevni znamki, ji vseeno namenja primerno pozornost.

      43      V tej zadevi je treba pripomniti, da je odbor za pritožbe v točki 13 izpodbijane odločbe potrjuje analizo preizkuševalke o
         zaznavi znaka LIVE RICHLY pri strani upoštevni javnosti. Preizkuševalka je v drugem stavku odločbe navedla, da je sporočilo
         znamke naslovljeno na širšo javnost, ki ni le primerno obveščena in preudarna, temveč tudi primerno pozorna.

      44      Zato je treba ugotoviti, da je odbor za pritožbe s tem, ko je navedel, da upoštevni potrošnik ni preveč pozoren, dejansko
         sprejel stališče, da je upoštevni potrošnik razumno pozoren. Odbor za pritožbe ni storil drugega, kot z drugimi besedami izrazil
         mnenje preizkuševalke, navedeno v drugem odstavku njene odločbe.

      45      Glede na to, da je odbor za pritožbe le z drugimi besedami povzel stališče preizkuševalke, tožeča stranka napačno meni, da
         je odbor za pritožbe upošteval nizko stopnjo pozornosti upoštevne javnosti, ne da bi tožeča stranka imela priložnost podati
         pripombe o tem.

      46      Zaradi zgoraj navedenih razlogov je treba ugovore tožeče stranke o kršitvi pravice do obrambe zavrniti.

       Tožbeni razlog kršitve obveznosti obrazložitve
      47      Tožeča stranka v glavnem navaja, da izpodbijana odločba ni ustrezno obrazložena, saj zavrača registracijo prijavljene znamke
         za vse storitve, za katere je bila zahtevana registracija, ne da bi navedla razloge, zaradi katerih je bila zavrnjena zahteva
         za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin. Tožena stranka temu tožbenemu razlogu nasprotuje in navaja, da je
         registracijo za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin UUNT sprejel od začetka postopka.

      48      Sodišče prve stopnje navaja, da je tožeča stranka, potem ko je tožena stranka na obravnavi izjavila, da je lahko znamka LIVE
         RICHLY registrirana za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin, izrecno potrdila, da je predmet spora omejen
         na finančne in denarne storitve. Tožeča stranka je zato umaknila svoj tožbeni razlog o odsotnosti obrazložitve, ki zadeva
         le storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin. Sodišču prve stopnje zato ni treba več odločati o tem razlogu.

       Tožbeni razlog kršitve člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94
       Trditve strank
      49      Tožeča stranka meni, da bi bilo treba izpodbijano odločbo razveljaviti tudi zato, ker odbor za pritožbe nepravilno razlaga
         člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 glede absolutnega razloga za zavrnitev znamke Skupnosti, ker je ta brez razlikovalnega učinka.

      50      Tožeča stranka poudarja, da sodna praksa Sodišča prve stopnje in praksa odborov za pritožbe potrjujeta, da za slogane veljajo
         ista merila kot za katero drugo vrsto znamke (sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. decembra 2001 v zadevi Erpo Möbelwerk proti
         UUNT (DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT), T-138/00, Recueil, str. II‑3739, točka 44, in odločba odbora za pritožbe z dne 11.
         februarja 1999 v zadevi BEAUTY ISN’T ABOUT LOOKING YOUNG BUT LOOKING GOOD, R 73/1998-2). V tej zadevi tožeča stranka meni,
         da je odbor za pritožbe zavrnil registracijo besednega znaka le zato, ker gre za laskav slogan, ne da bi odločal o tem, ali
         lahko znak identificira zadevne storitve.

      51      Tožeča stranka je tudi navedla, da je odbor za pritožbe priznal, da besedi „live richly“ nista opisni. To priznanje pomeni,
         da se odbor za pritožbe ne more opreti, kot v tej zadevi, samo na laskavost formule, da bi s tem prikazal odsotnost razlikovalnega
         učinka zadevne znamke. Tožeča stranka se glede tega sklicuje na različne odločbe odborov za pritožbe.

      52      Tožeča stranka meni, v nasprotju s po njenem mnenju neutemeljenim stališčem odbora za pritožbe, ki šteje besedi „live richly“
         za preprosto laskavo formulo z jasnim pomenom, da se ti besedi lahko razlagata na več načinov zaradi njunih ohlapnih, nedoločnih
         in dvoumnih pomenov, zlasti za zadevne finančne in denarne posle. Tožeča stranka meni, da je prijavljena znamka LIVE RICHLY
         sestavljena iz besedne igre, ki kot taka nima posebnega smisla, saj verjetno obstaja toliko načinov bogatega življenja, kot
         je človeških bitij, in si bo vsak potrošnik razlagal ta slogan na svoj način. Tožeča stranka še navaja, da bodo potrošniki,
         soočeni s sloganom, presenečeni, vznemirjeni ali zmedeni, ker naj ne bi pričakovali, da jim bi banka ponujala finančne storitve
         z vabilom „bogato živeti“, kar potrjuje razlikovalni učinek znamke LIVE RICHLY. V podporo svoji trditvi se tožeča stranka
         sklicuje na opredelitev besede „rich“ v Collins English Dictionnary (izdaja 1995), na različne razlage besede „richly“ odbora za pritožbe in preizkuševalke, odločbe odbora za pritožbe z dne
         1. oktobra 2001, ES GIBT SIE NOCH, DIE GUTEN DINGE (R 393/2000-1), objave v Združenih državah in na pripombe, ki jih je zbrala
         na spletu. Zlasti meni, da zaznava te znamke pri potrošnikih še zdaleč ni lahka in enotna.

      53      Tožeča stranka dalje navaja, da izpodbijana odločba temelji na napačni predpostavki, da je stopnja pozornosti upoštevne javnosti
         nizka, medtem ko je v resnici visoka. Tožeča stranka meni, da je povprečni uporabnik finančnih storitev posebej previden in
         pozoren, saj se teh storitev ne kupi v trgovini kot par kavbojk ali mleko in zaradi njihovega velikega pomena v življenju
         tega potrošnika. Tako bo povprečni potrošnik namenil več časa iskanju pomenov tega slogana in si ga bo za finančne storitve
         lažje zapomnil.

      54      Sodna praksa Sodišča prve stopnje in praksa v odločbah odborov za pritožbe za slogan potrjujeta, kot meni tožeča stranka,
         da se slogan LIVE RICHLY lahko registrira. V sodbi DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, točka 50 zgoraj, in sodbi z dne 5. decembra
         2002 v zadevi Sykes Enterprises proti UUNT (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS) (T-130/01, Recueil, str. II‑5179) je Sodišče prve
         stopnje priznalo, da v nasprotju s tem, kar je navedla preizkuševalka v svojem dopisu z dne 3. julija 2001, odsotnost razlikovalnega
         učinka ni posledica odsotnosti domišljije ali dodatnega elementa izvirnosti. Po drugi strani je Sodišče prve stopnje menilo,
         da ima uporaba enakega znaka ali podobnih znakov na trgu določilno vlogo pri presoji bistvenega razlikovalnega učinka znamke.
         Po mnenju tožeče stranke je Sodišče prve stopnje zlasti v sodbi DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, točka 50 zgoraj, izjavilo,
         da odsotnost razlikovalnega učinka ne more biti upravičena, razen če je bilo dokazano, da je zadevna besedna znamka široko
         uporabljana. V tej zadevi tožeča stranka poudarja, da tožena stranka ni prikazala uporabe besed „live richly“ in da se ti
         besedi nista nikoli uporabljali za oglaševanje ali prodajo finančnih in denarnih storitev. Tožeča stranka glede na enkratnost
         in laskavost svojega slogana navaja, da njena znamka ima razlikovalni učinek v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      55      Ustaljena praksa odborov za pritožbe prav tako potrjuje, da se znamka LIVE RICHLY lahko registrira. Tožeča stranka glede tega
         omenja odločbo z dne 7. novembra 2001 v zadevi WE GET IT DONE (R 1090/2000-4). Trdi, da se iz te odločbe lahko sklepa, da
         je mejni prag uporabe člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 nizek in da mora UUNT dokazati, da se znamka ne more registrirati na
         podlagi tega člena, glede na to, da za ugotovitev odsotnosti razlikovalnega učinka ni dovolj trditi, da je slogan banalen
         ali da pomeni preprosto laskavo formulo. Tožeča stranka pri opiranju na to odločbo meni, da odbor za pritožbe ni pojasnil,
         zakaj naj bi oglaševalski in laskavi značaj besed „live richly“ povprečnemu potrošniku finančnih in denarnih storitev onemogočil,
         da bi ugotovil povezavo med tem znakom in tožečo stranko in skladno s tem zaznal slogan kot znamko. Tožeča stranka trdi, da
         se slogan lahko razlaga na več načinov, ki bi si jih upoštevna javnost takoj zapomnila, ker ni pričakovati, da bi finančna
         ustanova oglaševala svoje storitve s takim sloganom, in da je edina, ki uporablja ta slogan.

      56      Tožeča stranka iz zdajšnje prakse odborov za pritožbe sklepa, da se lahko upošteva nedoločni značaj slogana za ugotovitev
         razlikovalnega učinka znaka (odločbi v zadevah WE GET IT DONE z dne 25. februarja 2002, Taking care of the world’s water …
         and yours, R 135/2000-2, in z dne 18. septembra 2001 v zadevi TEAM POWER, R 222/2001-1). Iz te prakse tudi povzema, da je
         odsotnost uporabe zadevnega znaka ali njegove različice na upoštevnem trgu jasen prikaz njegovega bistvenega razlikovalnega
         učinka (odločbe v zadevah Taking care of the world’s water … and yours, zgoraj navedena, TEAM POWER, z dne 4. maja 1999, Früher
         an Später denken!, R 153/1998-2, z dne 5. julija 2000, UNLOCK THE POTENTIAL, R 689/1999-3, in z dne 5. junija 2002, WHATEVER
         WHENEVER, R 58/2001-4).

      57      Tožeča stranka dalje navaja številne slogane, registrirane pri UUNT, za storitve iz razreda 36 Nicejskega aranžmaja, ki ustrezajo
         opisu „finančni in denarni posli ter posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin“ in vsebujejo besedi „live“ in „life“, med
         katerimi so „make more of life“, WHERE MONEY LIVES in SO YOU CAN ENJOY LIFE! Trdi, da bi bilo protislovno zavrniti registracijo
         znamke LIVE RICHLY za iste storitve.

      58      Sklicuje se tudi na številne slogane, registrirane pri nacionalnih uradih določenih držav članic, s čimer dokazuje, da je
         bila registracija odobrena za manj razlikovalne slogane, kot je zadevni.

      59      Tožeča stranka poudarja, da je bila znamka LIVE RICHLY registrirana pri organih za znamke v mnogo državah, tudi v Avstraliji
         in Združenih državah Amerike, za iste storitve iz razreda 36 Nicejskega aranžmaja. Čeprav se tožeča stranka zaveda, da Združene
         države Amerike in Avstralija niso države članice, meni, da so registrirane znamke LIVE RICHLY jasen dokaz, da se ta znamka
         lahko registrira v angleško govorečih državah nasploh.

      60      Končno, kolikor se spor zdaj nanaša le na registracijo znamke LIVE RICHLY za finančne in denarne storitve, tožeča stranka
         navaja, da je trditev tožene stranke, da ta izraz ni razlikovalen za te storitve, glede na to, da je jasno sporočilo besed
         „live richly“ živeti materialno bogatejše življenje, da pa je razlikovalen za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin,
         samovoljen, nelogičen, nesmiseln in nasprotujoč.

      61      Tožeča stranka meni, da ta sklep temelji na dejstvu, da so storitve zavarovanja in finančne storitve tesno povezane oziroma
         celo enake, recimo finančne storitve in storitve posredovanja nepremičnin, kot je tožena stranka poudarila v prejšnjih odločbah
         (odločba odbora za pritožbe z dne 27. novembra 2002 v zadevi TravelCard proti AIR TRAVEL CARD, R 498/2001-3, odločbi oddelkov
         za ugovore z dne 21. julija 2003 v zadevi LLOYD proti LLOYDS TSB, 1454-2003, in z dne 11. novembra 2003 v zadevi ADIGSA proti
         ADIG GRUPPE GUT FÜR IHR GELD, 2451-2003).

      62      Največji nesmisel pa je po mnenju tožeče stranke to, da tožena stranka dokazuje odsotnost razlikovalnega učinka znamke za
         finančne in denarne storitve na podlagi tega, da je sporočilo, ki ga posreduje ta znamka, da zadevne storitve dajejo upoštevni
         javnosti vsaj možnost povečanja njenega finančnega premoženja in s tem materialno bogatejšega življenja. Tožeča stranka meni,
         da tudi če gre šteti to zaznavo slogana za pravilno, čemur sicer ne nasprotuje, je za potrošnika končni cilj storitev zavarovalništva
         in posredovanja nepremičnin prav tako potencialno bogatenje posameznika. Tožeča stranka zato meni, da odbor za pritožbe ni
         dokazal odsotnosti razlikovalnega učinka izrazov „live richly“, kar mora storiti, da lahko zavrne registracijo te znamke na
         podlagi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94. Zato bi bilo treba odločbo, ki delno zavrača registracijo znamke LIVE RICHLY za zadevne
         storitve, razveljaviti.

      63      Tožena stranka zavrača trditve tožeče stranke in navaja, da zaradi nobene od teh ni vprašljiv razlikovalni učinek znamke,
         za katero se zahteva registracija.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      –       Uvodne ugotovitve
      64      V smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 se ne registrirajo „znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka“. Člen 7(2)
         Uredbe št. 40/94 navaja, da „se odstavek 1 uporablja ne glede na to, da razlogi proti registraciji obstajajo le v delu Skupnosti“.

      65      Kot je že ugotovilo Sodišče prve stopnje, so znamke iz člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 zlasti tiste, ki upoštevni javnosti
         ne omogočijo, da bi ob kasnejšem pridobivanju zadevnih proizvodov in storitev ponovila izkušnjo nakupa, če je bila ta pozitivna,
         oziroma se ji izognila, če je bila negativna (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 27. februarja v zadevi Rewe-Zentral proti UUNT
         (LITE), T-79/00, Recueil, str. II‑705, točka 26, in v zadevi EUROCOOL, točka 22 zgoraj, točka 37). Tako je zlasti pri znakih,
         ki se običajno uporabljajo za oglaševanje zadevnih proizvodov in storitev.

      66      Registracija znamke, sestavljene iz znakov ali označb, ki se uporabljajo tudi kot oglaševalski slogani, oznake kvalitete ali
         spodbujanje za nakup zadevnih proizvodov in storitev, ki jih zajema ta znamka kot taka, s tako uporabo ni izključena (glej
         po analogiji sodbo Sodišča z dne 4. oktobra 2001 v zadevi Merz & Krell, C-517/99, Recueil, str. I‑6959, točka 40). Znak, ki
         izpolnjuje druge naloge, kot so naloge te znamke v tradicionalnem pomenu besede, je razlikovalen za namene člena 7(1)(b) Uredbe
         št. 40/94 le, če se ga lahko takoj zazna kot označbo trgovskega porekla zadevnih proizvodov in storitev, tako da upoštevni
         javnosti omogoči, da lahko brez verjetnosti zmede razlikuje proizvode in storitve imetnika znamke od proizvodov in storitev
         drugega trgovskega porekla.

      67      Razlikovalni učinek je treba presoditi, glede na proizvode in storitve, za katere je bila zahtevana registracija, in glede
         na zaznavanje dela upoštevne javnosti, ki jo sestavljajo potrošniki teh proizvodov in storitev (sodbi v zadevah EUROCOOL,
         točka 22 zgoraj, in LITE, točka 65 zgoraj, točka 27).

      68      Končno, iz besedila člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 jasno izhaja, da že zaradi najmanjše stopnje razlikovalnega učinka ne moremo
         uporabiti razlogov za zavrnitev, določenih v tem členu (sodba v zadevi LITE, točka 65 zgoraj, točka 28).

      –       Upoštevna javnost in njena stopnja pozornosti
      69      Glede upoštevne javnosti je treba najprej spomniti, da so zadevne storitve finančni in denarni posli iz razreda 36 Nicejskega
         aranžmaja. Upoštevna javnost teh storitev je sestavljena iz vseh potrošnikov. Tako je treba pri presoji razlikovalnega učinka
         prijavljene znamke upoštevati predvidena pričakovanja povprečnega potrošnika, ki je razmeroma dobro obveščen ter razumno pozoren
         in preudaren (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 16. julija 1998 v zadevi Gut Springenheide in Tusky, C-210/96, Recueil,
         str. I‑4657, točka 31).

      70      Dalje je treba upoštevati, da na to, kako upoštevna javnost, v tem primeru povprečni potrošnik, zaznava znamko, vpliva potrošnikova
         stopnja pozornosti, ki se lahko spreminja glede na kategorijo zadevnih proizvodov in storitev (glej glede Prve direktive Sveta
         89/104/CEE z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, UL 1989 L 40, str. 1,
         sodbo Sodišča z dne 22. junija 1999 v zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Recueil, str. I‑3819, točka 26, in glede Uredbe
         št. 40/94 sodbo v zadevi Tablette ovoïde, točka 16 zgoraj, točka 42).

      71      Glede tega tožeča stranka navaja, v nasprotju s stališčem odbora za pritožbe, da je upoštevna javnost očitno zelo pozorna
         pri finančnih storitvah, glede na to, da se teh storitev „ne kupi v trgovini“ kot par kavbojk ali mleko in da so te storitve
         življenjsko pomembne za potrošnikovo prihodnost.

      72      Sodišče prve stopnje najprej poudarja, v nasprotju z razlago tožeče stranke, po kateri je odbor za pritožbe pozornost upoštevne
         javnosti obravnaval kot nizko, da je odbor za pritožbe dejansko obravnaval upoštevno javnost kot razmeroma pozorno (glej točko
         42 in naslednje).

      73      Dalje, glede na naravo nekaterih zadevnih finančnih in denarnih storitev lahko nekateri potrošniki pomenijo zelo pozorno javnost,
         saj so lahko obveznosti, ki jih prevzamejo potrošniki, razmeroma pomembne, te storitve pa se lahko izkažejo tudi za razmeroma
         tehnične.

      74      V vsakem primeru je stopnja pozornosti lahko nizka pri oglaševalskih označbah, ki za preudarne potrošnike niso odločilne (glede
         tega glej sodbi v zadevah REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, točka 54 zgoraj, točka 24, in BEST BUY, točka 66 zgoraj, točka 25).

      75      Tako bi morali upoštevati, da je javnost normalno obveščena in preudarna pri vseh navedenih storitvah.

      76      Dalje, ker je besedni znak LIVE RICHLY sestavljen iz angleških izrazov, je upoštevna javnost angleško govoreča javnost ali
         celo neangleško govoreča javnost, ki ima dovolj znanja angleškega jezika.

      –       Zaznava upoštevne javnosti
      77      Treba je presoditi, kako upoštevna javnost zaznava znak LIVE RICHLY kot znamko za finančne in denarne storitve.

      78      Glede tega je treba spomniti, da je odbor za pritožbe menil, da je znak LIVE RICHLY slogan, sestavljen iz dveh običajnih angleških
         besed, ki jih upoštevna javnost razume kot preprosto laskavo formulo, ki pomeni, da storitve tožeče stranke potrošnikom omogočajo
         bogatejše življenje. Odbor za pritožbe je še menil, da zunaj očitnega oglaševalskega pomena znak LIVE RICHLY upoštevni javnosti
         ne dopušča, da bi si ga z lahkoto in nemudoma zapomnila kot znamko za določene storitve. Glede na to, da povprečni potrošnik
         ni zelo pozoren, če ga znak ne seznani takoj s izvorom določenih proizvodov in storitev, ampak mu poda le popolnoma oglaševalsko,
         abstraktno informacijo, si ne bo vzel časa, da se pozanima o različnih nalogah znaka ali si ga zapomni kot znamko. Zaradi
         teh razlogov je odbor za pritožbe sklenil, da znak ne more biti znamka.

      79      Glede na te ugotovitve tožeča stranka nima prav, ko trdi, da je odbor za pritožbe ugotovil, da se zadevni znak ne more registrirati
         samo zato, ker gre za oglaševalsko, laskavo formulo. Dalje se lahko na podlagi teh razmislekov izpodbija trditev tožeče stranke,
         po kateri odbor za pritožbe ni podal pripomb o sposobnosti znaka LIVE RICHLY, da razlikuje storitev tožeče stranke od storitev
         konkurentov.

      80      Pri presoji v točki 15 izpodbijane odločbe o tem, ali si upoštevna javnost ne bo mogla zapomniti znaka lahko in hitro kot
         znamke za zadevne storitve, se odbor za pritožbe ni omejil na sklepanje o odsotnosti razlikovalnega učinka zadevnega znaka
         na podlagi oglaševalskega značaja izrazov „live richly“, ampak je upošteval sposobnost znaka, ali lahko upoštevna javnost
         razlikuje med proizvodi tožeče stranke in proizvodi konkurentov.

      81      Dalje je treba znamko, ki je sestavljena iz več elementov (sestavljena znamka), pri presoji njenega razlikovalnega učinka
         obravnavati kot celoto (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. novembra 2002 v zadevi Bosch proti UUNT (Kit pro in Kit Super
         Pro), T-79/01 in T-86/01, Recueil, str. II‑4881, točka 22).

      82      Glede tega je treba navesti, da je znak LIVE RICHLY, kot stranki priznavata, medtem ko ni izključno in neposredno opisen za
         storitve ali proizvode, sestavljen iz dveh običajnih angleških besed, ki imata kot celota neodvisen pomen. Ta znak je zlahka
         razumeti v smislu, da storitve tožeče stranke potrošnikom teh storitev omogočajo bogato življenje.

      83      Medtem ko je izraz „živeti bogato“ mogoče razumeti različno in ima tako nedoločen pomen, je treba pomen besedne znamke preučiti
         v smislu storitev, določenih v prijavi znamke (glej sodbo v zadevi Kit pro in Kit Super Pro, točka 81 zgoraj, točka 24, in
         tam navedeno sodno prakso). Kolikor je zadevna besedna znamka povezana s finančnimi in denarnimi storitvami, bo imela najprej
         in predvsem materialni ali ekonomski pomen. Odbor za pritožbe bi lahko tako upravičeno menil, da znak LIVE RICHLY v kontekstu
         finančnih in denarnih storitev posreduje jasno informativno sporočilo z laskavim pomenom.

      84      Dejstvo, da ima lahko neopisni znak LIVE RICHLY več pomenov, da je lahko besedna igra in da je lahko zaznan kot ironičen,
         presenetljiv in nepričakovan, ga ne naredi dovolj razlikovalnega. Ti različni elementi naredijo znak razlikovalen le, če ga
         upoštevna javnost takoj zazna kot označbo trgovskega porekla storitev tožeče stranke in če omogoča upoštevni javnosti, da
         razlikuje, brez verjetnosti zmede, storitve tožeče stranke od storitev drugega trgovskega porekla (sodbi v zadevah BEST BUY,
         točka 66 zgoraj, točka 21; REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, točka 54 zgoraj, točka 20, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 28. januarja
         2004 v zadevi Deutsche SiSi-Werke proti UUNT (Sachet tenant debout), T-146/02 do T-153/02, Recueil, str. II-447, točka 38).

      85      V tej zadevi, kot poudarja odbor za pritožbe, bo upoštevna javnost pri finančnih in denarnih storitvah znak zaznala predvsem
         kot oglaševalsko formulo in ne kot označbo trgovskega porekla zadevnih storitev. Znak LIVE RICHLY ne vsebuje nič takega, kar
         bi, zunaj njegovega očitnega oglaševalskega pomena, upoštevni javnosti omogočilo, da bi si zlahka in hitro zapomnila znak
         kot razlikovalno znamko za določene storitve. Tudi če bi bil zadevni znak uporabljen sam, brez drugega znaka ali znamke, ga
         upoštevna javnost brez predhodnega poznavanja ne bi mogla zaznati drugače kot v njegovem oglaševalskem smislu (sodba v zadevi
         REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, točka 54 zgoraj, točka 28).

      86      Glede nesmiselnosti tega stališča o tem, da UUNT sprejme znamko LIVE RICHLY za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin,
         bi bilo treba poudariti, da je pristojnost Sodišča prve stopnje na uporabo Uredbe št. 40/94 omejena na postopek, ki ji je
         predložen. Čeprav je seveda treba, kolikor je to mogoče, vzdrževati skladnost pri sprejetju znamk, ni v pristojnosti Sodišča,
         da bi odločalo o znamkah, ki niso v postopku pred njim.

      –       Izključna uporaba znamke za tožečo stranko
      87      Glede trditve, da se ni upoštevala neuporaba prijavljene znamke, je tožeča stranka na obravnavi izjavila, da v skladu s sodbo
         v zadevi UUNT proti Erpo Möbelwerk, točka 9 zgoraj, umika trditev, da bi moral UUNT dokazati, da je znamka Skupnosti splošno
         uporabljana, da bi jo šteli za znamko brez razlikovalnega učinka. Ta izjava je bila vnesena v zapisnik na obravnavi. Tožeča
         stranka vseeno trdi, da je odsotnost uporabe znamke lahko označba, da konkurenti ne smejo uporabljati tega izraza za določitev
         svojih storitev.

      88      Sodišče prve stopnje glede tega navaja, da se razlikovalni učinek znamke presoja na podlagi dejstva, ali lahko upoštevna javnost
         takoj zazna, da ta znamka določa trgovski izvor zadevnih proizvodov in storitev (glej točko 66 zgoraj). Odsotnost predhodne
         uporabe ne pomeni nujno take zaznave.

      89      V tej zadevi ob upoštevanju predhodnih točk zaradi odsotnosti uporabe ni vprašljiva zaznava zadevnih storitev, čeprav je ugotovljena.
         Zato je treba trditev tožeče stranke zavrniti.

      –       Odsotnost domišljijskega značaja znamke
      90      Tožeča stranka meni, da je preizkuševalka v dopisu z dne 3. julija 2001 nepravilno ugotovila odsotnost domišljijskega značaja
         znamke pri zavrnitvi zahteve za registracijo.

      91      Glede tega Sodišče poudarja, da v skladu s sodno prakso odsotnost razlikovalnega učinka znamke ne more izhajati iz odsotnosti
         dodatnega domišljijskega elementa (sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. aprila 2001 v zadevi Bank für Arbeit und Wirtschaft
         proti UUNT (EASYBANK), T-87/00, Recueil, str. II‑1259, točka 39) ali minimalnega pridiha domišljije (sodba Sodišča prve stopnje
         z dne 31. januarja 2001 v zadevi Taurus-Film proti UUNT (Cine Action), T-135/99, Recueil, str. II‑379, točka 31, in sodba
         v zadevi Taurus-Film proti UUNT (Cine Comedy), T-136/99, Recueil, str. II‑397, točka 31), saj znamka Skupnosti ni nujno stvaritev
         in ne temelji samo na elementu izvirnosti ali domišljije, ampak na sposobnosti, da razlikuje proizvode in storitve na trgu
         od enakih proizvodov in storitev, ki jih ponuja konkurenca (sodba v zadevi LITE, točka 65 zgoraj, točka 30).

      92      V tej zadevi iz izpodbijane odločbe ne izhaja, da naj bi odbor za pritožbe oprl svojo presojo na potrebo, da mora biti znamka
         izvirna ali domišljijska, da bi lahko imela razlikovalni učinek.

      93      Na podlagi člena 63 Uredbe št. 40/94 je lahko le odločba odbora za pritožbe predmet tožbe pred Sodiščem prve stopnje. Ugovor
         tožeče stranke temelji na dejstvu, da je preizkuševalka upoštevala merilo izvirnosti in domišljije v svojem dopisu z dne 3.
         julija 2001, ki pa ni bil upoštevan v izpodbijani odločbi.

      94      Zato je treba, tudi če bi menili, da je primerno meniti, da je preizkuševalka nepravilno upoštevala to merilo v svoji odločbi,
         v odsotnosti takih trditev v izpodbijani odločbi to trditev zavrniti.

      –       Precedensi UUNT in drugih organov
      95      Glede trditve tožeče stranke o prejšnjih odločbah UUNT o sloganih, registriranih pri UUNT in v drugih državah članicah, in
         glede dejstva, da je bila znamka LIVE RICHLY sprejeta v tretjih državah, je dovolj navesti, da je režim znamk Skupnosti samostojen
         sistem (sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. decembra 2000 v zadevi Messe München proti UUNT (electronica), T-32/00, Recueil,
         str. II‑3829, točka 47) in da se zakonitost odločb odborov za pritožbe presoja izključno na podlagi Uredbe št. 40/94, kot
         razlaga sodna praksa, in ne na podlagi prakse prejšnjih odločb teh odborov (sodba v zadevi BUDMEN, točka 35 zgoraj, točka
         61, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 27. februarja 2002 v zadevi Streamserve proti UUNT (STREAMSERVE) T-106/00, Recueil,
         str. II‑723, točka 66).

      96      Zato je treba trditve tožeče stranke glede prejšnjih odločb UUNT o drugih sloganih, registriranih pri UUNT ali v državah članicah,
         in glede registracije znamke LIVE RICHLY v tretjih državah zavrniti.

       Stroški
       Trditve strank
      97      Tožeča stranka navaja, da se iz izpodbijane odločbe ne da sklepati, da je bila registracija znamke zavrnjena samo za finančne
         in denarne storitve. Trdi, da je tožena stranka šele v postopku potrdila, da se znamka LIVE RICHLY lahko registrira za zavarovalniške
         storitve in storitve posredovanja nepremičnin. Zato navaja, da bi bilo treba toženi stranki naložiti plačilo vsaj dveh tretjin
         stroškov tega postopka.

      98      Na obravnavi je tožena stranka ugovarjala, da njene izjave o registraciji znamke za zavarovalniške storitve in storitve posredovanja
         nepremičnin ne bi smele vplivati na porazdelitev stroškov.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      99      Na podlagi člena 87(2) Poslovnika se stranki, ki s svojim zahtevkom ni uspela, naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
         V skladu s členom 87(6) Poslovnika o stroških odloči Sodišče prve stopnje po lastni presoji, kadar se postopek ustavi pred
         izdajo sodbe.

      100    V tej zadevi je tožena stranka zahtevala, naj tožeča stranka nosi stroške. Vsi tožbeni razlogi tožeče stranke so zavrnjeni,
         razen tožbenega razloga o odsotnosti obrazložitve, o katerem ni treba odločati glede na pojasnitev tožeče stranke o predmetu
         spora (glej točko 48 zgoraj). Vendar je bila ta pojasnitev tožeče stranke podana po izjavah tožeče stranke, predstavljenih
         prvič med postopkom, o registraciji prijavljene znamke za storitve zavarovalništva in posredovanja nepremičnin; iz izpodbijane
         odločbe ni dovolj razvidno, da registracija teh storitev ni bila zavrnjena.

      101    Skladno s tem je treba tožeči stranki naložiti, naj nosi svoje stroške in polovico stroškov tožene stranke.

      Iz teh razlogov je Sodišče prve stopnje (tretji senat) razsodilo :
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Tožeča stranka nosi poleg svojih stroškov tudi polovico stroškov tožene stranke.
      3)      Tožena stranka nosi polovico svojih stroškov.

               Jaeger

                Azizi

                Cremona

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. septembra 2005.

               Sodni tajnik

                      Predsednik

               H. Jung

                      M. Jaeger

         * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča z dne 9. septembra 2003. # Katharina Rinke proti Ärztekammer Hamburg. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesverwaltungsgericht - Nemčija. # Enako obravnavanje moških in žensk. # Zadeva C-25/02.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 31. marca 2004. # Fieldturf Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti. # Zadeva T-216/02.


title: Sodba Sodišča z dne 4. decembra 1974. # Yvonne van Duyn proti Home Office. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: High Court of Justice, Chancery Division - Združeno kraljestvo. # Zadeva 41-74.

text:
SODBA SODIŠČAz dne 4. decembra 1974(*)„Javni red“V zadevi 41/74,katere
 predmet je predlog High Court of Justice (Anglija), Chancery Division,
naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 177 Pogodbe EGS v postopku v
 glavni stvari, ki poteka medYvonne Van DuyninHome Office,sprejme
 predhodno odločbo o razlagi člena 48 Pogodbe EGS in člena 3(1)
Direktive Sveta št. 64/221/EGS z dne 25. februarja 1964 o usklajevanju
posebnih ukrepov, ki zadevajo gibanje in prebivanje tujih državljanov,
utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo ali zdravjem prebivalstva
(UL 4.4.1964, str. 850), SODIŠČE,v
 sestavi R. Lecourt, predsednik, C. Ó Dálaigh in
A. J. Mackenzie Stuart, predsednika senatov, A. M. Donner, R.
Monaco, J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore, H. Kutscher in M.
Sørensen (poročevalec), sodniki,generalni pravobranilec: H. Mayras,sodni tajnik: A. Van Houtte,izreka naslednjoSodbo1        Ob
 upoštevanju, da je z odločbo podkanclerja z dne 1. marca 1974, ki je na
 Sodišče prispela 13. junija, Chancery Division iz High Court of Justice
 iz Anglije na podlagi člena 177 Pogodbe EGS postavilo tri vprašanja o
razlagi nekaterih določb prava Skupnosti na področju prostega gibanja
delavcev;2        ker
 so bila ta vprašanja postavljena v okviru tožbe, ki jo je vložila
državljanka Nizozemske zoper Home Office zaradi zavrnitve vstopa v
Združeno kraljestvo, kjer naj bi opravljala naloge tajnice v
„scientološki cerkvi“;3        ker
 je bila ta prepoved podana v skladu s politiko vlade Združenega
kraljestva glede omenjene organizacije, katere dejavnosti šteje za
družbeno nevarne. Prvo vprašanje 4        Ob
 upoštevanju, da je s prvim vprašanjem Sodišče pozvano, da odloči, ali
se člen 48 Pogodbe EGS lahko uporablja neposredno v tem smislu, da
posameznikom priznava možnost uveljavitve pravic pred sodiščem v državi
članici;5        ob
 upoštevanju, da člen 48(1) in (2) določa, da je prosto gibanje delavcev
 zagotovljeno po izteku prehodnega obdobja in da takšno gibanje
vključuje „odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva
delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi
delovnimi in zaposlitvenimi pogoji“;6        ker
 te določbe nalagajo državam članicam natančno določene obveznosti, ki
ne zahtevajo sprejetja kateregakoli drugega akta ne od institucij
Skupnosti ne od držav članic in ki jim za njihovo uveljavitev ne
dopuščajo diskrecijske pravice;7        ker
 odstavek 3, ki določa pravice na podlagi načela prostega gibanja
delavcev, ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno
varnostjo in javnim zdravjem;ker je uporaba
 teh omejitev predmet sodnega nadzora s tem, da pravica države članice
do sklicevanja na te omejitve ne preprečuje, da bi določbe člena 48, ki
vzpostavljajo načelo prostega gibanja delavcev, omogočile posameznikom
pravico do uveljavitve pravic pred sodiščem in ki jih morajo nacionalna
sodišča varovati;8        ker je zato treba na postavljeno vprašanje odgovoriti pritrdilno. Drugo vprašanje9        Ob
 upoštevanju, da se z drugim vprašanjem Sodišče poziva, naj odloči, ali
je Direktiva Sveta z dne 25. februarja 1964 (64/221) o usklajevanju
posebnih ukrepov, ki zadevajo gibanje in prebivanje tujih državljanov,
utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo ali zdravjem prebivalstva,
neposredno uporabna v tem smislu, da posameznikom zagotavlja pravico do
uveljavitve pravic pred sodiščem v državi članici;10      ker
 iz predložitvene odločbe izhaja, da je edina ustrezna določba tista v
členu 3(1), ki predvideva, da so „ukrepi, utemeljeni z javnim redom ali
javno varnostjo, odvisni izključno od osebnega vedenja prizadete osebe“;11      ob
 upoštevanju, da Združeno kraljestvo ugotavlja, da člen 189 Pogodbe
razlikuje med učinki uredb, direktiv in odločb, in je zato treba
domnevati, da je Svet s sprejetjem direktive in ne uredbe želel, da bi
ta akt imel drugačen učinek kot ga ima uredba in, da ga tako ni mogoče
neposredno uporabiti;12      ob
 upoštevanju, da se na podlagi člena 189 Pogodbe, uredbe uporabljajo
neposredno in lahko imajo torej zaradi te lastnosti neposredne učinke,
to ne pomeni, da druge kategorije pravnih aktov, omenjenih v tem členu,
nikoli ne bi mogle imeti enakih učinkov;ker
 bi bilo nezdružljivo z zavezujočim učinkom, ki ga člen 189 priznava
direktivi, načelno izključiti možnost, da se zadevne osebe lahko
sklicujejo na obveznosti, naložene z direktivo;ker
 je še posebno v primerih, kjer organi Skupnosti z direktivo obvežejo
države članice, da sprejmejo določeno stališče, polni učinek takega akta
 lahko zmanjšan, če se upravičenci ne bi mogli sklicevati nanje pred
sodišči in če jih nacionalna sodišča ne morejo upoštevati kot del prava
Skupnosti; ker člen 177, ki nacionalnim
sodiščem dovoljuje, da na Sodišče brez izjem naslavljajo vprašanja glede
 veljavnosti in razlage vseh aktov institucij, pomeni tudi, da se na te
akte lahko sklicujejo posamezniki pred nacionalnimi sodišči;ker
 je v vsakem primeru treba ugotoviti, ali imajo narava, sistematika in
besedilo obravnavane določbe lahko neposredne učinke v razmerjih med
državami članicami in posamezniki; 13      ob
 upoštevanju člena 3(1) Direktive 64/221, ki predvideva, da so ukrepi,
utemeljeni z javnim redom ali javno varnostjo, odvisni izključno od
osebnega vedenja zadevne osebe, je treba omejiti diskrecijsko
pristojnost, ki jo nacionalne zakonodaje običajno dodelijo pristojnim
organom glede vstopa in izgona tujih državljanov;ker
 po eni strani ta določba določa obveznost brez izjeme ali pogoja in po
naravi ne zahteva nobenega akta niti od institucij Skupnosti niti od
držav članic;ker po drugi strani, ker gre
za obveznost držav članic, v primeru uporabe klavzule o odstopanju od
enega izmed temeljnih načel Pogodbe v korist posameznikom, da ne
upoštevajo zunanjih vplivov na osebno vedenje, pravna varnost zadevnih
oseb zahteva, da se ti lahko sklicujejo na to obveznost, čeprav je že
bila določena v normativnem aktu, ki nima v celoti neposrednega učinka;14      ker
 se ta vprašanja lahko rešujejo po sodni poti ob upoštevanju postopka iz
 člena 177 Pogodbe, če lahko pomen in podroben obseg določb odpirata
vprašanja glede razlage;15      ker
 je treba v skladu s tem na drugo vprašanje odgovoriti, da člen 3(1)
Direktive Sveta št. 64/221 z dne 25. februarja 1964 ustvarja v korist
posameznikov pravice, ki jih lahko uveljavljajo pred sodišči v državi
članici in ki jih nacionalna sodišča morajo varovati. Tretje vprašanje16      Ob
 upoštevanju, da je s tretjim vprašanje Sodišče pozvano, da odloči, ali
je treba člen 48 Pogodbe in člen 3 Direktive 64/221 razlagati tako, da „ima
 država članica pri izpolnjevanju svoje obveznosti, da utemelji ukrepe z
 javnim redom, izključno na podlagi osebnega vedenja prizadete osebe,
pravico to vedenje upoštevati kot relevantno osebno vedenje zadevne
osebe; a)      dejstvo,
 da je ali je bila ta oseba član skupine ali organizacije, katere
dejavnosti država članica šteje za nasprotno javnemu interesu, vendar pa
 niso prepovedane po zakonodaji te države;b)      dejstvo,
 da namerava zadevna oseba v tej državi opravljati dejavnosti znotraj
takšne skupine ali organizacije, medtem ko nobena omejitev ne velja za
državljane te države članice, ki želijo opravljati podobne dejavnosti
pri takšni skupini ali organizaciji“;17      ob
 upoštevanju, da je treba najprej ugotoviti, ali se članstvo v skupini
ali organizaciji lahko šteje kot osebno vedenje v smislu člena 3
Direktive 64/221; ker čeprav članstvo v
preteklosti v splošnem ne more utemeljiti prepovedi prostega gibanja
znotraj Skupnosti določeni osebi, ni rečeno, da se sedanje članstvo, ki
se kaže z udeležbo v dejavnostih skupine ali organizacije in s
poistovetenjem z njenimi cilji in nameni, lahko šteje kot prostovoljno
dejanje te osebe ter s tem kot del osebnega vedenja v smislu navedene
določbe;18      ob
 upoštevanju, da to tretje vprašanje dalje odpira problem pomembnosti
dejstva, da dejavnosti navedene organizacije, ki jih država članica
šteje za nasprotne javnim interesom, vendarle niso prepovedane z
nacionalno zakonodajo; ker je treba
poudariti, da je treba pojem javnega reda znotraj Skupnosti in zlasti
kjer je uporabljen kot utemeljitev za odstopanje od temeljnega načela o
prostem gibanju delavcev, strogo razlagati tako, da država članica
njenega obsega ne bi mogla enostransko določiti brez nadzora institucij
Skupnosti;ker čeprav se posebne okoliščine,
 ki lahko utemeljijo uporabo pojma javnega reda, lahko razlikujejo glede
 na državo in obdobje, in je zato treba v tem pogledu pristojnim
nacionalnim organom priznati možnost presoje v mejah, določenih s
Pogodbo;19      ker
 iz zgoraj navedenega izhaja, da od države članice, katere pristojni
organi so natančno opredelili svoje stališče do dejavnosti določene
organizacije in jih označili kot družbeno nevarne ter sprejeli upravne
ukrepe za omejitev teh dejavnosti, ni mogoče zahtevati, da take
dejavnosti zakonsko prepove zaradi javnega reda, če se takšen ukrep ne
šteje kot ustrezen v danih okoliščinah;20      ob
 upoštevanju, da nazadnje vprašanje odpira problem, ali je država
članica upravičena, da na podlagi javnega reda državljanu druge države
članice prepove zaposlitev v skupini ali organizaciji na svojem ozemlju,
 medtem ko nobena podobna omejitev ne velja za njene državljane;21      ob
 upoštevanju, da v tej zvezi Pogodba v okviru načela prostega gibanja
delavcev brez diskriminacije med državljani držav članic priznava, da so
 v členu 48(3) omejitve, utemeljene na podlagi javnega reda, javne
varnosti in javnega zdravja v skladu s pravicami, ki izhajajo iz tega
načela; ker so na podlagi zgoraj navedene
določbe pravica sprejetja zaposlitve, pravica do prostega gibanja na
ozemlju držav članic v ta namen in pravica do bivanja v državi članici z
 namenom opravljanja zaposlitve predmet takšnih omejitev;ker
 je zato učinek takih omejitev, kadar se te uporabijo, da države članice
 lahko državljanu druge države prepovejo vstop na svoje ozemlje in
bivanje na njem;22      ker
 po drugi strani načelo mednarodnega prava, ki ga Skupnost ne bi mogla
prezreti v odnosih med državami članicami, izključuje, da neka država
svojim lastnim državljanom ne prizna pravice do vstopa na svoje ozemlje
in bivanje na njem;23      ker
 lahko torej za zagotavljanje javnega reda država članica, kadar meni,
da je potrebno, odpove državljanu druge države članice pravico do
uporabe načela prostega gibanja delavcev, v luči izvajanja določene
dejavnosti, čeprav nima podobne omejitve za lastne državljane; 24      ker
 je torej na postavljeno vprašanje treba odgovoriti, da je člen 48
Pogodbe in člen 3(1) Direktive 64/221 treba razlagati tako, da država
članica, ki uveljavlja utemeljene omejitve na podlagi javnega reda,
lahko kot osebno vedenje določene osebe upošteva dejstvo, da je ta oseba
 član skupine ali organizacije, katere dejavnosti se v državi članici
štejejo kot družbeno nevarne, kljub temu da te dejavnosti niso
prepovedane in čeprav za državljane te države, ki želijo opravljati
podobne dejavnosti, kot jih namerava opravljati državljan druge države,
znotraj teh skupin ali organizacij, ne velja nobena prepoved. Stroški25      Ob
 upoštevanju, da se stroški, ki sta jih je priglasila Združeno
kraljestvo in Komisija Evropskih skupnosti, ki sta Sodišču predložila
stališča, ne povrnejo; ker je ta postopek
za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred
nacionalnim sodiščem, to odloči o stroških.Iz teh razlogov je SODIŠČE v odgovor na vprašanja, ki jih je postavilo High Court of Justice z odločbo z dne 1. marca 1974, razsodilo:1)      Člen
 48 Pogodbe EGS ima neposreden učinek na pravni red držav članic in
posameznikom priznava pravice, ki jih morajo nacionalna sodišča
varovati.2)      Člen
 3(1) Direktive Sveta št. 64/221 z dne 25. februarja 1964 o usklajevanju
 posebnih ukrepov, ki zadevajo gibanje in prebivanje tujih državljanov,
utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo ali zdravjem, posameznikom
daje pravice, ki jih lahko uveljavljajo pred sodišči države članice in
ki jih morajo nacionalna sodišča varovati.3)      Člen
 48 Pogodbe EGS in člen 3(1) Direktive 64/221 je treba razlagati tako,
da država članica, ki uveljavlja utemeljene omejitve na podlagi javnega
reda, lahko kot osebno vedenje določene osebe upošteva dejstvo, da je ta
 oseba član skupine ali organizacije, katere dejavnosti se v državi
članici štejejo kot družbeno nevarne, kljub temu da te dejavnosti niso
prepovedane, in čeprav za državljane te države, ki želijo opravljati
podobne dejavnosti, kot jih namerava opravljati državljan druge države,
znotraj teh istih skupin ali organizacij, ne velja nobena prepoved.LecourtÓ Dálaigh      Mackenzie StuartDonnerMonacoMertens de WilmarsPescatoreKutscherSørensenRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 4. decembra 1974.Sodni tajnik PredsednikA. Van Houtte       R. Lecourt* Jezik postopka: angleščina.