title: Zadeva T-191/16: Tožba, vložena 25. aprila 2016 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija

text:
               11.7.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 251/33

         Tožba, vložena 25. aprila 2016 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija
   (Zadeva T-191/16)
   (2016/C 251/39)
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atene, Grčija) (zastopnik: E. Tzannini, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               tožbi ugodi;

               —

               razglasi ničnost izpodbijanega akta, to je Sklepa Evropske komisije C(2016) 1080 z dne 16. februarja 2016„v zvezi s povračilom zneska 109 415,20 EUR, skupaj z obrestmi, s strani LITO HOSPITAL FOR WOMEN AE“;

               —

               ugotovi, da delovni čas, ki ga je osebje tožeče stranke namenilo za izvedbo projekta, ustreza tistemu, ki je opisan v okviru dejanskega stanja v tožbi;

               —

               upošteva trditve tožeče stranke, če bi štelo, da je treba plačati zneske, navedene v vlogi z dne 5. novembra 2009;

               —

               razglasi ničnost izpodbijanega akta tudi v zvezi s tretjim obrokom, ki ni bil plačan;

               —

               morebitne zneske, ki jih je treba morebiti plačati, kompenzira s tretjim neplačanim obrokom, ki je odložen za deset let;

               —

               presodi, da ta tožba pomeni dejstvo, ki prekinja zastaranje pravice do plačila tretjega obroka; in

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja šest tožbenih razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: Evropska komisija je kršila pravno določbo in Evropska komisija ne more sprejeti akta, ki ga je mogoče v obravnavanem primeru izpodbijati na podlagi člena 263 PDEU.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Evropska komisija ni upoštevala dokazov, ki so ji bili predloženi.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: Evropska komisija ni upoštevala dejstev, ki jih je navajala v celotnem postopku.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj.

               5.

               Peti tožbeni razlog: zloraba pogodbene klavzule o edini možnosti dokaza o opravljenem delu.

               6.

               Šesti tožbeni razlog: Zastaranje terjatve, ki jo terja Komisija.


title: Zadeva C-345/09: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. oktobra 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – J.A. van Delft, J.C. Ramaer, J.M. van Willigen, J.F. van der Nat, C.M. Janssen, O. Fokkens proti College van zorgverzekeringen (Socialna varnost — Uredba (EGS) št. 1408/71 — Naslov III, poglavje 1 — Členi 28, 28a in 33 — Uredba (EGS) št. 574/72 — Člen 29 — Prosto gibanje oseb — Člena 21 PDEU in 45 PDEU — Storitve iz zdravstvenega zavarovanja — Upokojenci, ki prejemajo starostno pokojnino ali pokojnino iz naslova nezmožnosti za delo — Stalno prebivališče v drugi državi članici, kot je država, ki izplačuje pokojnino — Opravljanje storitev v državi stalnega prebivališča v breme države, ki izplačuje pokojnino — Neprijava v državi stalnega prebivališča — Obveznost plačila prispevkov v državi, ki izplačuje pokojnino — Sprememba zakonodaje države, ki izplačuje pokojnino — Kontinuiteta zdravstvenega zavarovanja — Različno obravnavanje rezidentov in nerezidentov)

text:
               18.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 346/17

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. oktobra 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – J.A. van Delft, J.C. Ramaer, J.M. van Willigen, J.F. van der Nat, C.M. Janssen, O. Fokkens proti College van zorgverzekeringen
   (Zadeva C-345/09) (1)

   (Socialna varnost - Uredba (EGS) št. 1408/71 - Naslov III, poglavje 1 - Členi 28, 28a in 33 - Uredba (EGS) št. 574/72 - Člen 29 - Prosto gibanje oseb - Člena 21 PDEU in 45 PDEU - Storitve iz zdravstvenega zavarovanja - Upokojenci, ki prejemajo starostno pokojnino ali pokojnino iz naslova nezmožnosti za delo - Stalno prebivališče v drugi državi članici, kot je država, ki izplačuje pokojnino - Opravljanje storitev v državi stalnega prebivališča v breme države, ki izplačuje pokojnino - Neprijava v državi stalnega prebivališča - Obveznost plačila prispevkov v državi, ki izplačuje pokojnino - Sprememba zakonodaje države, ki izplačuje pokojnino - Kontinuiteta zdravstvenega zavarovanja - Različno obravnavanje rezidentov in nerezidentov)
   2010/C 346/28
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Centrale Raad van Beroep

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: J.A. van Delft, J.C. Ramaer, J.M. van Willigen, J.F. van der Nat, C.M. Janssen, O. Fokkens

      Tožena stranka: College van zorgverzekeringen

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Centrale Raad van Beroep – Razlaga Pogodbe ES, členov 28, 28a in 33 ter Priloge Priloge VI, del R, točka 1(a) in (b), k Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2) ter člena 29 Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 (UL L 74, str. 1) – Upravičenci do pokojnine – Obveznost prijave pri odboru za zdravstveno zavarovanje na Nizozemskem – Obveznost plačila prispevkov

      Izrek

               1.

               Člene 28, 28a in 33 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1992/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006, v povezavi s členom 29 Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 311/2007 z dne 19. marca 2007, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo zakonodaji države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da morajo upokojenci, ki so upravičeni do pokojnine po zakonodaji te države in ki imajo stalno prebivališče v drugi državi članici, v kateri so na podlagi navedenih členov 28 in 28a Uredbe št. 1408/71 upravičeni do zdravstvenih storitev, ki jih zagotavlja pristojni nosilec zadnjenavedene države članice, plačevati prispevek za navedene storitve v obliki odvedbe od navedene pokojnine, tudi če se niso prijavili pri pristojnem nosilcu države članice svojega stalnega prebivališča.

               2.

               Člen 21 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da morajo upokojenci, ki so upravičeni do pokojnine po zakonodaji te države in ki imajo stalno prebivališče v drugi državi članici, v kateri so na podlagi členov 28 in 28a Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1992/2006, upravičeni do zdravstvenih storitev, ki jih zagotavlja pristojni nosilec zadenjenavedene države članice, plačevati prispevek za navedene storitve v obliki odvedbe od navedene pokojnine, tudi če se niso prijavili pri pristojnem nosilcu države članice svojega stalnega prebivališča.
               Vendar pa je treba člen 21 PDEU razlagati tako, da nasprotuje taki nacionalni zakonodaji, če omogoča ali določa – za preveritev česar je pristojno predložitveno sodišče – neupravičeno različno obravnavanje rezidentov in nerezidentov glede zagotovitve kontinuitete celovitega varstva za primer bolezni, ki jim je bilo zagotovljeno v okviru zavarovalnih pogodb, sklenjenih pred začetkom veljavnosti te zakonodaje.

      (1)  UL C 11, 16.1.2010.


title: Zadeva C-136/15 P: Pritožba, ki jo je Mohammad Makhlouf vložil 20. marca 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 21. januarja 2015 v zadevi T-509/11, Makhlouf/Svet

text:
               21.9.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 311/14

         Pritožba, ki jo je Mohammad Makhlouf vložil 20. marca 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 21. januarja 2015 v zadevi T-509/11, Makhlouf/Svet
   (Zadeva C-136/15 P)
   (2015/C 311/19)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Pritožnik: Mohammad Makhlouf (zastopnik: G. Karouni, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Svet Evropske unije

      Predlogi

               —

               Izpodbijana sodba naj se razveljavi;

               —

               sklepi in uredbe Sveta Evropske unije, na katere se nanaša zadevna tožba, naj se razglasijo za nične v delu, v katerem se nanašajo na pritožnika;

               —

               Svetu naj se naloži plačilo pritožnikovih stroškov v pritožbenem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem.

      Pritožbeni razlog in bistvene trditve

   Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja en pritožbeni razlog, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče pri uporabi pravil v zvezi z obveznostjo, ki je naložena Svetu, napačno uporabilo pravo.
   Natančneje, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da se je oprlo na obrazložitev Sveta, ki naj bi bila nepopolna in nenatančna, zaradi česar mu naj ne bi bilo mogoče ugotoviti specifičnih in konkretnih razlogov za njegovo uvrstitev na seznam. Pritožnik naj zato ne bi mogel zagotoviti ustrezne obrambe, saj naj ne bi vedel, kaj se mu v zvezi z represijo nad protestniki, ali z nudenjem podpore režimu, ali celo z imetjem koristi od režima očita.
   Splošno sodišče naj bi poleg tega očitno izkrivilo svojo obveznost obrazložitve, ko je, s tem ko je napačno in prvič v svoji sodbi navedlo, da „ima“ pritožnik „koristi od politike režima“, omililo opustitev Sveta.
   To, da v obrazložitvi Sveta ni jasno in natančno navedeno dejanje, katerega je obdolžen in ki je podlaga za omejevalni ukrep, naj bi tako resno poseglo v uveljavljanje pritožnikove pravice do obrambe.


title: Zadeva T-100/14: Tožba, vložena 12. februarja 2014 – Tecalan proti UUNT – Ensinger (TECALAN)

text:
               14.4.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/51

         Tožba, vložena 12. februarja 2014 – Tecalan proti UUNT – Ensinger (TECALAN)
   (Zadeva T-100/14)
   2014/C 112/66
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Tecalan GmbH (Grünberg, Nemčija) (zastopnik: S. Holthaus, odvetnica)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Ensinger GmbH (Nufringen, Nemčija)

      Predloga

   Tožeča stranka predlaga

               —

               odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 11. decembra 2013 v zadevi R 2308/2012-1 naj se razveljavi;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: Tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka TECALAN za proizvode iz razreda 17 – Prijava znamke Skupnosti št. 6 203 285

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Ensinger GmbH

      Navajana znamka ali znak: besedna znamka TECADUR za proizvode iz razreda 17

      Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009


title: Zadeva T-180/10: Sklep Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2012 – Nickel Institute proti Komisiji ( „Dostop do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Razvrščanje, pakiranje in označevanje nekaterih spojin nikljevega karbonata kot nevarnih snovi — Direktivi 2008/58/ES in 2009/2/ES — Trideseta in enaintrideseta sprememba Direktive 67/548/CEE zaradi prilagoditve te direktive tehničnemu napredku — Delna zavrnitev dostopa — Tožba za razglasitev ničnosti — Ustavitev postopka“ )

text:
               27.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/24

      Sklep Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2012 – Nickel Institute proti Komisiji
      (Zadeva T-180/10) (1)

      (Dostop do dokumentov - Uredba (ES) št. 1049/2001 - Razvrščanje, pakiranje in označevanje nekaterih spojin nikljevega karbonata kot nevarnih snovi - Direktivi 2008/58/ES in 2009/2/ES - Trideseta in enaintrideseta sprememba Direktive 67/548/CEE zaradi prilagoditve te direktive tehničnemu napredku - Delna zavrnitev dostopa - Tožba za razglasitev ničnosti - Ustavitev postopka)
      (2012/C 331/45)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Nickel Institute (Toronto, Kanada) (zastopniki: sprva K. Nordlander, odvetnik, in H. Pearson, solicitor, nato K. Nordlander)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: P. Oliver in P. Costa de Oliveira, zastopnika)

         Intervenientki v podporo tožeče stranke: Republika Finska (zastopnika: J. Heliskoski in M. Pere, zastopnika) in Kraljevina Švedska (zastopniki: A. Falk, K. Petkovska, C. Meyer-Seitz in S. Johannesson, zastopniki)

         Predmet

      Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Evropske komisije SG.E3/HP/psi – Ares(2010)65824 z dne 8. februarja 2010 o zavrnitvi popolnega dostopa do nekaterih internih dokumentov, zlasti mnenj pravne službe Komisije, ki sta bili pripravljeni v okviru dveh zaporednih postopkov, katerih posledica je bila razvrstitev, med drugim, nekaterih spojin nikljevega karbonata v Prilogo I Direktive Sveta z dne 27. junija 1967 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi (67/548/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 1, str. 27).

         Izrek

                  1.

                  Postopek v zvezi s tožbo se ustavi.

                  2.

                  Evropska komisija nosi svoje stroške in polovico stroškov, ki jih je priglasil Nickel Institute.

                  3.

                  Nickel Institute nosi polovico svojih stroškov.

                  4.

                  Republika Finska in Kraljevina Švedska nosita svoje stroške.

         (1)  UL C 161, 19.6.2010.


title: Zadeva T-408/10: Tožba, vložena 8. septembra 2010 – Roca Sanitario proti Komisiji

text:
               6.11.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 301/55

         Tožba, vložena 8. septembra 2010 – Roca Sanitario proti Komisiji
   (Zadeva T-408/10)
   ()
   2010/C 301/88
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Roca Sanitario, SA (Barcelona, Španija) (zastopnika: J. Folguera Crespo in M. Merola, odvetnika)

      Tožena stranka: Eropska komisija

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Členi 1, 2 in 4 Sklepa Evropske komisije z dne 23. junija 2010 naj se v delu, v katerem se nanašajo na družbo Roca Sanitario, razglasijo za nične;

               —

               podredno, globa, ki je bila naložena družbi Roca Sanitario, naj se v skladu s trditvami, navedenimi v tožbi, zniža za toliko, kolikor Splošno sodišče meni, da je primerno zaradi razlogov, navedenih v tožbi, ali drugih razlogov, ki jih sprejme Splošno sodišče;

               —

               podredno in če bo Splošno sodišče v zvezi s tožbama, ki sta ju vložili družbi Roca France in Laufen Austria, izdalo sodbo, s katero bo znižalo globo, ki je bila s Sklepom Evropske komisije z dne 23. junija 2010 naložena zaradi kršitev, ki sta jih storili navedeni družbi in za katere je družba Roca Sanitario solidarno odgovorna, naj se ugotovi, da ima družba Roca Sanitario pravico do enakega znižanja zneska globe, za plačilo katere je solidarno zavezana;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov, ki so nastali družbi Roca Sanitario.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Sklep, ki se izpodbija v tem postopku, je isti kot sklep, ki se izpodbija v zadevah Duravit in drugi proti Komisiji (T-364/10) in Rubinetteria Cisal proti Komisiji (T-368/10).
   Tožbeni razlogi in glavne trditve so podobne tistim, navedenim v teh zadevah.
   Tožeča stranka se sklicuje predvsem na očitno napako pri presoji v zvezi z ugotovitvijo njene solidarne odgovornosti za kršitve, ki naj bi jih zagrešili družbi Roca France in Laufe Austria, ker je bil najvišji znesek globe, ki se lahko določi v skladu s členom 23(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe, (1) občutno presežen.
   Poleg tega trdi, da v izpodbijanem sklepu brez obrazložitve v zvezi z ugotavljanjem odgovornosti in izračunom globe niso bili upoštevani številni predloženi dokazi, s katerimi je ovržena domneva izvajanja odločilnega vpliva tožeče stranke na družbi Roca France in Laufen Austria.
   Po mnenju tožeče stranke se z izpodbijanim sklepom kršijo pravice do obrambe, ker njena odgovornost temelji na dejstvih in subjektivnih presojah, ki niso navedene v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in v zvezi s katerimi ji ni bila zagotovljena možnost podati stališča.

      (1)  UL L, str. 1.


title: Zadeva T — 151/05: Tožba Nederlandse Vakbond Varkenshouders in drugih proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 14. aprila 2005

text:
               9.7.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/24

         Tožba Nederlandse Vakbond Varkenshouders in drugih proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 14. aprila 2005
   (Zadeva T — 151/05)
   (2005/C 171/40)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Nederlandse Vakbond Varkenshouders, s sedežem v Lunternu (Nizozemska), Marius Schep, stanujoč v Lopiku (Nizozemska) in Nederlandse Bond van Handelaren in Vee, s sedežem v Den Haagu (Nizozemska), so dne 14. aprila 2005 na Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti vložili tožbo proti Komisiji Evropskih skupnosti. Zastopnika tožečih strank sta Johannes Kneppelhout in Monique Charlotte van der Kaden, Rechtsanwälte.
   Tožeče stranke Sodišču prve stopnje predlagajo, naj:

               —

               ničnostno tožbo razglasi za dopustno in utemeljeno;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeče stranke zahtevajo, da se Odločba Komisije z dne 21. decembra 2004, s katero je bila koncentracija razglašena za združljivo s skupnim trgom (Zadeva IV/M.3605 — SOVION/HMG), razglasi za nično.
   Tožeče stranke navajajo, da naj bi Komisija kršila člene 2, 6 in 8 Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (1) (Uredba ES o združitvah). Nepravilno naj bi odločila, da naj priglašena koncentracija ne bi pomenila težave za konkurenco na trgu za nakup živih prašičev in svinj za zakol, in da naj na relevantnem trgu ne bi nastal prevladujoči položaj. Komisija naj bi v določenih preudarkih izpodbijane odločbe uporabila napačno opredelitev upoštevnega trga proizvodov, ker naj bi trg svinj vključila v trg prašičev. Nadalje naj bi Komisija prostorsko napačno opredelila trg.
   Tožeče stranke med drugim navajajo tudi kršitev načela obrazložitve in načela dolžne skrbnosti. Komisija naj tožečim strankam ne bi dala dovolj možnosti za pojasnitev njihovega stališča in naj ne bi upoštevala informacij, ki so ji jih posredovale.

      (1)  UL L 24, str. 1.


title: Zadeva F-13/14: Tožba, vložena 17. februarja 2014 – ZZ proti Komisiji

text:
               7.4.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 102/46

         Tožba, vložena 17. februarja 2014 – ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-13/14)
   2014/C 102/68
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnik: S. Orlandi, odvetnik)

      Tožena stranka: Komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi predloga za podaljšanje predhodne odobritve za povračilo stroškov logopeda za sina tožeče stranke v okviru obravnave njegove resne bolezni za leto 2012/2013.

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Razglasitev ničnosti odločbe z dne 26. aprila 2013 o zavrnitvi predloga za podaljšanje povračila stroškov logopeda za sina tožeče stranke v okviru obravnave njegove resne bolezni za leto 2012/2013.

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva C-198/06: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 14. decembra 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg (Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 1999/94/ES — Nova osebna vozila — Informacije o ekonomičnosti porabe goriva in emisijah CO 2 )

text:
               30.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/21

         Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 14. decembra 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg
   (Zadeva C-198/06) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 1999/94/ES - Nova osebna vozila - Informacije o ekonomičnosti porabe goriva in emisijah CO2)
   (2006/C 331/37)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: A. Alcover San Pedro in F. Simonetti, zastopnika)

      Tožena stranka: Veliko vojvodstvo Luksemburg (zastopnik: C. Schiltz, zastopnik)
   Predmet
   Neizpolnitev obveznosti države — Neizdelava ali nepredložitev Komisiji poročila iz člena 9 Direktive 1999/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 1999 o informacijah o ekonomičnosti porabe goriva in emisijah CO2, ki so na voljo potrošnikom v zvezi s trženjem novih osebnih vozil (UL 2000 L 12, str. 16).
   Izrek

               1)

               Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni predložilo poročila iz člena 9 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 1999/94/ES z dne 13. decembra 1999 o informacijah o ekonomičnosti porabe goriva in emisijah CO2, ki so na voljo potrošnikom v zvezi s trženjem novih osebnih vozil, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.

               2)

               Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 165, 15.7.2006.


title: Zadeva T-235/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 11. decembra 2014 – CEDC International proti UUNT – Underberg (Oblika travne bilke v steklenici) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava tridimenzionalne znamke Skupnosti — Oblika travne bilke v steklenici — Prejšnja nacionalna tridimenzionalna znamka — Resna in dejanska uporaba prejšnje znamke — Člena 75 in 76(1) in (2) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Prva predložitev dokazov šele pred odborom za pritožbe — Diskrecijska pravica na podlagi člena 76(2) Uredbe št. 207/2009 — Obveznost obrazložitve)

text:
               9.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/44

         Sodba Splošnega sodišča z dne 11. decembra 2014 – CEDC International proti UUNT – Underberg (Oblika travne bilke v steklenici)
   (Zadeva T-235/12) (1)

   ((Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava tridimenzionalne znamke Skupnosti - Oblika travne bilke v steklenici - Prejšnja nacionalna tridimenzionalna znamka - Resna in dejanska uporaba prejšnje znamke - Člena 75 in 76(1) in (2) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Prva predložitev dokazov šele pred odborom za pritožbe - Diskrecijska pravica na podlagi člena 76(2) Uredbe št. 207/2009 - Obveznost obrazložitve))
   (2015/C 046/54)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Poljska) (zastopniki: M. Siciarek, G. Rząsa in J. Mrozowski, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: D. Walicka, zastopnica)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Underberg AG (Dietlikon, Švica) (Zastopniki: V. von Bomhard, A. Renck in J. Fuhrmann, odvetniki)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 26. marca 2012 (zadeva R 2506/2010-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Przedsiębiorstwo Polmos Białystok (Spółka Akcyjna) in Underberg AG.

      Izrek

               1.

               Odločba četrtega odbora za pritožbe pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 26. marca 2012 (zadeva R 2506/2010-4) se razveljavi.

               2.

               UUNT poleg svojih stroškov nosi stroške, ki jih je priglasila družba CEDC International sp. z o.o.

               3.

               Družba Underberg AG nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 243, 11.8.2012.


title: Zadeva C-82/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias (Grčija) 25. februarja 2009 – Dimos Agiou Nikolaou Kritis proti Ypourgos Anaptyxis kai Trofimon

text:
               1.5.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 102/14

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias (Grčija) 25. februarja 2009 – Dimos Agiou Nikolaou Kritis proti Ypourgos Anaptyxis kai Trofimon
   (Zadeva C-82/09)
   2009/C 102/24
   Jezik postopka: grščina

      Predložitveno sodišče

   Symvoulio tis Epikrateias (Grčija)

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Dimos Agiou Nikolaou Kritis

      Tožena stranka: Ypourgos Anaptyxis kai Trofimon

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali se opredelitve gozda in gozdnega zemljišča iz člena 3(a) in (b) Uredbe št. 2152/2003 uporabljajo tudi za zadeve, ki so predmet varstva in na splošno upravljanja gozdov in gozdnih zemljišč v smislu gornje opredelitve – zadeve, ki niso izrecno urejene v Uredbi, vendar so urejene v nacionalnih pravnih redih?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali lahko nacionalne pravne ureditve opredelijo kot gozdove ali gozdna zemljišča tudi zemljišča, ki ne tvorijo gozdov ali gozdnih zemljišč v smislu opredelitev iz člena 3(a) in (b) Uredbe št. 2152/2003?

               3.

               Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali se lahko opredelitev gozdov in gozdnih zemljišč, ki jo lahko nacionalni pravni redi dajo tudi zemljiščem, ki ne tvorijo gozdov ali gozdnih zemljišč v smislu člena 3(a) in (b) Uredbe št. 2152/2003, razlikuje od opredelitve iz navedene uredbe glede osnovnih podatkov pojma gozda ali gozdnega zemljišča, vsebovanih v Uredbi, in glede številčne opredelitve velikosti morebitnih osnovnih podatkov, ki so skupni tej uredbi; oziroma ali lahko ta opredelitev, ki jo dajejo nacionalni pravni redi, vsebuje osnovne podatke pojma gozda ali gozdnega zemljišča, ki se razlikujejo od tistih, ki jih vsebuje opredelitev iz Uredbe, pri čemer nacionalni pravni redi lahko podatke, ki so skupni Uredbi, samo številčno opredelijo ali ne, če določajo to številčno opredelitev, pa ne morejo odstopiti od številčne opredelitve iz Uredbe?


title: Zadeva C-261/16 P: Pritožba, ki so jo Kühne + Nagel International AG in drugi vložili 10. maja 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 29. februarja 2016 v zadevi T-254/12, Kühne + Nagel International AG in drugi/Evropska komisija

text:
               11.7.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 251/18

         Pritožba, ki so jo Kühne + Nagel International AG in drugi vložili 10. maja 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 29. februarja 2016 v zadevi T-254/12, Kühne + Nagel International AG in drugi/Evropska komisija
   (Zadeva C-261/16 P)
   (2016/C 251/19)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Pritožnice: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (zastopniki: U. Denzel, C. von Köckritz in C. Klöppner, odvetniki)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlogi

   Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

               1.

               sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 29. februarja 2016 v zadevi T-254/12 razveljavi;

               2.

               člene 1(1) in (2), 2 in 3 Sklepa Komisije z dne 28. maja 2012 v zadevi COMP/39462 – Špedicija, C(2012) 1959 final, v skladu s členom 263(4) PDEU razglasi za nične v delu, ki se nanašajo na pritožnice;

               3.

               globe, naložene pritožnicam z navedenim sklepom, odpravi ali bistveno zmanjša;

               4.

               Komisiji naloži, da nosi stroške pritožnic v zvezi s postopkom pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnice navajajo pet pritožbenih razlogov:
   Prvič, Splošno sodišče naj bi pravno napačno izhajalo iz tega, da ravnanja v zvezi z NES in AMS kršijo člen 101 PDEU. Člen 101 PDEU se naj za ta ravnanja ne bi uporabljal, ker ne morejo prizadeti trgovine med državami članicami.
   Drugič, izračun globe, naložene pritožnicam, naj bi bil pravno napačen. Ugotovljena naj bi bila protikonkurenčna ravnanja v zvezi z nekaterimi dajatvami („fees“ ali „surcharges“). Splošno sodišče bi moralo v zvezi s tem globo, ki se naloži, izračunati zgolj na podlagi prometa, doseženega v zvezi z vsakokratno dajatvijo. Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo, da je Komisija z vključitvijo dodatnega prometa (zlasti prevoznine) v izračun globe kršila točko 13 Smernic o načinu določanja glob. S tem da se je Splošno sodišče pri izvrševanju svoje neomejene pristojnosti implicitno oprlo na isto metodo, je tudi samo napačno izvrševalo to pristojnost.
   Tretjič, Splošno sodišče naj bi kršilo načelo enakega obravnavanja. K+N naj – drugače kot drugi špediterji – ne bi delal na podlagi modela konsolidacije, ampak naj bi z gospodarskega vidika v več kot 90 % poslov nastopal kot klasični posrednik. Zaradi bistvenih razlik v poslovnem modelu bi ga moralo Splošno sodišče obravnavati drugače in ne bi smelo različnih položajev obravnavati enako. Splošno sodišče bi zlasti moralo odpraviti izračun Komisije glede glob in za pritožnice določiti globo zgolj na podlagi prometa, doseženega z vsakokratnimi „fees“ ali „surcharges“.
   Četrtič, globa, ki jo je naložilo Splošno sodišče, naj bi bila hudo nesorazmerna. Globa, ki jo je potrdilo Splošno sodišče, naj bi bila očitno prekomerna in naj je ne bi bilo mogoče upravičiti niti z odvračilnim učinkom.
   Petič, Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo Air Transport Exemption in naj bi tako v zvezi z NES in AMS napačno izhajalo iz tega, da se uporablja člen 101 PDEU.


title: Zadeva C-107/17: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) 3. marca 2017 – UAB Aviabaltika/BAB Ūkio bankas

text:
               22.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 161/11

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) 3. marca 2017 – UAB Aviabaltika/BAB Ūkio bankas
   (Zadeva C-107/17)
   (2017/C 161/14)
   Jezik postopka: litovščina

      Predložitveno sodišče

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Vlagateljica kasacijske pritožbe (tožena stranka na prvi stopnji): UAB Aviabaltika

      Druga stranka v postopku s kasacijsko pritožbo (tožeča stranka na prvi stopnji): BAB Ūkio bankas

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 4(5) Direktive 2002/47 (1) razlagati tako, da je z njim državam članicam naložena obveznost sprejetja pravnih pravil, ki določajo, da finančno zavarovanje ni vključeno v sredstva, ki ostanejo po insolventnosti uporabnika zavarovanja (banke v postopku prenehanja)? Povedano drugače, ali morajo države članice sprejeti pravna pravila, s katerimi je zahtevano, da mora biti uporabnik zavarovanja (banka) dejansko sposoben doseči poplačilo svoje terjatve, zavarovane s finančnim zavarovanjem (denar na računu banke in pravica zahtevati ta denar), kljub temu, da je do dogodka izvršitve prišlo po začetku postopka prenehanja uporabnika zavarovanja (banke)?

               2.

               Ali bi bilo treba člen 4(1) in (5) Direktive 2002/47 sistematično razlagati tako, da je z njim dajalcu zavarovanja dana pravica zahtevati, da mora uporabnik zavarovanja (banka) najprej doseči poplačilo svoje terjatve, zavarovane s finančnim zavarovanjem (denar na računu banke in pravica zahtevati ta denar), z uporabo finančnega zavarovanja, in s tem uporabniku finančnega zavarovanja naložena obveznost, da ugodi taki zahtevi kljub začetku postopka svojega prenehanja?

               3.

               Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen in če dajalec zavarovanja izpolni zahtevek uporabnika zavarovanja, zavarovan s finančnim zavarovanjem, z uporabo drugih sredstev dajalca zavarovanja, ali bi bilo treba določbe Direktive 2002/47, zlasti njena člena 4 in 8, razlagati tako, da bi se morala za dajalca uporabiti tudi izjema od enakega obravnavanja upnikov uporabnika zavarovanja (banke) v postopku prenehanja in bi moral dajalec zavarovanja, zato da bi dosegel povrnitev finančnega zavarovanja, imeti prednost pred drugimi upniki v postopku prenehanja?

      (1)  Direktiva 2002/47/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. junija 2002 o dogovorih o finančnem zavarovanju, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 10, zvezek 3, str. 89.


title: Zadeva T-346/06: Sklep Sodišča prve stopnje z dne 18. februarja 2009 – IMS proti Komisiji ( Ničnostna in odškodninska tožba — Direktiva 98/37/ES — Stroji, ki imajo oznako CE — Tveganje za varnost ljudi — Nacionalni ukrep prepovedi — Mnenje Komisije, s katerim je bil ukrep razglašen za upravičenega — Ničnostna tožba — Umik izpodbijanega akta — Ustavitev postopka — Odškodninska tožba — Člen 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje — Nedopustnost )

text:
               18.4.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 90/26

         Sklep Sodišča prve stopnje z dne 18. februarja 2009 – IMS proti Komisiji
   (Zadeva T-346/06) (1)

   („Ničnostna in odškodninska tožba - Direktiva 98/37/ES - Stroji, ki imajo oznako ‚CE‘ - Tveganje za varnost ljudi - Nacionalni ukrep prepovedi - Mnenje Komisije, s katerim je bil ukrep razglašen za upravičenega - Ničnostna tožba - Umik izpodbijanega akta - Ustavitev postopka - Odškodninska tožba - Člen 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje - Nedopustnost“)
   2009/C 90/42
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Industria Masetto Schio Srl (IMS) (Schio, Italija) (zastopnika: F. Colonna in T. Romolotti, odvetnika)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: C. Zadra in D. Lawunmi, zastopnika)

      Intervenientka v podporo toženi stranki: Francoska republika (zastopnik: G. de Bergues, zastopnik)

      Predmet

   Po eni strani, razglasitev ničnosti mnenja Komisije K(2006) 3914 z dne 6. septembra 2006 v zvezi z ukrepom prepovedi določenih mehanskih stiskalnic znamke IMS, ki so ga sprejeli francoski organi, in, po drugi strani, odškodninska tožba zaradi povračila škode, ki naj bi jo tožeča stranka utrpela zaradi sprejetja izpodbijanega akta.

      Izrek

               1.

               Postopek glede predloga za razglasitev ničnosti se ustavi.

               2.

               V preostalem se tožba zavrže kot nedopustna.

               3.

               Komisija nosi stroške postopka za izdajo začasne odredbe. V preostalem se Komisiji in družbi Industria Masetto Schio Srl (IMS) naloži vsaki polovico stroškov.

               4.

               Francoska republika nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 20, 27.1.2007.


title: Zadeva T-875/16: Tožba, vložena 12. decembra 2016 – Falcon Technologies International/Komisija

text:
               13.2.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/23

         Tožba, vložena 12. decembra 2016 – Falcon Technologies International/Komisija
   (Zadeva T-875/16)
   (2017/C 046/26)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Falcon Technologies International LLC (Ras Al Khaimah, Združeni arabski emirati) (zastopnika: R. Sciaudone in G. Arpea, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Komisiji odredi predložitev končnega poročila;

               —

               izpodbijani sklep razglasi za ničen; in

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Ta tožba je uperjena zoper sklep Komisije z dne 14. oktobra 2016, s katerim je Komisija zavrnila potrdilno prošnjo tožeče stranke za dostop do dokumenta „Final report of an assessment of ICIM (NB 0425), carried out in the framework of the joint assessment process for notified bodies (DG (SANTE) 2015-7552)“.
   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 (1)

                           —

                           Tožeča stranka najprej graja napačno uporabo pojma poslovni interesi v smislu člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001. Presoja, ki izhaja iz končnega poročila, ki je bilo izdano po koncu dobro strukturiranega upravnega postopka, ob upoštevanju Izvedbene uredbe št. 920/2013 (2), ki je bila uporabljena za navedene organe s strani ICIM, ne vsebuje nobenih informacij, ki bi v tradicionalnem smislu veljale za poslovne. V vsakem primeru zatrjevano oškodovanje ugleda, ki naj bi izhajalo iz razkritja končnega poročila, kot tako ne bi moglo zadostovati za uporabo odstopanja iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001. Drugič, iz izpodbijanega sklepa ni mogoče jasno, analitično in nedvoumno razbrati elementov, zaradi katerih je Komisija štela, da je dostop FTI do končnega poročila škodljiv za ICIM, kaj šele rezultat tehtanja med zatrjevanimi poslovnimi interesi ICIM ter interesi njihovih poslovnih partnerjev, med njimi tožeče stranke, stopnjo zanesljivosti in verodostojnosti navedenih organov.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: napačni sklep glede prevladujočih javnih interesov in napačna razlaga ter uporaba člena 4(2) in drugih Uredbe št. 1049/2001.

                           —

                           Izpodbijani sklep je treba razglasiti za ničen, ker je Komisija izključila, po eni strani, obstoj pretežno javnega interesa za objavo, po drugi strani pa obstoj drugih javnih interesov, ki imajo prednost pred interesom iz člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001. Tožeča stranka meni, da naj temeljni pomen končnega poročila za sodno varstvo pred nacionalnimi sodišči ob kršitvi sodne prakse Komisija/EnBW (3) ne bi bil upoštevan, in naj ne bi bil upoštevan kot prevladujoč javni interes. V izpodbijanem sklepu je bilo v vsakem primeru napačno uporabljeno pravo tudi zato, ker interesi varstva konkurence in javnega zdravja niso bili upoštevani kot prevladujoči javni interesi.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: napačna razlaga in uporaba člena 4(6) Uredbe št. 1049/2001.

                           —

                           Nazadnje, Komisija ni pravilno ocenila možnosti odobritve delnega dostopa do končnega poročila in je s tem kršila načelo sorazmernosti. Upravno presojo s strani Komisije bi bilo mogoče počrniti, če se nanaša na občutljive in objektivno tajne podatke. Ni ovir za to, da se pripravi različico, ki ne vsebuje zaupnih podatkov, končnega poročila, na podlagi katere je mogoče pridobiti zadostno razumevanje presoje ICIM, brez morebitnih (četudi malo verjetnih) poslovnih skrivnosti.

      (1)  Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL L 145, 2001, str. 43)

      (2)  Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 920/2013 z dne 24. septembra 2013 o imenovanju in nadzoru priglašenih organov iz Direktive Sveta 90/385/EGS o aktivnih medicinskih pripomočkih za vsaditev in Direktive Sveta 93/42/EGS o medicinskih pripomočkih. Besedilo velja za EGP.

      (3)  Glej sodbo Sodišča z dne 27. Februarja 2014, Zadeva C-365/12 P, Komisija/EnBW, točka 107.


title: Zadeva T-224/09: Sklep Splošnega sodišča z dne 13. septembra 2011 – CEVA proti Komisiji (Ničnostna tožba — Posebni program za raziskave in tehnološki razvoj na področju Energije, okolja in trajnostnega razvoja — Projekt Protop — Sporazum o dodelitvi nepovratnih sredstev — Zahtevek za vračilo predujmov, plačanih pri izvršitvi pogodbe o financiranju raziskav — Oddaja naročil podizvajalcem — Opomin — Akt, zoper katerega ni pravnega sredstva — Nedopustnost)

text:
               12.11.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/20

         Sklep Splošnega sodišča z dne 13. septembra 2011 – CEVA proti Komisiji
   (Zadeva T-224/09) (1)

   (Ničnostna tožba - Posebni program za raziskave in tehnološki razvoj na področju „Energije, okolja in trajnostnega razvoja“ - Projekt Protop - Sporazum o dodelitvi nepovratnih sredstev - Zahtevek za vračilo predujmov, plačanih pri izvršitvi pogodbe o financiranju raziskav - Oddaja naročil podizvajalcem - Opomin - Akt, zoper katerega ni pravnega sredstva - Nedopustnost)
   2011/C 331/38
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Francija) (zastopnik: J.-M. Peyrical, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: V. Joris, zastopnik, skupaj z E. Bouttierom, odvetnikom)

      Predmet

   Zahtevek za razglasitev ničnosti opomina Komisije z dne 6. aprila 2009, s katerim je ta tožečo stranko pozvala, naj ji vrne znesek predujmov, ki ji jih je plačala pri izvršitvi pogodbe o dodelitvi nepovratnih sredstev, sklenjene za projekt v okviru posebnega programa za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitev, naslovljenega „Energija, okolje in trajnostni razvoj“.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrže kot nedopustna.

               2.

               Družbi Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 205, 29.8.2009.


title: Zadeva T-27/17: Tožba, vložena 18. januarja 2017 – Jalkh/Parlament

text:
               6.3.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 70/29

         Tožba, vložena 18. januarja 2017 – Jalkh/Parlament
   (Zadeva T-27/17)
   (2017/C 070/38)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Jean François Jalkh (Gretz Armainvillers, Francija) (zastopnik: J. P. Le Moigne, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropski parlament

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               sklep Evropskega parlamenta o odvzemu poslanske imunitete tožeči stranki, z dne 22. novembra 2016, ter o sprejetju poročila A8-3018/2016 o [X-u], razglasi za ničen;

               —

               Evropskemu parlamentu naloži, naj J. F. Jalkhu plača znesek 8 000 EUR za povrnitev utrpljene nepremoženjske škode;

               —

               Evropskemu parlamentu naloži plačilo vseh stroškov tega postopka;

               —

               Evropskemu parlamentu naloži, naj J. F. Jalkhu plača znesek 5 000 EUR iz naslova vračila stroškov, ki se lahko povrnejo.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja devet tožbenih razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 9 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti. Tožeča stranka meni, da je Parlament napačno uporabil pravo o pravilih o imuniteti poslancev francoskega parlamenta, ter se pretvarjal, da je zamenjal člena 8 in 9 Protokola št. 7 o privilegijih in imunitetah Evropske unije.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: nujna uporaba člena 9 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti. Po mnenju tožeče stranke, ji francoski sodni organi očitajo izjave, ki pa jih ni podala in v zvezi s katerimi se navedeni organi strinjajo, da spadajo v okvir njenih političnih dejavnosti.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev samega pojma poslanske imunitete. Tožeča stranka meni, da se Parlament pretvarja, da ne ve, da poslanska imuniteta v demokraciji nudi dvojno imuniteto pred sodnim pregonom: neodgovornost in osebna nedotakljivost.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: škoda, povzročena ustaljeni sodni praksi Odbora za pravne zadeve Evropskega parlamenta, na področju:

                           —

                           svobode izražanja

                           —

                              fumus persecutionis

               5.

               Peti tožbeni razlog: nespoštovanje pravne varnosti Skupnosti in poseg v legitimna pričakovanja.

               6.

               Šesti tožbeni razlog: poseg v neodvisnost poslanca.

               7.

               Sedmi tožbeni razlog: kršitev določb uredbe Evropskega parlamenta v zvezi s postopkom, ki ima lahko za posledico prenehanje mandata poslanca (člen 3, nov odstavek 4, drugi pododstavek, navedene uredbe). Tožeča stranka meni, da kljub temu, da je v skladu s francoskim pravom, za kaznivo dejanje, ki ji je naloženo, predvidena stranska kazen nezmožnosti izvolitve, ki povzroči prenehanje mandata, pa francoska vlada ni o tem obvestila predsednika parlamenta, medtem ko postopek to zahteva, in noben pristojen organ parlamenta (predsednik, odbor za pravne zadeve, skupščina), ni zahteval poročila v zvezi s tem. Opustitev te bistvene zahteve postopka, naj bi zadostovala za nepravilnost poročila in izpodbijanega sklepa.

               8.

               Osmi tožbeni razlog: kršitev pravic obrambe tožeče stranke. Tožeča stranka naj ne bi bila vabljena na glasovanje o odvzemu njene imunitete, na plenarnem zasedanju parlamenta. Tako naj bi imela na voljo zgolj 10 minut za uveljavljanje obrambnih trditev, za dva spisa, ki se nanašata nanjo, pred Odborom za pravne zadeve, po koncu njegovih dejavnosti, približno ob 18 uri.

               9.

               Deveti tožbeni razlog: neobstoj pravne podlage za pregon, za zahtevo za odvzem imunitete, ker:

                           —

                           najprej, naj tožeča stranka ne bi bila niti direktor objav papirnate izdaje Front national (FN) in njenih združenj, niti direktor objav spletnih strani združenj FN, in, posledično, naj ne bi bila direktor objave združenja FN 66 (Vzhodni Pireneji), tako da naj bi bilo poročilo, ki ga je sprejel parlament, v zvezi s tem dvakrat lažno;

                           —

                           dalje, tožeča stranka ni avtor sporne brošure, temveč naj bi bili njeni avtorji poznani in naj po tem, ko je bila tožeči stranki odvzeta imuniteta, zoper njih ne bi bil uveden pregon;

                           —

                           poleg tega to, da je zoper izvoljene predstavnike uveden kazenski pregon, pod pretvezo, da v svojih programih zahtevajo spremembo obstoječe zakonodaje, je skrajno nevarno proti-demokratično, ker naj bi pomenilo zelo resen poseg v svobodo izražanja mnenja.


title: Zadeva C-324/12: Sklep Sodišča (tretji senat) z dne 21. marca 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Handelsgericht Wien – Avstrija) – Novontech-Zala kft proti LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH (Člen 99 Poslovnika — Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Uredba (ES) št. 1896/2006 — Postopek za evropski plačilni nalog — Prepozen ugovor — Člen 20 — Ponovna preučitev v izrednih primerih — Neobstoj „izrednih“ ali „izjemnih“ okoliščin)

text:
               3.8.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 225/45

         Sklep Sodišča (tretji senat) z dne 21. marca 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Handelsgericht Wien – Avstrija) – Novontech-Zala kft proti LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH
   (Zadeva C-324/12) (1)

   (Člen 99 Poslovnika - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Uredba (ES) št. 1896/2006 - Postopek za evropski plačilni nalog - Prepozen ugovor - Člen 20 - Ponovna preučitev v izrednih primerih - Neobstoj „izrednih“ ali „izjemnih“ okoliščin)
   2013/C 225/78
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Handelsgericht Wien

      Stranki

      Pritožnica: Novontech-Zala kft

      Nasprotna stranka: LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Handelsgericht Wien – Razlaga člena 20(1)(b) in (2) Uredbe (ES) št. 1896/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog (UL L 399, str. 1) – Ugovor zoper evropski plačilni nalog, vložen po izteku roka, ker je odvetnik zadevne stranke na to pozabil – Morebitni obstoj višje sile ali izjemnih okoliščin

      Izrek

   Nespoštovanje roka za vložitev ugovora zoper evropski plačilni nalog zaradi napačnega ravnanja zastopnika tožene stranke ne upravičuje ponovne preučitve tega plačilnega naloga, saj tako nespoštovanje ne spada niti med izredne okoliščine v smislu odstavka 1(b) člena 20 Uredbe (ES) št. 1896/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog niti med izjemne okoliščine v smislu odstavka 2 istega člena.

      (1)  UL C 303, 6.10.2012.


title: Zadeva T-492/14: Tožba, vložena 30. junija 2014 – La Perla proti UUNT – Alva Management (LA PERLA)

text:
               25.8.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 282/52

         Tožba, vložena 30. junija 2014 – La Perla proti UUNT – Alva Management (LA PERLA)
   (Zadeva T-492/14)
   2014/C 282/68
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: La Perla sp. z o.o. (Varšava, Poljska) (zastopnik: M. Siciarek, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Alva Management GmbH (Icking, Nemčija)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga:

               —

               razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 28. aprila 2014, izdane v zadevi R 626/2013-4;

               —

               naložitev plačila stroškov toženi strani in intervenientu, v primeru intervencije.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „LA PERLA“ za proizvode in storitve iz razredov 5 in 44 – prijava znamke Skupnosti št. 9 8 54  225

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Navajana znamka ali znak: besedna znamka „PERLAMAR“, registrirana kot nacionalna znamka in znamka Skupnosti

      Odločba oddelka za ugovore: delna razveljavitev ugovora

      Odločba odbora za pritožbe: delna razveljavitev odločbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 8(1)(b) Izvedbene uredbe o blagovni znamki Skupnosti.


title: Zadeva C-52/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 2. februarja 2012 vložilo Giudice di Pace di Revere (Italija)– Kazenski postopek zoper Ion Beregovoi

text:
               31.3.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 98/20

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 2. februarja 2012 vložilo Giudice di Pace di Revere (Italija)– Kazenski postopek zoper Ion Beregovoi
   (Zadeva C-52/12)
   2012/C 98/33
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Giudice di Pace di Revere

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Ion Beregovoi

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali ob upoštevanju načel lojalnega sodelovanja in polnega učinka direktiv členi 2, 4, 6, 7 in 8 Direktive 2008/115/ES (1) preprečujejo možnost, da se državljana tretje države, ki nezakonito prebiva v državi članici, zaradi samega nezakonitega vstopa in prebivanja kaznuje z denarno kaznijo, ki se kot kazenska sankcija nadomesti s hišnim zaporom, še preden bi prišlo do neizpolnitve odredbe o odstranitvi, ki jo izda upravni organ?

               2.

               Ali ob upoštevanju načel lojalnega sodelovanja in polnega učinka direktiv členi 2, 15 in 16 Direktive 2008/115/ES nasprotujejo možnosti, da država članica po sprejetju te direktive izda predpis, ki določa, da se državljana tretje države, ki nezakonito prebiva v državi članici, kaznuje z denarno kaznijo, ki se nadomesti s takojšnjim izgonom kot kazensko sankcijo, pri tem pa niso spoštovani postopek in pravice tujca, določeni z navedeno direktivo?

               3.

               Ali načelo lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU nasprotuje nacionalnemu predpisu, ki je bil v obdobju, določenem za prenos direktive, sprejet zato, da bi se izognilo uporabi direktive ali pa omejilo področje njene uporabe, in kakšne ukrepe mora sodišče sprejeti, kadar je razviden tak namen?

      (1)  UL L 348, str. 98.


title: Zadeva C-118/12 P: Pritožba, ki jo je Enviro Tech Europe Ltd vložila 5. marca 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 16. decembra 2011 v zadevi T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc. proti Evropski komisiji

text:
               28.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 227/6

         Pritožba, ki jo je Enviro Tech Europe Ltd vložila 5. marca 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 16. decembra 2011 v zadevi T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc. proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-118/12 P)
   2012/C 227/10
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnik: Enviro Tech Europe Ltd (zastopnika: C. Mereu, K. Van Maldegem, odvetnika)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Enviro Tech International, Inc.

      Predlogi

   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-291/04 v zvezi z njeno zahtevo za nadomestilo škode, in

               —

               ugotovi, da je Evropska komisija odgovorna za škodo, ki jo je utrpela tožeča stranka, ali

               —

               alternativno, vrne zadevo Splošnemu sodišču v ponovno odločanje glede zahtevka tožeče stranke v zvezi z nadomestilom škode, in

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka (vključno s stroški, ki so nastali v postopku pred Splošnim sodiščem).

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnik navaja, da je Splošno sodišče kršilo pravo Evropske unije s tem, da je njegovo zahtevo za nadomestilo škode zavrnilo z utemeljitvijo, da ni dokazal, da je Komisija ravnala protipravno. Splošno sodišče naj bi zlasti napačno razlagalo sodbo Sodišča v zadevi C-425/08 in posledično ravnalo napačno s tem, da tretjega dela prvega tožbenega razloga, s katerim je pritožnik uveljavljal nezakonitost v povezavi z „običajnim ravnanjem in rabo“ blaga, ni preučilo in ugotovilo, da je treba zavrniti zahtevo za nadomestilo škode.
   Pritožnik iz teh razlogov predlaga, da se sodba Splošnega sodišča v zadevi T-291/04 v povezavi z zahtevo za nadomestilo škode razveljavi in ugotovi, da je Evropska komisija odgovorna za škodo, ki je nastala pritožniku.


title: Zadeva T-48/12: Tožba, vložena 6. februarja 2012 – Euroscript – Polska proti Parlamentu

text:
               14.4.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 109/19

         Tožba, vložena 6. februarja 2012 – Euroscript – Polska proti Parlamentu
   (Zadeva T-48/12)
   2012/C 109/43
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Euroscript – Polska Sp. z o.o. (Cracovie, Poljska) (zastopnik: J. F. Steichen, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropski parlament

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               predvsem razglasi ničnost odločbe z dne 9. decembra 2011;

               —

               podredno razglasi ničnost javnega razpisa št. PL/2011/EP;

               —

               naloži Parlamentu stroške postopka;

               —

               odloči, da tožeča stranka obdrži vse druge pravice, sredstva in tožbe.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka tožbo utemeljuje z dvema tožbenima razlogoma.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: zloraba pooblastil, ker Evropski parlament naj ne bi posredoval oziroma naj bi z zamudo posredoval informacije, ki jih je tožeča stranka zahtevala, potem ko je bilo oddano javno naročilo v okviru postopka javnega razpisa glede opravljanja storitev prevajanja v poljščino (1).

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev pravil in načel Evropske unije, del katerih sta finančna uredba (2) in uredba o izvajanju finančne uredbe (3), ker naj bi izbrani ponudnik prepozno zahteval ponovno oceno svoje ponudbe, zato naj Parlament ne bi mogel spremeniti svoje prvotne odločbe, da se javno naročilo dodeli tožeči stranki, razen če bi prekinil ali razveljavil javni razpis.

      (1)  UL 2011/S 56-090361.

      (2)  Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 248, str. 1).

      (3)  Uredba Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 357, str. 1).


title: Združeni zadevi C-372/09 in C-373/09: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 17. marca 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour de cassation – Francija) – postopka, ki ju je sprožil Josep Peñarroja Fa (Člen 43 ES — Svoboda ustanavljanja — Člen 49 ES — Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Sodni izvedenci, ki so prevajalci — Izvajanje javne oblasti — Nacionalna zakonodaja, ki naziv sodnega izvedenca omejuje na osebe, vpisane na sezname, ki so jih sestavili nacionalni sodni organi — Utemeljitev — Sorazmernost — Direktiva 2005/36/ES — Pojem „reguliran poklic“ )

text:
               7.5.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 139/5

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 17. marca 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour de cassation – Francija) – postopka, ki ju je sprožil Josep Peñarroja Fa
   (Združeni zadevi C-372/09 in C-373/09) (1)

   (Člen 43 ES - Svoboda ustanavljanja - Člen 49 ES - Svoboda opravljanja storitev - Omejitve - Sodni izvedenci, ki so prevajalci - Izvajanje javne oblasti - Nacionalna zakonodaja, ki naziv sodnega izvedenca omejuje na osebe, vpisane na sezname, ki so jih sestavili nacionalni sodni organi - Utemeljitev - Sorazmernost - Direktiva 2005/36/ES - Pojem „reguliran poklic“)
   2011/C 139/07
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Cour de cassation

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Josep Peñarroja Fa

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Cour de cassation (Francija) – Razlaga členov 43, 45, 49 in 50 ES –Nacionalna zakonodaja, ki naziv sodnega izvedenca omejuje na osebe, vpisane na sezname, ki so jih sestavili nacionalni sodni organi, in s katero se za ta vpis zahteva izpolnjevanje starostnih pogojev ter pogojev usposobljenosti, moralnosti in neodvisnosti, ne da bi se upoštevalo, da so nacionalni sodni organi druge države članice že priznali status izvedenca, in ne da bi vzpostavljeni drugi načini za nadzor navedenih pogojev – Združljivost te ureditve z določbami primarnega prava o svobodi ustanavljanja in svobodi opravljanja storitev

      Izrek

               1.

               Naloga, ki jo strokovnjaku kot sodnemu izvedencu prevajalcu v posameznem primeru zaupa sodišče v okviru spora, o katerem odloča, je opravljanje storitev v smislu člena 50 ES, ki mu zdaj ustreza člen 57 PDEU.

               2.

               Dejavnosti sodnih izvedencev s področja prevajanja, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, niso dejavnosti, ki so povezane z izvajanjem javne oblasti v smislu člena 45, prvi odstavek, ES, ki mu zdaj ustreza člen 51, prvi odstavek, PDEU.

               3.

               Člen 49 ES, ki mu zdaj ustreza člen 56 PDEU, nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero za vpis na nacionalni seznam sodnih izvedencev prevajalcev velja pogoj kvalifikacije, ne da bi bilo zadevnim osebam omogočeno, da se seznanijo z razlogi za odločitev v zvezi z njimi in ne da bi bilo zoper to odločbo na voljo učinkovito pravno sredstvo pred sodiščem, na podlagi katerega bi bilo mogoče preveriti, ali je zakonita zlasti glede spoštovanja zahteve, ki izhaja iz prava Unije, da so bile njihove kvalifikacije, ki so bile pridobljene in priznane v drugih državah članicah, ustrezno upoštevane.

               4.

               Člen 49 ES, ki mu zdaj ustreza člen 56 PDEU, nasprotuje zahtevi, kakršna je ta iz člena 2 zakona št. 71-498 z dne 29. junija 1971 o sodnih izvedencih, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 2004-130 z dne 11. februarja 2004, iz katere izhaja, da nihče ne more biti vpisan na nacionalni seznam sodnih izvedencev kot prevajalec, če ne dokaže, da je bil tri leta zapored vpisan na seznam, ki ga je sestavilo pritožbeno sodišče, če se izkaže, da taka zahteva onemogoča – v okviru preizkusa vloge osebe, ki je zakonito ustanovljena v drugi državi članici in ni dokazala takega vpisa – da se kvalifikacija, ki jo je pridobila ta oseba in je priznana v tej drugi državi članici, ustrezno upošteva za ugotovitev, ali in koliko lahko ta kvalifikacija ustreza usposobljenosti, ki se običajno pričakuje od osebe, ki je bila tri leta zapored vpisana na seznam sodnih izvedencev, ki ga je sestavilo pritožbeno sodišče.

               5.

               Naloge sodnih izvedencev prevajalcev, ki jih opravijo izvedenci, vpisani na seznam, kakršen je nacionalni seznam sodnih izvedencev, ki ga sestavi Cour de cassation, ne spadajo pod pojem „reguliran poklic“ v smislu člena 3(1)(a) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij.

      (1)  UL C 282, 21.11.2009.


title: Zadeva C-139/12: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 20. marca 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo – Španija) – Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona proti Generalidad de Cataluña (Predlog za sprejetje predhodne odločbe  — Šesta direktiva o DDV  — Oprostitve  — Transakcije, ki se nanašajo na prodajo vrednostnih papirjev in pomenijo prenos lastništva nad nepremičninami  — Zavezanost k plačilu posrednega davka, ki ni DDV  — Člena 49 PDEU in 63 PDEU  — Povsem notranji položaj)

text:
               12.5.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 142/5

         Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 20. marca 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo – Španija) – Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona proti Generalidad de Cataluña
   (Zadeva C-139/12) (1)

   ((Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Šesta direktiva o DDV - Oprostitve - Transakcije, ki se nanašajo na prodajo vrednostnih papirjev in pomenijo prenos lastništva nad nepremičninami - Zavezanost k plačilu posrednega davka, ki ni DDV - Člena 49 PDEU in 63 PDEU - Povsem notranji položaj))
   2014/C 142/05
   Jezik postopka: španščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal Supremo

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Pritožnica: Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona

      Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Generalidad de Cataluña

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunal Supremo – Razlaga člena 13(B)(d), točka 5, Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL L 145 str. 1) – Oprostitev transakcij v zvezi z vrednostnimi papirji iz člena 13(B)(d), točka 5 – Izjema – Transakcije, ki se nanašajo na prodajo vrednostnih papirjev in pomenijo prenos lastništva nad nepremičninami – Nacionalna zakonodaja, v skladu s katero se pridobitev večinskega deleža kapitala družbe, katere sredstva so pretežno sestavljena iz nepremičnin, obdavči s posrednim davkom, ki ni DDV

      Izrek

   Šesto direktivo Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/680/EGS z dne 16. decembra 1991, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni določbi, kot je člen 108 zakona št. 24/1988 o trgu vrednostnih papirjev (Ley 24/1988 del Mercado de Valores) z dne 28. julija 1988, kot je bil spremenjen zakonom št. 18/1991 z dne 6. junija 1991 o dohodnini (Ley 18/1991 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas), v skladu s katero se pridobitev večinskega deleža kapitala družbe, katere sredstva so večinoma sestavljena iz nepremičnin, obdavči s posrednim davkom, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki se razlikuje od DDV.

      (1)  UL C 174, 16.6.2012.


title: Zadeva C-360/05: Sodba sodišča (peti senat) z dne 5. oktobra 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki (Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2003/96/ES — Obdavčitev energentov in električne energije — Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)

text:
               2.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 294/18

         Sodba sodišča (peti senat) z dne 5. oktobra 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki
   (Zadeva C-360/05) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2003/96/ES - Obdavčitev energentov in električne energije - Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)
   (2006/C 294/29)
   Jezik postopka: italijanščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: K. Gross in M. Velardo, zastopnika)

      Tožena stranka: Italijanska republika (zastopnika: G. De Bellis in I. Braguglia, zastopnika)
   Predmet
   Neizpolnitev obveznosti države — Neizvršen prenos v predpisanem roku Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL L 283, str. 51)
   Izrek

               1)

               Italijanska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

               2)

               Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 281, 12.11.2005.


title: Zadeva T-207/14: Tožba, vložena 28. marca 2014 – Aluwerk Hettstedt proti ECHA

text:
               30.6.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 202/24

         Tožba, vložena 28. marca 2014 – Aluwerk Hettstedt proti ECHA
   (Zadeva T-207/14)
   2014/C 202/31
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Aluwerk Hettstedt GmbH (Hettstedt, Nemčija) (zastopnika: M. Ahlhaus in J. Schrotz, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska agencija za kemikalije (ECHA)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi ničnost Sklepa Evropske agencije za kemikalije SME(2013) 4525 z dne 21. januarja 2014 in računa št. 1 0 0 46  841 z dne 23. januarja 2014; in

               —

               toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov, vključno s stroški tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: nepristojnost tožene stranke

                           —

                           Tožena stranka ni bila pristojna za sprejetje izpodbijane odločbe SME(2013) 4525. Niti Uredba (ES) 1907/2006 (1) niti Uredba (ES) 340/2008 (2) ne pooblaščata tožene stranke, da izda ločeno odločbo glede vprašanja, ali registracijski zavezanec izpolnjuje MSP merila.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev Uredbe št. 1 z dne 15. aprila 1958

                           —

                           Tožena stranka v celotnem dopisovanju s tožečo stranko ni upoštevala obveznosti komuniciranja z osebo, ki spada pod pristojnost države članice, v uradnem jeziku te države. Ta kršitev je tožeči stranki preprečila, da bi izpolnila zahteve v zvezi z dokazovanjem statusa malega podjetja.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: neutemeljenost izpodbijanih odločb in nesorazmernost upravne takse, ki je bila naložena tožeči stranki

                           —

                           Izpodbijani odločbi sta vsebinsko napačni. Tožeča stranka je bila upravičena do nižje takse v skladu z Uredbo (ES) 340/2008. Račun tožene stranke v zvezi z upravno takso ni upravičen, ker je bila tožeči stranki upravna taksa naložena na podlagi napačnega postopka. Upravna taksa je brez ustrezne pravne podlage in je nesorazmerna.

      (1)  Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, 30. 12. 2006, str. 1).

      (2)  Uredba Komisije (ES) št. 340/2008 z dne 16. aprila 2008 o pristojbinah in taksah, plačljivih Evropski agenciji za kemikalije na podlagi Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) (UL L 107, 17. 4. 2008, str. 6).


title: Zadeva C-557/14: Tožba, vložena 4. decembra 2014 – Evropska komisija/Portugalska republika

text:
               9.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/28

         Tožba, vložena 4. decembra 2014 – Evropska komisija/Portugalska republika
   (Zadeva C-557/14)
   (2015/C 046/35)
   Jezik postopka: portugalščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: G. Braga da Cruz in E. Manhaeve, agenta)

      Tožena stranka: Portugalska republika

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za izvršitev sodbe z dne 7. maja 2009, izdane v zadevi C-530/07 (1), Komisija/Portugalska republika, ni izpolnila obveznosti iz člena 260(1) PDEU;

               —

               Portugalski republiki naj se naloži plačilo denarne kazni 20  196 EUR za vsak dan zamude pri izvršitvi sodbe, izdane v navedeni zadevi C-530/07, od dne izdaje sodbe v tej zadevi do izvršitve sodbe, izdane v navedeni zadevi C-530/07;

               —

               Portugalski republiki naj se naloži plačilo pavšalnega zneska 2  244 EUR na dan od dne izdaje sodbe v navedeni zadevi C-530/07 do dne izdaje sodbe v tej zadevi ali do dne izvršitve sodbe, izdane v navedeni zadevi C-530/07, če bi se to zgodilo prej;

               —

               Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

               I.

                  Določitev sankcije: temeljiti mora na treh merilih.

               1.

                  Resnost kršitve: Komisija predlaga koeficient resnosti 3 na lestvici od 1 do 20. V skladu s Sporočilom Komisije o izvajanju člena 228 Pogodbe ES (v nadaljevanju: Sporočilo iz leta 2005) Komisija izračuna ta koeficient ob upoštevanju:

                           (a)

                              pomen določb Unije, ki so bile kršene: Iz členov 1, 2, 3(1) in 4 ter Priloge I k Direktivi Sveta 91/271/EGS (2) z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (v nadaljevanju: Direktiva 91/271/EGS) je razvidno, da neobdelana komunalna odpadna voda, ki vstopa v sprejemne vode, povzroča onesnaženje, ki pomembno vpliva na kakovost teh voda in na z njimi povezane ekosisteme. Zbiranje in obdelava vse komunalne odpadne vode iz aglomeracij s populacijskim ekvivalentom (PE) večjim od 15  000 je ključnega pomena za ohranitev in izboljšanje kakovosti sprejemnih voda, vodnih in kopenskih ekosistemov, ki so neposredno odvisni od teh vodnih teles, ter za zagotavljanje celovite in pravilne uporabe drugih direktiv Unije.

                           (b)

                              posledice te kršitve za splošne in posamezne interese:

                                       —

                                       Varstvo okolja in zdravja ljudi sta v splošnem interesu. Nepopolna izvršitev sodbe Sodišča, izdane v zadevi C-530/07 (v nadaljevanju: sodba) predstavlja pomembno tveganje okoljskega onesnaževanja in ima posledice za zdravje ljudi.

                                       —

                                       Nepopolna izvršitev sodbe lahko vpliva tudi na uporabo drugih direktiv Evropske unije in neposredno vpliva na možnost državljanov, da uporabljajo neonesnažena sprejemna vodna telesa, ki omogočajo opravljanje prostočasnih dejavnosti, kar lahko vpliva na turistični sektor in s tem povezano gospodarsko dejavnost.

                           (c)

                              Druge obteževalne in olajševalne okoliščine:

                                       —

                                          Olajševalne:

                                                   (i)

                                                   Število aglomeracij s PE večjim od 15  000, ki niso v skladu s členom 4 Direktive 91/271/EGS, se je od izdaje sodbe na podlagi člena 258 PDEU zmanjšalo s 15 na 2.

                                                   (ii)

                                                   Kar zadeva aglomeracijo Vila Real de Santo António, od leta 2009 deluje nova čistilna naprava in zgolj tri območja te aglomeracije z njo niso povezana; kar zadeva Matosinhos, sedanja čistilna naprava omogoča primarno čiščenje odpadne vode iz te aglomeracije, ki je nato izpuščena v morje po podvodnem kanalu več kot dva kilometra od obale.
                                                   V skladu s portugalskimi organi to ne vpliva na kakovost kopalnih voda.

                                       —

                                          Obteževalne:

                                                   (i)

                                                   Popolna izvršitev sodbe ne bo mogoča pred letom 2018, čeprav je bilo treba zadevne obveznosti zbiranja in obdelave v tej zadevi v celoti izpolniti najpozneje do 31. decembra 2000.

                                                   (ii)

                                                   Zadevne določbe Direktive 91/271/EGS, ki jih še vedno krši Portugalska republika, določajo jasne obveznosti.

                                                   (iii)

                                                   Časovnice, ki so jih portugalski organi zaporedoma predložili Komisiji, so bile kršene, in po mnenju Komisije gre za resne kršitve.

                                                   (iv)

                                                   Veliko število postopkov za ugotavljanje kršitev zoper Portugalsko, vključno s sodbami, ki jih je Sodišče že izdalo na tem specifičnem področju komunalnih odpadnih voda, kaže na ponavljajoča kršitvena ravnanja, in to na področju, na katerem so posledice za zdravje ljudi in okolje posebej pomembne.

               2.

                  Trajanje kršitve: Komisija ob upoštevanju časa, ki je že pretekel od izdaje sodbe, predlaga uporabo najvišjega koeficienta trajanja kršitve, in sicer 3.

               3.

                  Nujnost zagotoviti odvračilni učinek sankcije: Kot je pojasnjeno v Sporočilu iz leta 2005, se odvračilni učinek upošteva v obliki faktorja „n“, opredeljenega kot geometrično povprečje, ki po eni strani temelji na bruto domačem proizvodu (BDP) zadevne države članice in po drugi strani na ponderiranju glasov v Svetu. Faktor „n“, ki trenutno velja za Portugalsko, je 3,40.

         II.   Izračun zneska sankcije:

               (a)

                  denarna kazen na dan zamude:

                           —

                           V skladu s Sporočilom iz leta 2005 se izračuna po tej formuli:

                              Pavšalna osnova denarne kazni x koeficient resnosti x koeficient trajanja x faktor „n“ ali v obravnavani zadevi 660 x 3 x 3 x 3,40 = 20  196 EUR/dan.

                           —

                           Za zagotovitev postopnega zmanjšanja denarne kazni na dan zamude Komisija predlaga, da se znesek denarne kazni na dan zamude (20  196 EUR/dan) deli s številom PE, ki še niso v skladu s sodbo. Po najnovejših podatkih je število PE, ki še niso v skladu z Direktivo 91/271/EGS, 3 21  950. Zato Komisija predlaga, da se znesek pavšalne osnove denarne kazni (20  196 EUR/dan) deli z 3 21  950.

                           —

                           Rezultat te delitve (20  196: 3 21  950) oziroma 0,06 EUR/dan se bo odštel od pavšalnega zneska denarne kazni za vsak PE, ki bo v vmesnem času usklajen.

               (b)

                  Pavšalni znesek:

                           —

                           Metoda izračuna dnevnega zneska za določitev pavšalnega zneska je v veliki meri podobna za določitev denarne kazni, in sicer gre za pomnožitev enotne pavšalne osnove s koeficientom resnosti, dobljeni rezultat pa se pomnoži s fiksnim faktorjem za državo (faktor „n“), v katerem sta hkrati upoštevana plačilna zmožnost države članice ter število glasov, ki jih ima v Svetu.

                           —

                           Vendar pa bo Komisija pri pavšalnem znesku izhajala iz nižje pavšalne osnove kot pri določitvi denarne kazni, saj kršitev države članice ob izdaji sodbe na podlagi člena 260 PDEU pridobi na teži, ker država ni izpolnila dveh zaporednih sodb Sodišča. Enotna pavšalna osnova za plačilo pavšalnega zneska je trenutno določena na 220 EUR/dan, pri čemer se tu ne predlaga uporaba koeficienta trajanja.

                           —

                           Ob upoštevanju enotne pavšalne osnove, koeficienta resnosti in faktorja „n“ znaša dnevni znesek za določitev pavšalnega zneska 220 x 3 x 3,40 = 2  244 EUR.

               (c)

                  Test najnižjega pavšalnega zneska:

                           —

                           Ob upoštevanju najnižjega pavšalnega zneska, določenega za zadevno državo članico, je treba preučiti, ali se Sodišču predlaga naložitev dnevnega zneska ali pavšalnega zneska. Zato je treba primerjati na eni strani skupno vrednost dnevnih zneskov, na podlagi katerih se določi pavšalni znesek, do odločitve Komisije (da vloži tožbo na podlagi člena 260 PDEU) in na drugi strani najnižji pavšalni znesek, določen za zadevno državo članico.

                           —

                           Število dni od izdaje sodbe (7. maja 2009) do dne odločitve Komisije, da vloži tožbo na podlagi člena 260 PDEU, (16. oktober 2014) je 1  987. Tako je na datum navedene odločitve Komisije skupna vrednost dnevnih zneskov, na podlagi katerih se določi pavšalni znesek, 2  244 EUR x 1  987 dni = 4 4 58  828 EUR.

                           —

                           Najnižji pavšalni znesek, določen za Portugalsko, je trenutno 1 8 75  000 EUR.

                           —

                           Ker je skupna vrednost dnevnih zneskov, na podlagi katerih se določi pavšalni znesek, na dan 16. oktobra 2014 večja od najnižjega pavšalnega zneska, določenega za Portugalsko, Komisija tako predlaga, naj se Portugalski naloži plačilo dnevnega zneska za določitev pavšalnega zneska, in sicer 2  244 EUR na dan od dne izdaje sodbe do dne izdaje sodbe na podlagi člena 260 PDEU ali do dne, ko bo Portugalska izvršila prvonavedeno sodbo, če bi se to zgodilo prej.

      (1)  EU:C:2009:292.

      (2)  UL L 135, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 26.


title: Zadeva C-367/12: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 13. februarja 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich – Avstrija) – v postopku, ki ga je začela Susanne Sokoll-Seebacher (Svoboda ustanavljanja — Javno zdravje — Člen 49 PDEU — Lekarne — Primerna preskrba prebivalstva z zdravili — Dovoljenje za poslovanje — Ozemeljska porazdelitev lekarn — Določitev omejitev, ki temeljijo zlasti na merilu gostote prebivalstva — Minimalna razdalja med lekarnami)

text:
               29.3.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 93/9

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 13. februarja 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich – Avstrija) – v postopku, ki ga je začela Susanne Sokoll-Seebacher
   (Zadeva C-367/12) (1)

   (Svoboda ustanavljanja - Javno zdravje - Člen 49 PDEU - Lekarne - Primerna preskrba prebivalstva z zdravili - Dovoljenje za poslovanje - Ozemeljska porazdelitev lekarn - Določitev omejitev, ki temeljijo zlasti na merilu gostote prebivalstva - Minimalna razdalja med lekarnami)
   2014/C 93/13
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Susanne Sokoll-Seebacher

      Ob udeležbi Agnes Hemetsberger, ki je pravna naslednica Susanne Zehetner

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich – Razlaga člena 49 PDEU ter členov 16 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Ureditev države članice, ki za dodelitev koncesije za upravljanje lekarne določa oceno potreb trga, ki temelji na več merilih, ki so zapletena in skoraj nepredvidljiva

      Izrek

   Člen 49 PDEU, natančneje zahtevo po doslednem uresničevanju zadanega cilja, je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki kot bistveno merilo za preverjanje obstoja potrebe po ustanovitvi nove lekarne določa fiksno mejo „oseb, ki jih je treba še naprej preskrbovati“, v delu, v katerem pristojni nacionalni organi nimajo možnosti odstopanja od te meje, da bi upoštevali lokalne okoliščine.

      (1)  UL C 331, 27.10.2012.


title: Zadeva C-165/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 4. maja 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals proti College van Gedeputeerde Staten van Groningen, intervenientka: RWE Power AG

text:
               15.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 193/2

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 4. maja 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals proti College van Gedeputeerde Staten van Groningen, intervenientka: RWE Power AG
   (Zadeva C-165/09)
   2009/C 193/02
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Raad van State

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals

      Tožena stranka: College van Gedeputeerde Staten van Groningen

      Intervenientka: RWE Power AG

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali obveznost razlage v skladu z direktivo pomeni, da je mogoče in je treba obveznosti iz Direktive 96/61/ES (1) o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (postala Direktiva 2008/1/ES (2) o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja), prenesene v zakon o varstvu okolja, razlagati tako, da je treba pri odločanju o zahtevi za izdajo okoljskega dovoljenja v celoti upoštevati nacionalno zgornjo mejo za SO2 iz Direktive 2001/81/ES (3) o nacionalnih zgornjih mejah emisij za nekatera onesnaževala zraka (v nadaljevanju: Direktiva NEC), zlasti če se to nanaša na obveznosti iz člena 9(4) Direktive 96/61/ES, postala Direktiva 2008/1/ES?

               2.

                           a.

                           Ali obveznost države članice, da se vzdrži sprejetja določb, ki bi resno ogrozile rezultat, ki ga predpisuje ta direktiva, velja tudi za obdobje med 27. novembrom 2002 in 31. decembrom 2010 iz člena 4(1) Direktive NEC?

                           b.

                           Ali med navedenim obdobjem od 27. novembra 2002 do 31. decembra 2010 poleg ali namesto navedene obveznosti vzdržati se za zadevno državo članico veljajo pozitivne obveznosti, če po preteku tega obdobja grozi preseganje nacionalne zgornje meje emisije za SO2 iz Direktive NEC ali pa bo prišlo do njega?

                           c.

                           Ali je za odgovor na vprašanji 2. a) in 2. b) pomembno, da iz zahteve za izdajo okoljskega dovoljenja za obrat, ki prispeva k preseganju ali grozečemu preseganju nacionalne zgornje meje emisij za SO2 iz Direktive NEC, izhaja, da bo obrat v najboljšem primeru začel obratovati leta 2011?

               3.

                           a.

                           Ali obveznosti iz vprašanja 2 pomenijo, da mora država članica, če ni zagotovil, da obrat, za katerega se zahteva izdaja okoljskega dovoljenja, ne prispeva k preseganju ali grozečemu preseganju nacionalne zgornje meje emisij za SO2 iz Direktive NEC, zavrniti izdajo zahtevanega okoljskega dovoljenja ali mora nanj vezati strožje pogoje ali omejitve? Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, v kolikšni meri obrat prispeva k temu preseganju ali grozečemu preseganju?

                           b.

                           Ali pa iz Direktive NEC izhaja, da ima država članica tudi ob preseganju ali grozečem preseganju nacionalne zgornje meje emisije za SO2 prosto presojo, da s to direktivo predpisan rezultat uresniči tako, da ne zavrne izdaje dovoljenja ali nanj ne veže strožjih pogojev ali omejitev, temveč namesto tega sprejme druge ukrepe kot drugačno obliko izravnave?

               4.

               Ali lahko posameznik, če so državi članici naložene obveznosti iz vprašanj 2 in 3, uveljavlja izpolnitev teh obveznosti pri nacionalnem sodišču?

               5.

                           a.

                           Ali se lahko posameznik neposredno sklicuje na člen 4 Direktive NEC?

                           b.

                           Če se lahko, ali je neposredno sklicevanje mogoče po 27. novembru 2002 ali šele po 31. decembru 2010? Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, da iz zahteve za izdajo okoljskega dovoljenja izhaja, da bo obrat v najboljšem primeru pričel obratovati leta 2011?

               6.

               Ali lahko posameznik, zlasti če izdaja okoljskega dovoljenja in/ali drugi ukrepi prispevajo k preseganju ali grozečemu preseganju nacionalne zgornje meje emisij za SO2 iz Direktive NEC, iz člena 4 te direktive:

                           a.

                           izpelje splošni zahtevek, naj zadevna država članica določi sveženj ukrepov, s katerimi bodo najpozneje do leta 2010 omejene letne nacionalne emisije SO2 na količine, ki ne bodo presegale nacionalne zgornje meje emisiji iz Direktive NEC, ali pa, če tega ne more, sveženj ukrepov, s katerimi bodo emisije nato čim hitreje omejene na te količine?

                           b.

                           izpelje konkretni zahtevek, da zadevna država članica sprejme posebne ukrepe glede posamičnega obrata — na primer v obliki zavrnitve izdaje dovoljenja ali z navezavo strožjih pogojev ali omejitev na dovoljenje — ki bodo prispevali k temu, da bodo najpozneje leta 2010 letne nacionalne emisije SO2 omejene na količine, ki ne bodo presegale nacionalne zgornje meje iz Direktive NEC, ali pa, če tega ne more, posebne ukrepe, ki bodo prispevali k temu, da bodo emisije nato čim hitreje omejene na te količine?

                           c.

                           Ali je za odgovor na vprašanji 6. a) in 6. b) pomembno, koliko obrat prispeva k preseganju ali grozečemu preseganju?

      (1)  Direktiva Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL L 257, str. 26).

      (2)  Direktiva 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (Kodificirana različica) (UL L 24, str. 8).

      (3)  Direktiva 2001/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o nacionalnih zgornjih mejah emisij za nekatera onesnaževala zraka (UL L 309, str. 22).


title: Zadeva T-128/09: Tožba, vložena 31. marca 2009 — Meridiana in Eurofly proti Komisiji

text:
               20.6.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 141/46

         Tožba, vložena 31. marca 2009 — Meridiana in Eurofly proti Komisiji
   (Zadeva T-128/09)
   2009/C 141/97
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeči stranki: Meridiana SpA (Olbia, Italija) in Eurofly SpA (Milano, Italija) (zastopniki: N. Green, QC, odvetnik, K. Bacon, Barrister, C. Osti in A. Prastaro, odvetnika)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

      Predloga tožečih strank

               —

               odločba Komisije C(2008) 6745 konč. z dne 12. novembra 2008 naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeči stranki predlagata razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2008) 6745 konč. z dne 12. novembra 2008, v kateri je bilo ugotovljeno, da postopek prodaje premoženja letalske družbe Alitalia, kot so ga priglasili italijanski organi, ne pomeni odobritve državne pomoči v korist kupca (N 510/2008) (1). Tožeči stranki sta konkurenta na trgu letalskih prevozov in sta pri Komisiji vložila pritožbi glede ukrepov, ki so jih priglasili italijanski organi.
   Tožeči stranki v podporo svoje tožbe navajata naslednje tožbene razloge.
   Prvič, tožeči stranki trdita, da je bilo v odločbi napačno uporabljeno pravo, da ta odločba vsebuje očitno napačno ugotovljeno dejansko stanje in pomanjkljivo obrazložitev, saj je Komisija ugotovila, da se bo premoženje družbe Alitalia prodalo po tržnih cenah. Tožeči stranki zlasti trdita, da iz podrobnosti postopka, kot jih je določila Komisija, ne izhaja, da se bo pred pogajanji v zvezi s premoženjem družbe Alitalia opravila neodvisna strokovna ocena tega premoženja. Po mnenju tožečih strank je Komisija napačno uporabila pravo tudi s tem, ker ni dovolj upoštevala, da ni odprtega in preglednega postopka za prodajo premoženja družbe Alitalia.
   Drugič, tožeči stranki trdita, da se je z ugotovitvijo Komisije, da se ni sklenilo dogovorov za prenos premoženja zato, da bi se izognilo obveznosti povračila državne pomoči, napačno uporabilo pravo in da ta ugotovitev temelji na očitno napačnem ugotovljenem dejanskem stanju ter pomanjkljivi obrazložitvi.
   Tretjič, tožeči stranki trdita, da je Komisija napačno uporabila pravo in kršila obveznost obrazložitve s tem, da ni obravnavala tega, ali zakonodaja iz leta 2008, ki jo je glede posebnih postopkov zaradi insolventnosti sprejela Italija, pomeni državno pomoč za družbo Alitalia in kupca, saj se je po mnenju tožečih strank, kot zatrjujeta v pritožbi, s to zakonodajo omogočil prenos premoženja družbe Alitalia.
   Četrtič, Komisija je po mnenju tožečih strank napačno uporabila pravo in kršila obveznost obrazložitve s tem, da ni obravnavala tega, ali so nekateri dokazi v pritožbi tožečih strank kazali na obstoj državne pomoči, in sicer ločitev premoženja družbe Alitalia v okoliščinah, v katerih običajni zasebni vlagatelj tega ne bi storil, kršitev načela prepovedi diskriminacije, da se je v prodajo vključilo premoženje drugega podjetja in da je kupec premoženja družbe Alitalia pridobil drugo podjetje.
   Nazadnje, tožeči stranki trdita, da je Komisija s tem, da ni začela formalnega postopka preiskave v skladu s členom 88(2) ES in namesto tega odločila o zadevi po predhodni preiskavi, napačno uporabila pravo.

      (1)  UL 2009 C 46, str. 6.


title: Zadeva C-280/15: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 22. junija 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Harju Maakohus – Estonija) – Irina Nikolajeva/Multi Protect OÜ (Predhodno odločanje — Znamka Evropske unije — Uredba (ES) št. 207/2009 — Člena 9(3) in 102(1) — Obveznost sodišča za znamke Evropske unije izdati odredbo, s katero se tretji osebi prepove nadaljevanje kršitev — Neobstoj predloga za izdajo take odredbe — Pojem „posebnih razlogov“, iz katerih se taka prepoved ne izreče — Pojem „ustrezno nadomestilo“ za dejanja po objavi zahteve za registracijo znamke Evropske unije in pred objavo registracije take znamke)

text:
               29.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 314/6

         Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 22. junija 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Harju Maakohus – Estonija) – Irina Nikolajeva/Multi Protect OÜ
   (Zadeva C-280/15) (1)

   ((Predhodno odločanje - Znamka Evropske unije - Uredba (ES) št. 207/2009 - Člena 9(3) in 102(1) - Obveznost sodišča za znamke Evropske unije izdati odredbo, s katero se tretji osebi prepove nadaljevanje kršitev - Neobstoj predloga za izdajo take odredbe - Pojem „posebnih razlogov“, iz katerih se taka prepoved ne izreče - Pojem „ustrezno nadomestilo“ za dejanja po objavi zahteve za registracijo znamke Evropske unije in pred objavo registracije take znamke))
   (2016/C 314/09)
   Jezik postopka: estonščina

      Predložitveno sodišče

   Harju Maakohus

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Irina Nikolajeva

      Tožena stranka: Multi Protect OÜ

      Izrek

               1.

               Člen 102(1) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da sodišče za znamke Evropske unije ob uporabi nekaterih nacionalnih načel s področja postopka ne izda odredbe, s katero se tretji osebi prepove nadaljevanje kršitev, z obrazložitvijo, da imetnik zadevne znamke pri tem sodišču ni vložil zahtevka v tem smislu.

               2.

               Člen 9(3), drugi stavek, Uredbe št. 207/2009 je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da lahko imetnik znamke Evropske unije zahteva nadomestilo za dejanja, ki jih tretja oseba izvrši pred objavo zahteve za registracijo znamke. Glede dejanj tretjih oseb, izvršenih v obdobju po objavi zahteve za registracijo zadevne znamke, vendar pred objavo registracije te znamke, pojem „ustrezno nadomestilo“ iz tega člena vključuje dobiček, ki so ga tretje osebe dejansko pridobile z uporabo te znamke v tem obdobju. Iz tega pojma „ustreznega nadomestila“ pa je izključena povrnitev škode širšega obsega, ki jo je morebiti utrpel imetnik navedene znamke, vključno z nepremoženjsko škodo.

      (1)  UL C 262, 10.8.2015.


title: Zadeva C-500/07 P: Sklep Sodišča z dne 25. novembra 2008 – Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) proti Komisiji Evropskih skupnosti (Pritožba – Ničnostna tožba – Rok za vložitev tožbe – Izhodišče – Tožba za pridobitev izjave Sodišča prve stopnje o individualnem področju uporabe odločbe Komisije – Očitna nepristojnost)

text:
               21.3.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 69/11

         Sklep Sodišča z dne 25. novembra 2008 – Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) proti Komisiji Evropskih skupnosti
   (Zadeva C-500/07 P) (1)

   (Pritožba - Ničnostna tožba - Rok za vložitev tožbe - Izhodišče - Tožba za pridobitev izjave Sodišča prve stopnje o individualnem področju uporabe odločbe Komisije - Očitna nepristojnost)
   (2009/C 69/18)
   Jezik postopka: italijanščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) (zastopnika: E. Coffrini in F. Tesauro, odvetnika)

      Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: E. Righini in G. Conte, zastopnika)
   Predmet
   Pritožba zoper sklep Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 17. septembra 2007 v zadevi Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) proti Komisiji (T-175/07), s katerim je Sodišče prve stopnje zavrnilo predlog, s katerim naj bi se primarno ugotovilo, da Odločba Komisije 2003/193/ES z dne 5. junija 2002, ki se nanaša na državno pomoč v zvezi z davčnimi olajšavami in posojili pod ugodnimi pogoji, ki jih je Italija dodelila v korist javnih storitvenih podjetij s pretežno javnim kapitalom (UL 2003, L 77, str. 21) pritožnice ne zadeva, in podredno, da pritožnica ni dobila nezakonite pomoči, ter s katerim naj bi se zato ta odločba razglasila za nično v delu, v katerem je to potrebno.
   Izrek

               1)

               Pritožba se zavrne.

               2)

               Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) je dolžna plačati stroške.

      (1)  UL C 37, 9.2.2008.