title: Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 11. julija 2013 (odlomki).#Kraljevina Španija proti Evropski komisiji.#Kohezijski skladi – Uredba (ES) št. 1164/94 – Projekt asanacije Zaragoze – Delni preklic finančne pomoči – Javna naročila – Pojem gradnje – Člen 14(10) in (13) Direktive 93/38/EGS – Razdelitev naročil – Legitimno pričakovanje – Obveznost obrazložitve – Rok za sprejetje odločbe – Določitev finančnih popravkov – Člen H(2) Priloge II k Uredbi št. 1164/94 – Sorazmernost – Zastaranje.#Zadeva T‑358/08.

text:
         SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (osmi senat)
      z dne 11. julija 2013 (
            *1
         )
      „Kohezijski skladi — Uredba (ES) št. 1164/94 — Projekt asanacije Zaragoze — Delni preklic finančne pomoči — Javna naročila — Pojem gradnje — Člen 14(10) in (13) Direktive 93/38/EGS — Razdelitev naročil — Legitimno pričakovanje — Obveznost obrazložitve — Rok za sprejetje odločbe — Določitev finančnih popravkov — Člen H(2) Priloge II k Uredbi št. 1164/94 — Sorazmernost — Zastaranje“
      V zadevi T-358/08,

         Kraljevina Španija, ki jo je sprva zastopal J. Rodríguez Cárcamo, nato A. Rubio González, abogados del Estado,
      tožeča stranka,
      proti

         Evropski komisiji, ki jo zastopata G. Valero Jordana in A. Steiblytė, zastopnika,
      tožena stranka,
      katere predmet je predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 3249 z dne 25. junija 2008 o zmanjšanju finančne pomoči, dodeljene Kraljevini Španiji iz Kohezijskega sklada z Odločbo Komisije C(96) 2095 z dne 26. julija 1996 za projekt št. 96/11/61/018 – „Saneamiento de Zaragoza“.
      SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat),
      v sestavi L. Truchot, predsednik, M. E. Martins Ribeiro, sodnica, in A. Popescu (poročevalec), sodnik,
      sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 28. novembra 2012
      izreka naslednjo

         Sodbo (
            1
         )

         Dejansko stanje

               1

               Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(96) 2095 z dne 26. julija 1996 (v nadaljevanju: odločba iz leta 1996) odobrila dodelitev finančne pomoči iz Kohezijskega sklada v znesku 8850689 EUR za projekt št. 96/11/61/018 – „Saneamiento de Zaragoza“ (v nadaljevanju: projekt asanacije Zaragoze). Ta projekt, katerega cilj je bil izboljšanje in dokončanje napeljav in naprav za asanacijo in prečiščevanje odpadnih vod mesta Zaragoza (Španija), je bil sestavljen iz dveh skupin ukrepov. S prvo skupino ukrepov, imenovano „Načrt zamenjave kanalizacije“ (v nadaljevanju: faza FIMMA 96), je bila predvidena zamenjava kanalizacije v nekaterih mestnih četrtih. Druga skupina ukrepov, imenovana „Program asanacije zahodnega dela aglomeracije (bazen čistilne naprave Almozara)“ (v nadaljevanju: faza SPWS), je zajemala zlasti izgradnjo kanalizacije, sekundarnega kanalizacijskega omrežja in odtoka za deževnico. Končna upravičenka finančne pomoči je bila občina Zaragoza, ki je bila tudi odgovorna za upravljanje projekta, katerega izvedba je bila predvidena za obdobje od 1. maja 1996 do 31. decembra 1998.

               2

               Odločba iz leta 1996 je bila na zahtevo Kraljevine Španije spremenjena z Odločbo Komisije C(97) 2601 z dne 29. julija 1997 (v nadaljevanju: odločba iz leta 1997), zato da bi zajemala še osem dodatnih ukrepov (v nadaljevanju: faza FIMMA 97). Sedem ukrepov se je nanašalo na zamenjavo, spremembe in izgradnjo kanalizacije, en ukrep pa se je nanašal na izgradnjo naprave za obdelavo blata. Rok za izvedbo del je bil podaljšan na 31. december 1999.
               […]

         Izpodbijana odločba

               13

               Komisija je v izpodbijani odločbi ugotovila nepravilnosti pri osmih javnih naročilih iz faze SPWS in zlasti pri štirih naročilih iz faze FIMMA 97.

               14

               V okviru faze SPWS je šlo za teh osem javnih naročil:

                        —

                        kanalizacijski odtok v reko Èbre;

                        —

                        kanalizacija v četrti Los Palos;

                        —

                        kanalizacija v predelu Martín Arpal;

                        —

                        kanalizacija Valles Verdes;

                        —

                        kanalizacija San Lamberto – Vistabella;

                        —

                        kanalizacija ulice Madrid;

                        —

                        sekundarno kanalizacijsko omrežje;

                        —

                        kanalizacija na območju občinske meje.

               15

               V okviru faze FIMMA 97 je šlo za ta štiri javna naročila:

                        —

                        kanalizacija na desnem bregu reke Huerva;

                        —

                        naprava za obdelavo blata;

                        —

                        kanalizacija reke Gállego;

                        —

                        povezovalna kanalizacija čistilne naprave Almozara.

               16

               Komisija je v uvodni izjavi 20 izpodbijane odločbe menila, da gre na podlagi členov 4(2) ter 14(1), (10) in (13) Direktive 93/38 pri spornih javnih naročilih za sklope ene same gradnje, ki jo je naročil en sam naročnik, zato bi se morala izvesti v skladu z določbami navedene direktive. Menila je, da so bila navedena javna naročila razdeljena, kar pomeni kršitev določb navedene direktive, zlasti tistih, ki se nanašajo na prag, objavo in enako obravnavanje ponudnikov.
               […]

               18

               Da bi ugotovila nepravilnosti v smislu člena H Priloge II k Uredbi (ES) št. 1164/94, je Komisija najprej opozorila na določbe členov 1(4)(b), 4(2) ter 14(1), (10) in (13) Direktive 93/38 (uvodne izjave 19 in od 21 do 23 izpodbijane odločbe).

               19

               Komisija je nato v uvodni izjavi 24 izpodbijane odločbe poudarila, da je bil v vseh objavah obvestila o javnih naročilih v Boletín Oficial de Aragón in v lokalnih medijih kot naročnik, ki se mu pošlje ponudba, naveden svet občine Zaragoza. Prav tako je izpostavila podobnosti v opisu gradenj, ki jih je bilo treba izvesti na omrežju kanalizacije in prečiščevanja odpadnih vod, ter presodila, da te gradnje izpolnjujejo isto gospodarsko in tehnično funkcijo. Menila je, da gre v obravnavani zadevi za niz posebnih vzdrževalnih, razširitvenih in rekonstrukcijskih gradenj na obstoječem omrežju kanalizacije in prečiščevanja odpadnih vod, s katerimi naj bi se ob dokončanju splošno izboljšalo omrežje za končne uporabnike. Komisija je navedla, da so se gradnje nanašale na kanalizacijo odpadnih vod, kanalizacijske odtoke za deževnico, napravo za obdelavo blata in kanalizacijo odpadnih vod med čistilnima napravama Almozara in Cartuja. Menila je, da je bila razlika med vrstami gradenj funkcionalna, in ne tehnična ali gospodarska, in da zato za njihovo izvedbo niso bila potrebna posebna tehnična znanja. Nazadnje je poudarila, da z gospodarskega vidika končni uporabniki ponudniku storitev plačajo glede na uporabo.

               20

               Prvič, Komisija je v zvezi z osmimi projekti iz faze SPWS v uvodni izjavi 24(a) izpodbijane odločbe presodila, da so imele gradnje podoben cilj, edina razlika pa je bila, da jih je bilo treba izvesti na zemljepisno različnih predelih. Štela je, da je bil glavni cilj gradenj vzpostaviti ali prenoviti kanalizacijski sistem v različnih predelih, kar je vključevalo izgradnjo kanalizacije odpadnih vod in odtokov.

               21

               Drugič, Komisija je glede štirih projektov iz faze FIMMA 97, navedenih zgoraj v točki 15, za katere se ni dalo uporabiti izjeme iz člena 14(10) Direktive 93/38, v uvodni izjavi 24(b) izpodbijane odločbe presodila, da so imele gradnje podoben cilj, edina razlika pa se je nanašala na njihovo izvedbo na zemljepisno različnih predelih. Štela je, da je bil glavni cilj gradenj izgradnja kanalizacije ob bregovih rek Huerva in Gállego, da se uredijo območja, v katerih se odplake še vedno odvajajo neposredno v reko, ter obnova dveh čistilnih naprav za odpadne vode, v kateri so bile odpadne vode usmerjene.

               22

               Komisija je v uvodni izjavi 25 izpodbijane odločbe glede kršitve členov 4(2) in 14(10) Direktive 93/38 navedla, da je bilo treba šteti, da so pogodbe namenjene izvedbi enotne gradnje, kadar so povezane tako, da jih, kot je bilo to v obravnavanem primeru, podjetje s sedežem v Skupnosti lahko obravnava kot eno samo gospodarsko transakcijo in zanjo izstavi eno ponudbo za celoto. Komisija je navedla, da je ta razlaga v skladu s ciljem Direktive 93/38, ki je zagotavljati, da se na pozive za zbiranje ponudb lahko odzovejo tudi podjetja iz drugih držav članic, če imajo za to interes zaradi objektivnih razlogov v zvezi z vrednostjo javnega naročila. Tako podjetje bi lahko želelo biti obveščeno o vrednosti vseh sklopov, ki sestavljajo gradnjo, tudi če samo vseh ne bi moglo izvesti. Komisija je dodala, da je šlo za edino možnost ovrednotenja natančnega obsega javnega naročila in prilagoditve cen številu sklopov, za katere se je nameravalo izstaviti ponudbe.

               23

               Komisija je v uvodni izjavi 26 izpodbijane odločbe ugotovila, da je osem projektov iz faze SPWS, upoštevanih skupaj, in štirje projekti iz faze FIMMA 97, upoštevani skupaj, izpolnjevalo eno gospodarsko in tehnično funkcijo ter da so španski organi umetno razdelili dela v zvezi z vzdrževanjem, razširitvijo in rekonstrukcijo obstoječega omrežja kanalizacije in prečiščevanja odpadnih vod. Navedla je, da ta ugotovitev temelji na podobnih značilnostih opisov gradenj in na podobnostih v javnih razpisih, izvedbi postopka in celovitem usklajevanju s strani istega naročnika ter na dejstvu, da so bile gradnje izvedene v enem samem zemljepisnem predelu.
               […]

         Postopek in predlogi strank

               28

               Kraljevina Španija je 3. septembra 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

               29

               Obravnavana zadeva je bila 30. novembra 2010 dodeljena novemu sodniku poročevalcu v sestavi drugega senata. Po spremembi sestave senatov Splošnega sodišča je bil sodnik poročevalec razporejen v osmi senat, zaradi česar je bila obravnavana zadeva dodeljena temu senatu.

               30

               Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (osmi senat) odločilo, da začne ustni postopek. Stranki sta na obravnavi 28. novembra 2012 podali navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.

               31

               Kraljevina Španija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                        —

                        izpodbijano odločbo razglasi za nično;

                        —

                        Komisiji naloži plačilo stroškov.

               32

               Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                        —

                        tožbo v celoti zavrne;

                        —

                        Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov.

         Pravo

      […]
      1. 1. Prvi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava in očitna napaka pri presoji v okviru uporabe člena H Priloge II, ki se nanaša na finančne popravke, k Uredbi št. 1164/94 v povezavi s členom 14(13) Direktive 93/38

      […]

               35

               Najprej je treba poudariti, da je Kraljevina Španija na obravnavi v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča navedla, da se v prvem pritožbenem razlogu sklicuje na kršitev člena 14(13) Direktive 93/38 v povezavi s členom 14(10) te direktive. To je bilo vneseno v zapisnik obravnave.

               36

               Poleg tega Kraljevina Španija trdi, da je Komisija v izpodbijani odločbi s tem, da je uveljavljala kršitev določb Direktive 93/38, napačno uporabila pravo in storila očitno napako pri presoji. Trdi, da čeprav dokazno breme nosi Komisija, je koristno na kratko analizirati javna naročila, ki so predmet obravnavane zadeve, z vidika meril, ki jih je določilo Sodišče, da se dokaže, da ni izpolnjen nobeden od pogojev, ki omogoča ugotovitev, da gre za eno samo gradnjo. Ugotoviti je treba, da Kraljevina Španija s to tožbo izpodbija opredelitev pogojev za uporabo členov 14(10), prvi pododstavek, in 14(13) Direktive 93/38, ki jo je podala Komisija, in njihovo uporabo za zadevna javna naročila v izpodbijani odločbi. Zato bo treba preučiti, ali je Komisija v izpodbijani odločbi napačno ugotovila kršitev navedenih določb, kar mora Kraljevina Španija dokazati v postopku pred Splošnim sodiščem.
               […]

         Prvi del tožbenega razloga: očitna napaka Komisije pri presoji v zvezi s pojmom gradnje

               38

               Po navedbah Kraljevine Španije je Komisija napačno ugotovila, da je občina Zaragoza s tem, da je razdelila zadevna javna naročila in da ni objavila obvestila v uradnem listu, kršila določbe Direktive 93/38. Kraljevina Španija meni, da so navedbe Komisije iz uvodnih izjav 8, drugi odstavek, 9, 23(b) in 24 neutemeljene.

               39

               Prvič, Kraljevina Španija trdi, da je za presojo tega, ali projekt lahko zajema več različnih gradenj, treba ob upoštevanju besedila določb Direktive 93/38 in sodne prakse Sodišča opraviti analizo treh vidikov: tehnično-gospodarskega, zemljepisnega in časovnega.

               40

               Drugič, Kraljevina Španija zatrjuje napačno uporabo teh meril v obravnavani zadevi. Komisija naj ne bi opravila nobene objektivne analize gradenj iz teh treh vidikov, vendar se zdi, da je za ugotovitev kršitev, ki naj bi jih storili španski organi, uporabila dokaj nenavadna merila, kot so zmožnosti morebitnih ponudnikov ali koristi, ki bi jih ti imeli zaradi izvedbe nekaterih ali vseh javnih naročil naenkrat (uvodna izjava 9 izpodbijane odločbe). Poleg tega naj tehnično-gospodarska analiza ne bi bila opravljena tehnično natančno.

               41

               Komisija je v izpodbijani odločbi menila, da so španski organi s tem, da so razdelili, po eni strani, osem javnih naročil iz faze SPWS in, po drugi strani, štiri javna naročila iz faze FIMMA 97, kršili člen 14(13) Direktive 93/38 v povezavi s členom 14(1) in (10). Potem ko je v uvodni izjavi 23(b) izpostavila opredelitev pojma gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38, je Komisija to opredelitev v uvodnih izjavah od 24 do 26 to opredelitev uporabila za sporna javna naročila.
               […]

         Pojem gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 v izpodbijani odločbi

               43

               V skladu s členom 14(1)(c) Direktive 93/38 se navedena direktiva v zvezi z javnimi naročili gradenj uporablja za javna naročila, katerih vrednost je brez DDV ocenjena na 5 milijonov EUR ali več. V skladu s členom 14(13) Direktive 93/38 se „[n]aročniki […] tej direktivi ne smejo izogibati tako, da bi razdelili javna naročila na več manjših ali da bi uporabljali posebne metode izračunavanja vrednosti javnih naročil“.

               44

               Poleg tega je v skladu s členom 14(10) Direktive 93/38 „[p]odlaga za izračunavanje vrednosti javnih naročil gradenj za namene iz odstavka 1 […] skupna vrednost gradnje“, pri čemer je gradnja v prvem pododstavku te določbe opredeljena kot „rezultat dejavnosti na področju visokih in nizkih gradenj kot celote, z namenom, da same po sebi izpolnjujejo gospodarsko in tehnično funkcijo“.

               45

               Prvič, po zgledu Kraljevine Španije in Komisije je treba navesti, da je Sodišče razlagalo člen 14(10) in (13) Direktive 93/38 v sodbi z dne 5. oktobra 2000 v zadevi Komisija proti Franciji (C-16/98, Recueil, str. I-8315). V tej sodbi je Sodišče menilo, da člen 14(13) Direktive 93/38 „na konkreten način izraža obveznosti, ki za naročnike izhajajo iz člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive [93/38], zato ga je pri ugotavljanju razdelitve gradnje treba upoštevati v povezavi s to določbo“ (točka 31). Poleg tega po mnenju Sodišča iz „opredelitve gradnje iz člena 14(10), prvi pododstavek, drugi stavek, Direktive [93/38] izhaja, da je obstoj katere koli gradnje treba oceniti glede na gospodarsko in tehnično funkcijo rezultata zadevne gradnje“ (točka 36).

               46

               Iz te sodbe je razvidno, da je Sodišče za ocenjevanje tega, ali so bile te gradnje medsebojno povezane tako, da bi jih bilo treba šteti za enotno gradnjo v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38, uporabilo funkcionalni pristop (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 15. marca 2012 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-574/10, točka 37). Sodišče je uporabilo dve merili, in sicer merilo gospodarske funkcije in merilo tehnične funkcije rezultata gradnje.

               47

               Ugotoviti je treba, da je Komisija v izpodbijani odločbi v skladu z zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji navedla, da je bilo treba uporabiti merili gospodarske funkcije in tehnične funkcije rezultata gradenj, da bi se opredelila gradnja v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 (uvodni izjavi 23 in 24). Po navedbi besedila te določbe v uvodni izjavi 23 je Komisija tako v uvodni izjavi 24 menila, da „so opisi gradenj, ki jih je bilo treba izvesti na omrežju kanalizacije in prečiščevanja odpadnih vod, podobni in da naj bi te gradnje izpolnjevale isto gospodarsko in tehnično funkcijo“, da „gre v obravnavani zadevi za niz posebnih vzdrževalnih, razširitvenih in rekonstrukcijskih gradenj na obstoječem omrežju kanalizacije in prečiščevanja odpadnih vod, s katerimi naj bi se ob dokončanju splošno izboljšalo omrežje za končne uporabnike“ in da „[r]azlika med vrstami gradenj [ni] tehnična ali gospodarska“.

               48

               Zato je treba poudariti, ne da bi se bilo treba izreči glede vprašanja, ki ga je postavila Komisija, namreč, ali sta merili gospodarske funkcije in tehnične funkcije rezultata gradnje za opredelitev gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 kumulativni, da Komisija v nasprotju s trditvami Kraljevine Španije v izpodbijani odločbi ni napačno ugotovila, da je treba za opredelitev gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 uporabiti merili gospodarske funkcije in tehnične funkcije rezultata gradnje.

               49

               Drugič, Kraljevina Španija trdi, da bi bilo treba pri analizi spornih javnih naročil upoštevati tudi zemljepisna in časovna merila.

               50

               V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji za opredelitev enotne gradnje uporabilo merili tehnične funkcije in gospodarske funkcije rezultata gradnje (točke od 49 do 56). V točki 65 je nato natančneje navedlo, da je „bilo vsak primer izvedbe javnega naročila treba oceniti v njegovem kontekstu in glede na njegove posebnosti“. Sodišče je dodalo, da so v okoliščinah, na podlagi katerih je bila izdana ta sodba, „[obstajali] pomembni elementi, kot so sočasnost začetkov postopkov javnih naročil, podobnost obvestil o javnih naročilih, enotnost zemljepisnega okvira, v katerem so bili začeti postopki javnih naročil, in usklajenost, ki jo je zagotavljal organ, ki je na ravni okrožja združeval medobčinske zveze za elektrifikacijo, ki so se zavzemale za združitev navedenih javnih naročil na tej ravni“.

               51

               Tako je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji upoštevalo zemljepisni element pri preverjanju enotnosti tehnične funkcije in gospodarske funkcije gradenj, opravljenih na raznih lokalnih omrežjih, tako omrežjih za distribucijo električne energije (točki 64 in 65) kot omrežjih javne razsvetljave (točki 69 in 70), na širšem zemljepisnem območju in pri preverjanju tega, ali bi se lahko zato ta lokalna omrežja združila v enotno omrežje, ki temelji na možnosti medsebojnega povezovanja teh lokalnih omrežij.

               52

               V zvezi s časovnim vidikom je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji omenilo „sočasnost začetkov postopkov javnih naročil“ (točka 65).

               53

               Upoštevati je treba, da zemljepisni in časovni vidik nista merili za opredelitev gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38, ampak elementa, potrebna za potrditev obstoja take gradnje, saj le gradnje, ki se izvajajo v določenem zemljepisnem in časovnem okviru, lahko štejejo za enotno gradnjo.

               54

               Poudariti je treba, da se je Komisija v izpodbijani odločbi sklicevala na zemljepisni element (uvodni izjavi 24 in 26 izpodbijane odločbe) in na časovni element zaradi združevanja javnih naročil v zvezi s projekti iz iste faze, bodisi SPWS bodisi FIMMA 97. Zato Komisija ni ravnala napačno, ko je pri analizi spornih javnih naročil uporabila zemljepisne in časovne elemente, ne da bi jih štela za funkcionalna merila za opredelitev zadevnih gradenj.

               55

               Tretjič, Kraljevina Španija trdi, da se zdi, da je Komisija za ugotovitev kršitev, ki naj bi jih storili španski organi, uporabila nekoliko posebna merila, kot so zmožnosti morebitnih ponudnikov ali koristi, ki bi jih ti imeli zaradi izvedbe nekaterih ali vseh javnih naročil naenkrat (uvodna izjava 9 izpodbijane odločbe).

               56

               Komisija je v izpodbijani odločbi v delu, ki se nanaša na začetno oceno (uvodna izjava 9), res navedla nekatere elemente v zvezi z morebitnimi ponudniki.

               57

               Glede tega je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji menilo, da opredelitev gradnje iz člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 obstoja gradnje ne pogojuje z elementi, kot sta število naročnikov ali možnost, da celotno gradnjo izvede eno samo podjetje (točka 43). Poudarilo je, da tudi če obstoj enega samega naročnika in možnosti, da celotno gradnjo, ki je bila predvidena z zadevnimi javnimi naročili, lahko izvede eno samo podjetje s sedežem v Uniji, lahko glede na okoliščine pomeni znak, ki potrjuje obstoj gradnje v smislu direktive, pa, nasprotno, ta obstoj glede tega ni odločilno merilo. Sodišče je dodalo, da „obstoj več naročnikov in dejstvo, da celotne gradnje ne more izvesti eno samo podjetje, [nista] vpliva[la] na obstoj kakršne koli gradnje, če je taka ugotovitev izhajala iz uporabe funkcionalnih meril iz člena 14(10), prvi pododstavek, drugi stavek, Direktive“ (točka 42).

               58

               Tako je iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji razvidno, da je mogoča uporaba nekaterih elementov, zlasti v zvezi z morebitnimi ponudniki, vendar ti elementi ne morejo biti odločilni niti ne morejo vplivati na ugotovitev obstoja gradnje, ki temelji na povezavi meril tehnične funkcije in gospodarske funkcije rezultata gradnje.

               59

               Zato je treba preučiti uporabo teh meril za zadevna javna naročila v izpodbijani odločbi in presoditi, ali ju je Komisija pravilno štela za izpolnjeni pri ugotovitvi obstoja dveh gradenj. Potem bo treba preučiti, na kateri podlagi so bili upoštevani drugi elementi.

         Uporaba pojma gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 za sporna javna naročila v izpodbijani odločbi

               60

               Kraljevina Španija se sklicuje na neobstoj objektivne analize gradenj s tehnično-gospodarskega, zemljepisnega in časovnega vidika, napačno uporabo meril v obravnavani zadevi in uporabo posameznih meril.

               61

               Komisija je v izpodbijani odločbi menila, da sta obstajali dve skupini gradenj, prva, sestavljena iz osmih projektov iz faze SPWS (uvodna izjava 24(a)), in druga, sestavljena iz štirih projektov iz faze FIMMA 97 (uvodna izjava 24(b)). Zato je treba ti skupini preučiti ločeno.

         – Osem spornih javnih naročil iz faze SPWS

               62

               Kraljevina Španija se sklicuje na to, da Komisija pri tehnično-gospodarskem preverjanju ni bila dosledna, in sama s tehničnega in gospodarskega vidika analizira osem v točki 14 zgoraj navedenih spornih javnih naročil iz faze SPWS, ki se nanašajo na šest odsekov kanalizacije odpadnih vod, odtok za deževnico in sekundarno omrežje kanalizacije, ki so sestavljali posamezne projekte.

               63

               Prvič, Kraljevina Španija v zvezi s tehnično funkcijo gradenj trdi, da se razlikuje za vse posamezne zadevne projekte.

               64

               Vendar Komisija z analizo, ki jo je opravila, ni neodvisno pregledovala in ocenjevala tehničnih funkcij posameznih gradenj, zajetih s spornimi javnimi naročili, kot to trdi Kraljevina Španija, temveč je v skladu s sodno prakso, navedeno zgoraj v točki 45, preučila, ali ima rezultat gradnje isto tehnično funkcijo.

               65

               Komisija je tako ugotovila, da je šlo za gradnje, katerih rezultat je bil splošno izboljšanje asanacijskega omrežja, in da so bile te gradnje namenjene opravljanju iste tehnične funkcije (uvodna izjava 24 izpodbijane odločbe).

               66

               Po eni strani je v zvezi s šestimi odseki kanalizacije in sekundarnim kanalizacijskim omrežjem treba poudariti, da vsi ti zbirajo odpadne vode, da bi se z njimi upravljalo v okviru asanacijskega omrežja.

               67

               Po drugi strani glede odtoka za deževnico Kraljevina Španija trdi, da ima ta drugačno tehnično funkcijo, ki ne zajema usmerjanja in obdelave odpadnih vod, temveč je namenjen preprečevanju nastanka poplav ob obilnem deževju. Vendar Kraljevina Španija ne trdi, da navedeni odtok v obravnavani zadevi ne sodeluje s kanalizacijo in sekundarnim kanalizacijskim omrežjem pri tehnični funkciji asanacijskega omrežja. Kot pravilno trdi Komisija, je ta odtok namenjen preprečevanju nepotrebnega povečanja količine vode za obdelavo v čistilni napravi in omejevanju onesnaženja sprejemnih vod s presežnimi količinami deževnice, s čimer prispeva k boljšemu upravljanju z odpadnimi vodami. Poleg tega Kraljevina Španija trdi, da zadevni odtok ne obdeluje odpadnih vod, ne trdi pa, da odpadnih vod tudi ne odvaja. Navaja, da ni mogoče strogo ločiti deževnice, ki se odvaja skozi zadevni odtok, in odpadnih vod, ki jih odvaja kanalizacija. Ugotoviti je treba, da zadevni odtok odvaja deževnico in odpadne vode, da bi se razbremenila kanalizacija odpadnih vod in omogočilo boljše delovanje asanacijskega omrežja.

               68

               Glede tega je treba poudariti, da so španski organi v odgovoru na vprašalnik v zvezi z zahtevo za finančno pomoč, predloženo leta 1996, navedli, da cilj projekta asanacije zajema izgradnjo niza kanalizacijskih odsekov, da bi se zajelo celotno območje, ki odpadne vode usmerja v čistilno napravo Almozara. Navedeno je tudi, da je bila predvidena izgradnja odtoka za odvečno vodo, ki naj bi v reko Èbre odvajal deževnico, ki je ne bi mogla sprejeti kanalizacija, zgolj v primeru obilnega dežja ob ustrezni stopnji razredčenja odpadnih vod. Nazadnje je navedeno, da je bil glavni cilj skupka projektov „sanacija zastarelih obstoječih zgradb in odprava pomanjkljivosti sistema, s čimer se občini zagotovi kanalizacijsko omrežje, ki lahko odpadne vode usmerja v glavne kanalizacijske zbiralnike in tako preprečuje poplave, pronicanje v podtalnico in nenadzorovano odtekanje odpadnih vod“. Isti opis tega glavnega cilja je podan tudi v odločbi iz leta 1996 v obrazcu povzetka v prilogi, ki povzema projekt. Iz tega je mogoče sklepati, kot to navaja tudi Kraljevina Španija, da v okviru asanacijskega omrežja obstaja povezava med prenosom odpadnih vod in preprečevanjem poplav s pomočjo odtokov.

               69

               Ugotoviti je treba, da teh osem projektov ni samostojnih, kot to trdi Kraljevina Španija, temveč da vsi pripadajo istemu projektu v zvezi z asanacijskim omrežjem, ki v skladu z vprašalnikom v zvezi z zahtevo za finančno pomoč, predloženo leta 1996, in obrazcem povzetka iz priloge k odločbi iz leta 1996 zajema izgradnjo kanalizacijskega omrežja, ki lahko odpadne vode usmerja v glavne kanalizacijske zbiralnike in tako preprečuje poplave, pronicanje v podtalnico in nenadzorovano odtekanje odpadnih vod. Kot je Komisija pravilno menila, so imele zadevne gradnje iz faze SPWS podoben cilj, in sicer vzpostaviti ali prenoviti kanalizacijski sistem v različnih predelih, vključno z izgradnjo kanalizacije odpadnih vod in odtokov (uvodna izjava 24(a) izpodbijane odločbe). Tako so dejansko sestavljale niz gradenj, katerega rezultat je splošno izboljšanje omrežja za končne uporabnike (uvodna izjava 24 izpodbijane odločbe). V skladu s členom 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 in zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji je rezultat tega niza gradenj sam po sebi namenjen izpolnjevanju tehnične funkcije asanacije odpadnih vod.

               70

               Navedbe Kraljevine Španije, da se Direktiva 93/38 ne uporablja za odtoke, ker ti niso namenjeni odvajanju odpadnih vod, ne vplivajo na to ugotovitev. Po eni strani, kot je bilo že poudarjeno (glej točko 67 zgoraj), je trditev, da zadevni odtok odvaja zgolj deževnico, napačna. Po drugi strani je treba upoštevati, kot to pravilno trdi Komisija, da področje uporabe člena 6(2)(b) Direktive 93/38 ni omejeno na naprave, ki neposredno odvajajo ali obdelujejo odpadne vode, temveč da se ta določba uporablja za javna naročila, „povezan[a] za odstranjevanje ali čiščenje odplak“, kar zajema tudi odtoke.

               71

               Poleg tega je treba zavrniti trditve Kraljevine Španije, s katerimi se izpodbijajo navedbe Komisije, da povezovanje niza dejavnosti v zvezi z različnimi vrstami kanalizacije komunalnih odpadnih vod v enotno gradnjo potrjuje Direktiva Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 26). Ta direktiva se namreč nanaša zlasti na zbiranje, čiščenje in odvajanje komunalnih odpadnih vod, ki jih v členu 2(1) opredeljuje tako, da vključujejo padavinsko vodo. Poleg tega tudi ob predpostavki, da ta direktiva individualizira ureditev, ki se uporablja za čistilne naprave za vodo, Kraljevina Španija ne obrazloži, kaj naj bi iz tega izhajalo v zvezi z zadevnimi projekti, med katerimi se noben ne nanaša na čistilne naprave za vodo.

               72

               Drugič, Kraljevina Španija izpodbija trditev, da imajo zadevni projekti isto gospodarsko funkcijo. Za deževnico naj se ne bi uporabljala posebna dajatev na storitve asanacije odpadnih vod, ki jo zaračunava občina Zaragoza. Zato naj se za odtok za deževnico ne bi mogla obračunavati individualizirana dajatev ali pristojbina. Poleg tega Kraljevina Španija v odgovor Komisiji trdi, da tudi če je taka posebna dajatev namenjena financiranju stroškov uporabe omrežja, ta ni zadostna, zato je potreben prispevek iz proračuna občine. To naj bi izkazovalo, da bi morala biti, čeprav je upravljanje z odpadnimi vodami delno financirano s prihodki iz dajatev, infrastruktura omrežja, namenjenega zbiranju in obdelavi deževnice, financirana iz javnih sredstev. Dajatev za obdelavo odpadnih vod in plačilo javne službe, ki se izvaja z odtoki za deževnico, naj bi se bistveno razlikovala, kar naj bi dokazovalo, da z gospodarskega vidika ne gre za isti namen. Dajatev za obdelavo odpadnih vod naj bi bila namreč določena na podlagi dejanskih izpustov odplak posameznih gospodinjstev, torej naj bi šlo za individualizirano dajatev, določeno na podlagi porabe posameznega zavezanca, plačilo javne službe, ki se izvaja z odtoki za deževnico, pa bi lahko sicer bilo določeno kot obveznost prebivalcev, vendar brez prilagoditev zahtevanih zneskov glede na koristi, ki nastanejo zadevnim osebam.

               73

               Komisija je v izpodbijani odločbi menila, da so z gospodarskega vidika „končni uporabniki [morali] plačati ponudniku storitev za to, kar uporabljajo“ (uvodna izjava 24).
               […]

               75

               Prvič, Kraljevina Španija je na obravnavi v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča potrdila, da je bila posebna asanacijska dajatev na storitve asanacije odpadnih vod, ki jo pobira občina Zaragoza in na katero se sklicuje v svoji tožbi, predvidena s členom 2 poglavja 2 z naslovom „Storitve asanacije odpadnih vod“ davčnega odloka št. 24.25 občine Zaragoza o dajatvah na storitve oskrbe s pitno vodo in asanacije odpadnih vod, ki ga je v svojih pisanjih navajala Komisija. V skladu s to določbo „[o]bdavčljivi dogodek za to dajatev ustreza ponujanju storitev asanacije odpadnih vod, kadar gre za deževnico in/ali odpadne vode, ki se zbirajo v kanalizaciji, ki je v občinski lasti ali jo občina vzdržuje, ker občina Zaragoza prevzema upravljanje s temi vodami, vključno s stroški njihovega odvajanja, obdelave in izpusta v naravne vodotoke pod pogoji iz soglasij za izpuste, ki jih je izdala Hidrografska zveza za reko Èbre“. Iz te določbe je razvidno, da ne razlikuje med odpadnimi vodami in deževnico.

               76

               Drugič, ugotoviti je treba, da navedbe Kraljevine Španije o financiranju infrastrukture omrežja za zbiranje in obdelavo deževnice niso utemeljene, saj se je Kraljevina Španija omejila na trditev, da mora biti navedena infrastruktura financirana iz javnih sredstev. Poleg tega Kraljevina Španija ni predložila elementov, ki bi dokazali, da se ta infrastruktura niti delno ne financira s posebno dajatvijo na asanacijo.

               77

               Zato je treba ugotoviti, da so zadevne gradnje iz faze SPWS sestavni deli celote, katere rezultat je sam po sebi namenjen izpolnjevanju ene gospodarske funkcije.

               78

               Glede na zgoraj navedeno je treba šteti, da Kraljevina Španija ni dokazala, da je Komisija v uvodni izjavi 26 izpodbijane odločbe napačno ugotovila, da so zadevne gradnje iz faze SPWS namenjene izpolnjevanju iste tehnične in gospodarske funkcije v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38.

         – Štiri sporna javna naročila iz faze FIMMA 97

               79

               Kraljevina Španija se sklicuje na to, da Komisija pri tehnično-gospodarskem preverjanju ni bila dosledna, in sama s tehničnega in gospodarskega vidika analizira štiri v točki 15 zgoraj navedena sporna javna naročila iz faze FIMMA 97, ki se nanašajo na napravo za obdelavo blata, povezovalno kanalizacijo in odseke kanalizacije, med katerimi je tudi kanalizacija reke Gállego. Kraljevina Španija nato analizira javna naročila iz te faze in ugotavlja, da je treba posamezne projekte šteti za neodvisne od drugih in da objava javnih naročil v uradnem listu ni bila potrebna.

               80

               Prvič, Komisija je v izpodbijani odločbi glede tehnične funkcije projektov iz faze FIMMA 97 štela, da ti štirje projekti sestavljajo eno samo gradnjo, kar Kraljevina Španija prereka.

               81

               V skladu z vprašalnikom v zvezi z zahtevo za finančno pomoč, predloženo leta 1997, so imeli projekti iz faze FIMMA 97 tri različne cilje. Torej je treba po zgledu Komisije poudariti, da so štiri sporna javna naročila iz navedene faze pripadala isti skupini z istim ciljem „preprečevanje izpustov neprečiščenih odpadnih vod“.

               82

               V zvezi s povezovalno kanalizacijo Kraljevina Španija trdi, da „njen namen ni, kot je to pri drugi kanalizaciji, zbiranje in odvajanje odpadnih vod v čistilne naprave in deževnice v odtoke“, ter navaja, da se s povezovalno kanalizacijo „skušajo ublažiti neravnovesja v asanacijskih gradnjah, ki so nastala zaradi asimetrične rasti mesta Zaragoza“. V nasprotju z navedbami Kraljevine Španije je napačno trditi, da je povezovalna kanalizacija med dvema čistilnima napravama „od druge kanalizacije povsem neodvisna infrastruktura“ v delu, v katerem je navedena kanalizacija vključena v asanacijsko omrežje mesta Zaragoza. Kraljevina Španija torej loči tehnično funkcijo posameznih projektov, ne da bi upoštevala, da gre za niz gradenj, katerega rezultat je splošno izboljšanje omrežja za končne uporabnike (uvodna izjava 24 izpodbijane odločbe) in ki je sam po sebi namenjen izpolnjevanju tehnične funkcije asanacije odpadnih vod.

               83

               Glede naprave za obdelavo blata Kraljevina Španija namreč trdi, da ta za razliko od kanalizacije ni namenjena odvajanju deževnice ali odpadnih vod, temveč preprečevanju izlivanja blata, ki nastaja pri procesiranju pitne vode za osebno, trgovinsko ali industrijsko rabo celega mesta, v reko Huerva. Vendar ne gre za to, da se ugotovi, ali ima naprava za obdelavo blata sama po sebi drugačno funkcijo kot kanalizacija, ampak za to, da se presodi, ali v skladu s členom 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 kanalizacija in naprava za obdelavo blata pripadata nizu gradenj, katerega rezultat ima skupno tehnično funkcijo asanacije odpadnih vod. Kraljevina Španija pa ne zanika, da naprava za obdelavo blata prispeva k asanaciji odpadnih vod mesta Zaragoza.

               84

               Poleg tega navedba Kraljevine Španije, da se profil ponudnikov pri javnem naročilu kanalizacije povsem razlikuje od profila ponudnikov pri javnem naročilu naprave za obdelavo blata, ni utemeljena, ker ne gre za eno od meril, ki omogočajo opredelitev gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38.

               85

               Nazadnje, Kraljevina Španija izpodbija navedbo Komisije o tehnični enakovrednosti kanalizacije in naprav za obdelavo blata, ki so v razmerju do obdelave odpadnih vod dopolnilnega značaja. S tem v zvezi trdi, da gre v obravnavani zadevi za napravo za obdelavo blata, ki je del enote za procesiranje pitne vode, in ne del čistilne naprave. Vendar je treba ugotoviti, da Kraljevina Španija ni obrazložila, zakaj naj bi dejstvo, da gre za tako napravo za obdelavo blata, izkazovalo, da ta naprava dopolnilno ne sodeluje pri obdelavi odpadnih vod, če izpolnjuje cilj preprečevanja izpustov neprečiščenih odpadnih vod, kot je navedeno v vprašalniku v zvezi z zahtevo za finančno pomoč, predloženo leta 1997.
               […]

               87

               Ugotoviti je treba, da ti štirje projekti niso neodvisni, kot to trdi Kraljevina Španija, temveč da pripadajo istemu projektu, ki se nanaša na asanacijsko omrežje. Kot je Komisija pravilno ugotovila, imajo zadevne gradnje iz faze FIMMA 97 podoben cilj izgradnje kanalizacije ob bregovih rek Huerva in Gállego, da se uredijo območja, v katerih se odplake še vedno odvajajo neposredno v reko, ter obnove dveh čistilnih naprav za odpadne vode, v katere so te usmerjene (uvodna izjava 24(b) izpodbijane odločbe). Tako dejansko sestavljajo niz gradenj, katerega rezultat je splošno izboljšanje asanacijskega omrežja za končne uporabnike (uvodna izjava 24 izpodbijane odločbe). V skladu s členom 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 in zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji je rezultat tega niza gradenj sam po sebi namenjen izpolnjevanju tehnične funkcije asanacije odpadnih vod.
               […]

               89

               Glede na zgoraj navedeno je treba šteti, da Kraljevina Španija ni dokazala, da je Komisija v uvodni izjavi 26 izpodbijane odločbe napačno ugotovila, da so zadevne gradnje iz faze FIMMA 97 namenjene izpolnjevanju iste tehnične in gospodarske funkcije v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38.

         – Presoja

               90

               Kraljevina Španija torej v zvezi z zadevnimi projekti iz faz SPWS in FIMMA 97 ni dokazala, da je Komisija v uvodni izjavi 26 izpodbijane odločbe napačno ugotovila, da so navedeni projekti za posamezni fazi sestavljali umetno razdeljeno gradnjo v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, in člena 13 Direktive 93/38. Po analogiji z okoliščinami iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji so zadevni projekti dejansko sestavljali dva posamična niza, ki se nanašata na obstoječe asanacijsko omrežje in katerih rezultat ob dokončanju gradnje je sestavni del funkcije, ki jo opravlja navedeno omrežje.

               91

               Navedbe Kraljevine Španije v zvezi z drugimi merili, na katera se sklicuje, to sta zemljepisni in časovni element, ali tistimi merili, ki naj bi jih Komisija v izpodbijani odločbi napačno uporabila, ne vplivajo na to ugotovitev.

               92

               Prvič, glede zemljepisnega in časovnega vidika je treba spomniti, da v skladu s členom 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 in njegovo razlago, ki jo je podalo Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji, ne gre samo po sebi za merili, ki izhajata iz besedila niti iz sodne prakse (glej točko 53 zgoraj).

               93

               Prvič, v zvezi z zemljepisnim vidikom je Komisija v uvodni izjavi 24 izpodbijane odločbe navedla, da je „v zvezi z osmimi projekti [iz faze] SPWS […] [bila] edina razlika dejstvo, da [so bile gradnje] izvedene v različnih zemljepisnih območjih“ in da je „v zvezi z osmimi projekti [iz faze FIMMA 97] [bila] edina razlika dejstvo, da [so bile gradnje] izvedene v različnih geografskih območjih“. Komisija je v uvodni izjavi 26 dodala, da so „[bile] gradnje izvedene v enem samem zemljepisnem predelu“.

               94

               S tem v zvezi se Kraljevina Španija sklicuje na protislovje v izpodbijani odločbi in trdi, da Komisija nesmiselno naenkrat zatrjuje zemljepisno razpršenost in en sam zemljepisni predel. Vendar je treba ugotoviti, da Kraljevina Španija z navedbo, da so „kljub dejstvu, [da se zadevne gradnje] nanašajo na eno samo enotno zemljepisno območje, bile [te] medsebojno znatno oddaljene in z zemljepisnega vidika nepovezane“, trdi enako.

               95

               Kraljevina Španija se torej sklicuje na fizično nepovezanost gradenj, predvidenih z zadevnimi projekti, kar naj bi Komisiji onemogočilo ugotovitev obstoja dveh gradenj. Vendar so tudi ob predpostavki fizične nepovezanosti različne gradnje še vedno sestavni deli funkcije, ki jo opravlja asanacijsko omrežje mesta Zaragoza, zato se lahko šteje, da so del iste gradnje. Zato, če so – kar zatrjuje Komisija in čemur Kraljevina Španija ne nasprotuje – navedene gradnje znotraj območja, ki ga pokriva omrežje odtokov in kanalizacije, s katerim upravlja občina Zaragoza, ni pomembno, da so te gradnje razpršene po omrežju in da niso fizično povezane. Zato so te gradnje, kot je Komisija navedla v izpodbijani odločbi, čeprav so bile „izvedene v različnih geografskih območjih“, „v enem samem zemljepisnem predelu“. Zato Kraljevina Španija s trditvijo o domnevni protislovnosti v izpodbijani odločbi v zvezi z navedenim ne more uspeti.

               96

               Trditev Kraljevine Španije, s katero naj bi se ugotovila primerljivost z okoliščinami iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji, je torej treba zavrniti. Kraljevina Španija ni predložila nobenega dokaza, na podlagi katerega bi se lahko ugotovilo, da so se sporna javna naročila nanašala na različna asanacijska omrežja in da bi bilo treba preučiti, ali jih je mogoče združiti.

               97

               Nazadnje, Kraljevina Španija v odgovor na trditev Komisije, da je v Direktivi 91/271 za upoštevni zemljepisni okvir določena aglomeracija, trdi, da tako sklicevanje nikakor ni upoštevno za opredelitev gradnje v smislu predpisov, ki urejajo javno naročanje. To, da ta direktiva za upoštevni zemljepisni okvir uporablja aglomeracijo, naj bi bilo smiselno v okviru obdelave odpadnih vod in varovanja javnega zdravja. Glede tega je treba ugotoviti, da ker je rezultat različnih gradenj sestavni del funkcije, ki jo opravlja asanacijsko omrežje mesta Zaragoza, je upoštevno zemljepisno območje določeno s pokritostjo s tem omrežjem, ne glede na to, ali gre za mestno aglomeracijo ali za ozemlje občine.

               98

               Zato je treba ugotoviti, da Kraljevina Španija s trditvijo o uporabi domnevnega zemljepisnega merila, ki naj bi Komisijo morala privesti do tega, da bi v izpodbijani odločbi ugotovila, da zadevni projekti ne sestavljajo dveh gradenj v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38, ne more uspeti.

               99

               Drugič, Komisija je v izpodbijani odločbi v zvezi s časovnim vidikom obdržala dve skupini projektov, eno za fazo SPWS in eno za fazo FIMMA 97.

               100

               V zvezi s tem, pod predpostavko, da ima Kraljevina Španija interes izpodbijati to delitev na dve odločbi, je treba zavrniti trditev Kraljevine Španije, da ni bilo mogoče določiti dveh skupin zgolj glede na to, da so bili projekti odobreni z dvema različnima odločbama. Kot trdi Komisija, namreč to, da je obdržala dve skupini projektov, izhaja iz uporabe časovnega elementa, saj je bilo združevanje gradenj povezano z njihovo pripadnostjo dvema časovno ločenima fazama načrta asanacije Zaragoze.

               101

               Poleg tega Kraljevina Španija prereka dejstvo, da bi se lahko sporni projekti šteli za sočasne v okviru obeh posameznih faz. Izpodbija naknadno analizo Komisije, ki naj v upravnem postopku ne bi ovrgla trditve Kraljevine Španije, da so bile za fazo SPWS pogodbe sklenjene v obdobju 14 mesecev, za fazo FIMMA 97 pa v obdobju 20 mesecev.

               102

               Kot je bilo že navedeno (glej točke 50, 52 in 53 zgoraj), Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji ni opredelilo časovnega merila, temveč je upoštevalo časovni vidik pri presoji. Poudariti je treba, da Sodišče ne navaja časovne enote, ampak „sočasnost začetka postopka spornih javnih naročil“, medtem ko se, kot trdi Komisija, generalni pravobranilec F. G. Jacobs v sklepnih predlogih k zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji (Recueil, str. I-8341, I-8318) sklicuje na „določeno obdobje“ (točka 72).

               103

               Kot pravilno trdi Komisija, so bili v obravnavani zadevi pozivi za zbiranje ponudb objavljeni v istem obdobju za vsako izmed skupin zadevnih projektov. Tako je bilo izmed osmih javnih naročil iz faze SPWS sedem objavljenih v manj kot petih mesecih, med 29. julijem 1997 in 17. decembrom 1997, med njimi jih je bilo pet objavljenih na dva datuma, eno je bilo objavljeno 24. julija 1998, vendar s štirimesečnim rokom za izvedbo. V zvezi s štirimi javnimi naročili iz faze FIMMA 97 so bili pozivi za zbiranje ponudb objavljeni v obdobju manj kot sedem mesecev, med 13. novembrom 1998 in 9. junijem 1999.
               […]

               107

               Zato Kraljevina Španija ne more uspeti s trditvijo o domnevnem časovnem merilu, katerega uporaba v obravnavani zadevi bi lahko omogočila ugotovitev, da je Komisija v izpodbijani odločbi napačno ugotovila obstoj dveh gradenj.

               108

               Drugič, Kraljevina Španija trdi, da se je Komisija v izpodbijani odločbi za ugotovitev kršitev, ki naj bi jih storili španski organi, sklicevala na dokaj nenavadna merila, kot so zmožnosti morebitnih ponudnikov ali koristi, ki bi jih ti imeli zaradi izvedbe nekaterih ali vseh javnih naročil naenkrat (uvodna izjava 9 izpodbijane odločbe).

               109

               Komisija je v izpodbijani odločbi v delu, ki se nanaša na začetno presojo (uvodna izjava 9), res navedla nekatere elemente v zvezi z morebitnimi ponudniki. Prav tako jih je navedla v končni presoji (uvodna izjava 25), pri čemer se je tam izrazila drugače.

               110

               Vendar je iz uvodnih izjav 24 in 26 izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija obstoj dveh gradenj v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 ugotovila na podlagi združitve funkcionalnih tehničnih in gospodarskih meril. Zato je namen elementov iz uvodne izjave 25 izpodbijane odločbe le potrditi ugotovitev na podlagi funkcionalnih meril. Tako navedba takih elementov ne vpliva na zakonitost izpodbijane odločbe.

               111

               V zvezi z navedbami glede morebitnih ponudnikov v uvodni izjavi 25 izpodbijane odločbe je treba podredno poudariti, da je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji, točka 42, navedlo, da „možnost, da bi celotno gradnjo, predvideno z zadevnimi javnimi naročili, lahko izvedlo eno samo podjetje s sedežem v Skupnosti“ lahko pomeni znak, ki potrjuje obstoj gradnje v smislu Direktive 93/38.

               112

               Poleg tega je Komisija v uvodni izjavi 25 izpodbijane odločbe navedla člen 4(2) Direktive 93/38. Ta določba prepoveduje kakršno koli diskriminacijo med ponudniki, pri čemer varuje tudi tiste ponudnike, ki so bili odvrnjeni od ponudbe, ker so bili zaradi postopka, ki ga je vodil naročnik, v slabšem položaju (zgoraj navedena sodba Komisija proti Franciji, točka 109). Elementi iz uvodne izjave 25 izpodbijane odločbe, ki se nanašajo na morebitne ponudnike, so tako navedeni tudi ob upoštevanju člena 4(2) Direktive 93/38.

               113

               Glede na navedeno je treba ugotoviti, da Kraljevina Španija ni dokazala, da je Komisija v izpodbijani odločbi napačno opredelila merila, ki omogočajo opredelitev gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38, niti da jih je v obravnavani zadevi napačno uporabila. Zadevni projekti torej sestavljajo dva posamična niza, ki se nanašata na obstoječe asanacijsko omrežje Zaragoze in katerih rezultat ob dokončanju gradnje je sestavni del funkcije, ki jo opravlja navedeno omrežje. Zato Kraljevina Španija ni dokazala, da je Komisija napačno ugotovila obstoj dveh gradenj, ene za fazo SPWS in druge za fazo FIMMA 97.

               114

               Zato je treba prvi del prvega tožbenega razloga zavrniti.

         Drugi del tožbenega razloga: očitna napaka Komisije pri presoji v zvezi z obstojem namernosti

               115

               Kraljevina Španija v bistvu trdi, da je za kršitev člena 14(13) Direktive 93/38 potrebna namernost, ki jo mora dokazati Komisija. V zvezi s tem naj bi bilo treba upoštevati samo predpise o javnem naročanju, ne pa tudi Uredbe (ES) št. 1164/94. Komisija pa naj ne bi predložila dokaza take namernosti. Kraljevina Španija vsekakor trdi, da je med celotnim postopkom ravnala pregledno ter v dobri veri in polnem sodelovanju s Komisijo.

               116

               Komisija je v obravnavani zadevi z izpodbijano odločbo presodila, da so španski organi kršili člen 14(13) Direktive 93/38, in Kraljevini Španiji naložila finančni popravek v skladu s členom H Priloge II k Uredbi (ES) št. 1164/94.

               117

               Kot pravilno navaja Kraljevina Španija, je generalni pravobranilec F. G. Jacobs v zgoraj navedenih sklepnih predlogih k sodbi Komisija proti Franciji trdil, da besedilo člena 14(13) Direktive 93/38 zajema določeno stopnjo namernosti ravnanja (točke od 37 do 39).

               118

               Vendar je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji (točka 31) menilo, da je člen 14(13) Direktive 93/38 na konkreten način izražal obveznosti, ki so za naročnike izhajale iz člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38, in da ga je bilo zato pri ugotavljanju razdelitve gradnje treba upoštevati v povezavi s tem členom. Sodišče ni ugotavljalo, ali so naročniki namenoma razdelili enotno gradnjo v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38.

               119

               Zato je treba ugotoviti, da Komisiji v obravnavani zadevi v skladu s členom 14(13) Direktive 93/38 ni bilo treba dokazati, da so španski organi pri razdelitvi enotne gradnje v smislu člena 14(10), prvi pododstavek, Direktive 93/38 na več javnih naročil ravnali namerno. Komisija torej v zvezi s tem ni nosila nobenega dokaznega bremena, zato ji v obravnavani zadevi ni mogoče očitati, da ni dokazala take namernosti.

               120

               Trditve Kraljevine Španije, da so španski organi lojalno sodelovali s Komisijo in da so ravnali pregledno in v dobri veri, ne vplivajo na to ugotovitev. Ker za ugotovitev kršitve člena 14(13) Direktive 93/38 torej ni potreben noben element namernosti ravnanja zadevnih organov, presojanje o ravnanju španskih organov v obravnavani zadevi ni upoštevno za dokazovanje, da je Komisija napačno ugotovila kršitev te določbe.
               […]

               Iz teh razlogov je
               SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat)
               razsodilo:

                           1.

                           Tožba se zavrne.

                           2.

                           Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

                           Truchot

                           Martins Ribeiro

                           Popescu

                     Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 11. julija 2013.
                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: španščina.
      (
            1
         )	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 9. januarja 2007. # Kris Van Neyghem proti Odboru regij Evropske unije. # Uradniki - Dopustnost. # Zadeva T-288/04.

text:
      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi senat)
      z dne 9. januarja 2007
      Zadeva T-288/04
      Kris Van Neyghem
      proti
      Odboru regij Evropske unije
      „Uradniki – Imenovanje – Razvrstitev v naziv in plačilni razred – Plačilne liste – Prepozna pritožba – Dopustnost“
      Predmet: Tožba za razglasitev ničnosti odločbe Odbora regij št. 87/03 z dne 26. marca 2003 o dokončni razvrstitvi tožeče stranke v
         naziv B 5, plačilni razred 4.

      Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Odbor regij Evropske unije nosi vse stroške.

      Povzetek
      Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek, ter člena 90 in 91)
      S pošiljanjem mesečne plačilne liste začnejo teči roki za vložitev pravnega sredstva zoper upravno odločbo, kadar je na tej
         listi jasno razviden obstoj in obseg te odločbe in kadar je namen zadevne odločbe popolnoma finančen in je lahko zaradi svoje
         narave razviden na taki listi.

      Tako pa ni pri odločbi o dokončni razvrstitvi uradnika v naziv in plačilni razred, katere glavni namen kot tak ni samo finančen,
         ampak zadeva bistveni element poklicnega položaja uradnika. Odločba takega pomena ni taka, da bi lahko bila jasno razvidna
         samo na podlagi plačilne liste. Ta lista ni primerno sredstvo za obveščanje zainteresirane stranke o sprejetju odločbe takega
         pomena, zlasti ne, če na njej ni nobene navedbe naziva in plačilnega razreda. Ob upoštevanju pravila iz člena 25, drugi odstavek,
         Kadrovskih predpisov in načela, po katerem mora uprava zagotoviti, da se uradniki lahko dejansko in zlahka seznanijo z upravnimi
         akti, ki jih posamično zadevajo, in ki temelji predvsem na dolžnosti skrbnega ravnanja, ki ga morajo institucije izkazovati
         do svojih uradnikov, namreč lahko običajno skrben uradnik, ki naj bi poznal pravila, ki urejajo njegovo plačo, upravičeno
         pričakuje, da mu bo odločba o njegovi dokončni razvrstitvi v naziv in plačilni razred sporočena pisno.

      Vendar dejstvo, da uprava ni izpolnila obveznosti, da uradniku pisno pošlje odločbo o njegovi dokončni razvrstitvi, tega ne
         oprošča izkazovanja skrbnosti, zlasti kadar se izkaže, da je uradnik v resnici vedel, da je bila v zvezi z njim sprejeta odločba
         o dokončni razvrstitvi. Poleg tega je ob upoštevanju pravnih in dejanskih okoliščin, ki so upoštevne za čas, ko je bila odločba
         poslana, in za katere je značilno, da uradnik na poskusnem delu ve, da se mora sprejeti odločba o dokončni razvrstitvi, uradnik
         na podlagi plačilnih list lahko opozorjen na spremembo svojega položaja, saj oseba, ki izkazuje vso zahtevano skrbnost običajno
         obveščenega uradnika, ne more razumno spregledati bistvene spremembe osnovne plače in poplačila te plače za nazaj. V tem primeru
         je uradnik dolžan vsaj to, da se pri upravi pozanima o vzroku te spremembe svoje osnovne plače in po potrebi od nje v razumnem
         roku zahteva celotno besedilo odločbe, ki je vzrok spremembe, da se lahko natančno seznani z vsebino in razlogi zadevnega
         akta, da lahko uveljavi pravico do vložitve pritožbe. V zvezi s tem se obdobje več kot petih mesecev po prejemu prvih plačilnih
         list, na katerih je prikazana bistvena sprememba osnovne plače, nikakor ne more šteti za razumen rok, čeprav je tožeča stranka
         v dobri veri mislila, da bo dosegla sporazum z upravo brez vložitve pritožbe, saj morebitni obstoj takega sporazuma uradnika
         ne oprošča upoštevanja rokov za pritožbo, ki so povezani z javnim redom.

      (Glej točke od 39 do 43 in od 47 do 50.)
      Napotitev na: Sodišče, 23. januar 1997, Coen, C‑246/95, Recueil, str. I‑403, točka 21; Sodišče prve stopnje, 16. marec 1993,
         Blackman proti Parlamentu, T‑33/89 in T‑74/89, Recueil, str. II‑249, točka 34; Sodišče prve stopnje, 24. april 1996, A proti
         Parlamentu, T‑6/94, RecFP, str. I‑A‑191 in II‑555, točka 52; Sodišče prve stopnje, 24. marec 1998, Becret-Danieau in drugi
         proti Parlamentu, T‑232/97, RecFP, str. I‑A‑157 in II‑495, točki 31 in 32; Sodišče prve stopnje, 24. junij 2004, Österholm
         proti Komisiji, T‑190/02, ZOdl. JU, str. I‑A‑197 in II‑877, točka 32; Sodišče prve stopnje, 16. februar 2005, Reggimenti proti
         Parlamentu, T‑354/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑33 in II‑147, točki 38 in 39; Sodišče prve stopnje, 4. maj 2005, Schmit proti Komisiji,
         T‑144/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑101 in II‑465, točka 146.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 9. marca 2000. # Miguel Vicente Nuñez proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Napredovanje - Ocenjevalno poročilo. # Zadeva T-10/99.


title: Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 2. junija 2016.#ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna proti Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu.#Predhodno odločanje – Trošarine – Direktiva 2003/96/ES – Diferencirane trošarinske stopnje za pogonska goriva in goriva za ogrevanje – Pogoj za uporabo stopnje za goriva za ogrevanje – Predložitev mesečnega seznama izjav, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje – Uporaba trošarinske stopnje, določene za pogonska goriva, v primeru nepredložitve tega seznama – Načelo sorazmernosti.#Zadeva C-418/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (deveti senat)
      z dne 2. junija 2016 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Trošarine — Direktiva 2003/96/ES — Diferencirane trošarinske stopnje za pogonska goriva in goriva za ogrevanje — Pogoj za uporabo stopnje za goriva za ogrevanje — Predložitev mesečnega seznama izjav, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje — Uporaba trošarinske stopnje, določene za pogonska goriva, v primeru nepredložitve tega seznama — Načelo sorazmernosti“
      V zadevi C‑418/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (upravno sodišče vojvodstva v Vroclavu, Poljska) z odločbo z dne 4. junija 2014, ki je prispela na Sodišče 5. septembra 2014, v postopku

         ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna

      proti

         Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu,

      SODIŠČE (deveti senat),
      v sestavi K. Likurgos, predsednik senata, E. Juhász in C. Vajda (poročevalec), sodnika,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: M. Aleksejev, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 28. oktobra 2015,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna K. Kocowski in S. Bogdański, odvetnika,

               —

               za Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu W. Bronicki in E. Białas-Giejbatow in D. Kowalik, agenti, skupaj z J. Kautem, radca prawny,

               —

               za poljsko vlado B. Majczyna in K. Maćkowska, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo M. Owsiany-Hornung in F. Tomat, agentki,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 2(3), 5 in 21(4) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2004/75/ES z dne 29. aprila 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 2, str. 21) (v nadaljevanju: Direktiva 2003/96), ter razlago načela sorazmernosti.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna (v nadaljevanju: ROZ-ŚWIT) in Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu (direktor generalnega davčnega urada v Vroclavu), ker je zadnjenavedeni družbi ROZ-ŚWIT zavrnil uporabo trošarinske stopnje, ki se uporablja za goriva za ogrevanje, ker ta družba ni pravočasno predložila mesečnega seznama izjav, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje (v nadaljevanju: seznam izjav pridobiteljev).

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodnih izjavah 3, 4, 9, 17 in 18 Direktive 2003/96 je navedeno:

                        „(3)

                        Pravilno delovanje notranjega trga in doseganje ciljev drugih politik Skupnosti zahtevata določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Skupnosti za večino energentov, vključno z električno energijo, zemeljskim plinom in premogom.

                        (4)

                        Precejšnje razlike v nacionalnih ravneh obdavčitve energije, ki jih uporabljajo države članice, se lahko izkažejo kot škodljive za nemoteno delovanje notranjega trga[.]

                  […]

                        (9)

                        Državam članicam je treba omogočiti potrebno prožnost pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi[.]

                  […]

                        (17)

                        Treba je vzpostaviti različne najnižje ravni obdavčitve Skupnosti v skladu z uporabo energentov in električne energije.

                        (18)

                        Energenti, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo za nekatere industrijske in komercialne namene ter energenti, ki se uporabljajo kot gorivo za ogrevanje, se običajno obdavčujejo na nižji ravni od tiste, ki se uporablja za energente, uporabljene kot pogonsko gorivo.“

               4

               Člen 2(3), prvi pododstavek, te direktive določa:
               „Kadar so namenjeni za uporabo, ponujeni naprodaj ali uporabljeni kot pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, se energenti, razen tistih, za katere je raven obdavčitve določena s to direktivo, obdavčijo glede na uporabo, po stopnji, ki se uporablja za enakovredno gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo.“

               5

               Člen 4(1) navedene direktive določa:
               „Rav[ni] obdavčitve, ki jih države članice določijo za energente in električno energijo, naštete v členu 2, ne smejo biti nižje od najnižjih ravni obdavčitve, določenih s to direktivo.“

               6

               Člen 5 iste direktive določa:
               „Pod pogojem, da upoštevajo najnižje ravni obdavčitve, ki so določene s to direktivo in da so združljive s pravom Skupnosti, države članice lahko, pod davčnim nadzorom, uveljavijo diferencirane davčne stopnje v naslednjih primerih:

                        —

                        kadar so diferencirane davčne stopnje neposredno povezane s kakovostjo izdelka;

                        —

                        kadar so diferencirane davčne stopnje odvisne od količinskih ravni porabe električne energije in energentov, uporabljenih kot gorivo za ogrevanje;

                        —

                        za naslednje uporabe: lokalni potniški promet (vključno s taksiji), zbiranje odpadkov, oborožene sile in javna uprava, invalidi, reševalna vozila;

                        —

                        med poslovno in neposlovno uporabo energentov in električne energije iz členov 9 in 10.“

               7

               V skladu s členi od 7 do 9 Direktive 2003/96 se najnižje ravni, ki se uporabljajo za pogonska goriva, za izdelke, uporabljene kot pogonsko gorivo za posebne industrijske in komercialne namene, in za gorivo za ogrevanje določijo, kot je navedeno v preglednicah od A do C Priloge I k tej direktivi.

               8

               V členih od 14 do 19 navedene direktive so določene popolne ali delne izjeme oziroma znižane stopnje obdavčitve, ki jih države članice, ali nekatere od njih, lahko ali morajo uporabiti pod pogoji, ki so v teh členih navedeni.

               9

               Člen 21(4) iste direktive določa:
               „Države članice lahko prav tako določijo, da davek na energente in električno energijo zapade v plačilo, kadar ugotovijo, da pogoj končne porabe, ki je določen z nacionalnimi pravili zaradi znižanja davčne stopnje ali izjeme, ni ali ni več izpolnjen.“

         Poljsko pravo

               10

               Člen 89(1), (4), (5) in od (14) do (16) Ustawa o podatku akcyzowym (zakon o trošarinah) z dne 6. decembra 2008, kakor je bil spremenjen (Dz. U. 2009, št. 3, postavka 11, v nadaljevanju: zakon o trošarinah), določa:
               „(1)   Trošarinske stopnje za energente znašajo:
               […]

                        10.

                        za kurilna olja iz tarifnih številk od 2710 19 51 do 2710 19 69 KN:

                                 (a)

                                 tista, katerih 30 vol. % ali več destilira pri 350°C ali katerih gostota je pri 15°C nižja od 890 kilogramov na kubični meter, so rdeče obarvana in označena v skladu s posebnimi določbami – 232,00 [poljskih zlotov (PLN)] na 1.000 litrov,

                                 (b)

                                 druga, za katere ne veljata obveznosti obarvanosti in označevanja na podlagi posebnih določb – [64,00] PLN na 1.000 kilogramov.

                  […]
               (4)   Če:

                        1.

                        se izdelki, navedeni v odstavku 1, točka […] 10 […], uporabljajo za pogon motorjev z notranjim izgorevanjem, če ne izpolnjujejo pogojev iz posebnih določb glede označevanja in obarvanosti ter se skladiščijo v posodah za gorivo, priključenih na merilni sistem za goriva, ali se prodajajo v takih posodah, se uporabi stopnja 1.822,00 PLN/1.000 litrov, če pa je njihova gostota pri 15°C nižja ali enaka 890 kilogramov na kubični meter, pa stopnja 2.047,00 PLN/1.000 kilogramov.

                  […]
               (5)   Prodajalec trošarinskih izdelkov, navedenih v odstavku 1, točk[a] […] 10 […], ki niso oproščeni plačila trošarine zaradi svojega namena, mora ob njihovi prodaji:

                        1.

                        pravnim osebam, organizacijskim enotam brez pravne osebnosti in fizičnim osebam, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, od pridobitelja pridobiti izjavo, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje ali da bodo prodani kot izdelki, namenjeni za ogrevanje, kar omogoča uporabo trošarinskih stopenj iz odstavka 1, točka […] 10 […];

                        2.

                        fizičnim osebam, ki ne opravljajo gospodarske dejavnosti, od pridobitelja pridobiti izjavo, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje, kar omogoča uporabo trošarinskih stopenj iz odstavka 1, točka […] 10 […]; to izjavo je treba priložiti kopiji računa ali kopiji drugega prodajnega dokumenta, ki je bil izstavljen pridobitelju, kadar pa to ni mogoče, mora prodajalec na izjavi navesti številko in datum izdaje dokumenta, ki dokazuje to prodajo.

                  […]
               (14)   Prodajalec trošarinskih izdelkov iz odstavka 1, točka […] 10 […], mora sestaviti mesečni seznam izjav iz odstavka 5 in ga najkasneje do 25. dne meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila opravljena prodaja, predložiti pristojnemu davčnemu organu; izvirnike izjav mora prodajalec hraniti 5 let od konca koledarskega leta, v katerem so bile izdane, in jih dati na voljo v primeru nadzora.
               (15)   Mesečni seznam izjav zajema:

                        1.

                        v zvezi s prodajalcem iz odstavka 14:

                                 (a)

                                 ime in naslov sedeža ali stalnega bivališča subjekta, ki daje seznam,

                                 (b)

                                 količino, vrsto in namen izdelkov, na katere se nanaša izjava,

                                 (c)

                                 datum izjave,

                                 (d)

                                 datum in kraj sestave seznama ter berljiv podpis osebe, ki je sestavila seznam,

                                 (e)

                                 navedbo števila sistemov za ogrevanje, ki jih imajo pridobitelji, v skladu z njihovimi izjavami,

                                 (f)

                                 kraj (naslov), kjer so sistemi za ogrevanje, navedeni v izjavah,

                  […]
               (16)   Kadar pogoji iz odstavkov od 5 do 15 niso izpolnjeni, se uporabi stopnja iz odstavka 4, točka 1.“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               11

               Naczelnik Urzędu Celnego we Wrocławiu (direktor davčnega urada v Vroclavu) je 23. februarja 2011 izdal odmerno odločbo na področju trošarin v zvezi z davčnim dolgom družbe ROZ‑ŚWIT.

               12

               Iz te odločbe je razvidno, da je bilo v postopku, ki so ga vodili davčni organi, ugotovljeno, da je družba ROZ‑ŚWIT v obdobju od 1. marca do 31. decembra 2009 opravila vrsto prodaj goriva za ogrevanje, ki sestoji iz količin lahkega kurilnega olja. Ugotovljeno je bilo, da so bile te prodaje preverjene in da ni dvoma, da so pridobitelji potrdili ta nakup in porabo tega goriva za namene ogrevanja. Vendar družba ROZ‑ŚWIT ni pravočasno predložila seznama izjav pridobiteljev, kot je to določeno v členu 89(14) zakona o trošarinah. Zato je bila na podlagi člena 89(16) tega zakona uporabljena stopnja za pogonska goriva, določena v odstavku 4, točka 1, istega člena.

               13

               Družba ROZ-ŚWIT je zoper navedeno odločbo vložila ugovor pri direktorju davčnega urada v Vroclavu, v katerem je navedla, da nepredložitev seznamov izjav pridobiteljev pomeni le formalno nepravilnost, saj ni dvoma, da se zadevno gorivo za ogrevanje dejansko uporabi za ogrevanje.

               14

               Ker je bil ta ugovor zavrnjen, je družba ROZ-ŚWIT vložila tožbo pri Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (upravno sodišče vojvodstva v Vroclavu, Poljska).

               15

               Predložitveno sodišče se sprašuje, ali je, če država članica uveljavi pravico iz Direktive 2003/96, da določi različne trošarinske stopnje za izdelke iz področja uporabe te direktive glede na njihovo uporabo, določba iz člena 89(16) zakona o trošarinah v nasprotju s to direktivo, ker se zaradi nepredložitve seznama izjav pridobiteljev za izdelek, ki se uporablja kot gorivo za ogrevanje, uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonska goriva.

               16

               Navedeno sodišče poleg tega dvomi o tem, ali je obveznost sestave in predložitve takega seznama sorazmerna glede na zastavljeni cilj, to je preprečevanje izogibanja plačila davkov in davčnih zatajitev. Po njegovem mnenju je ta obveznost formalna in sekundarna, saj omogoča le predhodno preverjanje namena uporabe zadevnih izdelkov. V zvezi s tem se sklicuje na sodno prakso Sodišča na področju davka na dodano vrednost, v skladu s katero se, prvič, prizna odbitek vstopnega davka, če so izpolnjene vsebinske zahteve, čeprav davčni zavezanci niso izpolnili nekaterih formalnih zahtev (glej sodbo z dne 12. julija 2012, EMS-Bulgaria Transport, C‑284/11, EU:C:2012:458, točki 61 in 62), in drugič, dejstvo, da je v nacionalnem pravu oprostitev pri izvozu pogojena z rokom zapustitve, ne da bi bilo zaradi nespoštovanja tega roka omogočeno povračilo že plačanega davka na dodano vrednost, čeprav je trošarinski zavezanec dokazal, da je blago zapustilo carinsko območje Unije, presega to, kar je potrebno za uresničitev cilja boja proti izogibanju plačila davkov in davčnih zatajitev (glej sodbo z dne 19. decembra 2013, BDV Hungary Trading, C‑563/12, EU:C:2013:854, točka 39).

               17

               Predložitveno sodišče želi še izvedeti, ali je sankcija iz člena 89(16) zakona o trošarinah, da se v primeru nespoštovanja obveznosti pravočasne predložitve seznama izjav pridobiteljev naloži trošarinska stopnja, določena za pogonsko gorivo, v skladu z načelom sorazmernosti. Zlasti v zvezi s težo kršitve meni, da namen te sankcije ni preprečevanje davčnih goljufij, temveč se nanaša le na nespoštovanje navedene obveznosti, poleg tega pa pomeni znaten znesek.

               18

               V teh okoliščinah je Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (upravno sodišče vojvodstva v Vroclavu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je treba člen 5 v povezavi s členoma 2(3) in 21(4) Direktive 2003/96 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi iz člena 89(16) zakona o trošarinah, na podlagi katerega se za kurilno olje uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonska goriva, kadar trošarinski zavezanec ne izpolni formalne zahteve iz člena 89(14) in (15) zakona o trošarinah?

                        2.

                        Ali načelo sorazmernosti nasprotuje formalni zahtevi, določeni v členu 89(14) in (15) zakona o trošarinah, v skladu s katero se znižana trošarinska stopnja za gorivo za ogrevanje uporabi samo takrat, kadar je v zakonskem roku sestavljen in predložen seznam izjav pridobiteljev, ne glede na to, ali je vsebinska zahteva, da se gorivo za ogrevanje prodaja za namene ogrevanja, izpolnjena?

                        3.

                        Ali je v členu 89(16) zakona o trošarinah določena sankcija, v skladu s katero se trošarina na prodajo goriva za ogrevanje prodajalcu zaračuna na podlagi trošarinske stopnje, ki velja za pogonska goriva (člen 89(4), točka 1, zakona o trošarinah), ker formalna zahteva iz člena 89(14) in (15) zakona o trošarinah ni izpolnjena, kot se je zgodilo v obravnavani zadevi, združljiva z načelom sorazmernosti?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

               19

               Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba Direktivo 2003/96 in načelo sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere so prodajalci goriva za ogrevanje po eni strani zavezani, da v predpisanem roku predložijo mesečni seznam izjav pridobiteljev, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje, in po drugi, da se zaradi nepredložitve takega seznama v predpisanem roku za prodano gorivo za ogrevanje uporabi trošarinska stopnja, ki je določena za pogonska goriva, čeprav je bilo ugotovljeno, da ni dvoma, da se ta izdelek uporablja za ogrevanje.

               20

               Najprej je treba spomniti, da so splošna pravna načela, med katerimi je načelo sorazmernosti, del pravnega reda Unije. Zato jih morajo institucije Unije in prav tako države članice spoštovati pri izvrševanju pooblastil, ki jim jih podeljujejo direktive Unije (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 21. februarja 2008, Netto Supermarkt, C‑271/06, EU:C:2008:105, točka 18, in z dne 10. septembra 2009, Plantanol, C‑201/08, EU:C:2009:539, točka 43).

               21

               Iz tega izhaja, da mora nacionalna ureditev, kot je ta v postopku v glavni stvari, katere namen je prenos določb Direktive 2003/96 v notranji pravni red zadevne države članice, spoštovati načelo sorazmernosti.

         Obveznost predložitve seznama izjav pridobiteljev

               22

               Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je seznam izjav pridobiteljev, katerega sestava in predložitev davčnemu uradu sta določena v členu 89(14) in (15) zakona o trošarinah, instrument nadzora, čigar cilj je preprečevanje izogibanja plačila davkov in davčnih zatajitev.

               23

               Ker Direktiva 2003/96 ne določa posebnega mehanizma za nadzor nad uporabo goriva za ogrevanje niti ukrepov za boj proti davčnim goljufijam, povezanih s prodajo goriva za ogrevanje, morajo države članice take mehanizme in ukrepe določiti v svojem nacionalnem pravu, pri tem pa spoštovati pravo Unije. V zvezi s tem je iz uvodne izjave 9 te direktive razvidno, da imajo države članice diskrecijsko pravico pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi.

               24

               V zvezi s sorazmernostjo obveznosti predložitve seznama izjav pridobiteljev se predložitveno sodišče sklicuje na odločbe Trybunał Konstytucyjny (ustavno sodišče, Poljska) in nekaterih poljskih upravnih sodišč, v skladu s katerimi se s tem seznamom davčni organ obvesti o izvedbi preferenčne prodaje goriva za ogrevanje in o kraju ter načrtovanem načinu uporabe. Poleg tega je mogoče na njegovi podlagi opraviti predhodno preverjanje podatkov, ki jih vsebuje, in torej zaznati in ugotoviti davčne zatajiteve.

               25

               Vendar, ob upoštevanju diskrecijske pravice držav članic glede ukrepov in mehanizmov, ki se sprejmejo za preprečevanje izogibanja plačila davkov in davčnih zatajitev, povezanih s prodajo goriva za ogrevanje, in ker obveznost predložitve seznama izjav pridobiteljev pristojnim organom ni očitno nesorazmerna, je treba šteti, da taka obveznost pomeni ustrezen ukrep za dosego takega cilja in ne presega tega, kar je potrebno za njegovo dosego.

               26

               Zato je treba Direktivo 2003/96 in načelo sorazmernosti razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere so prodajalci goriva za ogrevanje zavezani, da v predpisanem roku predložijo mesečni seznam izjav pridobiteljev, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje.

         Uporaba trošarinske stopnje, določene za pogonsko gorivo, če ni spoštovana obveznost predložitve seznama izjav pridobiteljev

               27

               V skladu s členom 89(16) zakona o trošarinah se zaradi nespoštovanja obveznosti sestave in predložitve seznama izjav pridobiteljev v predpisanem roku za prodano gorivo za ogrevanje uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonsko gorivo, ne glede na dejansko uporabo goriva za ogrevanje.

               28

               Prvič, v zvezi s skladnostjo take posledice z Direktivo 2003/96 je treba najprej navesti, da določbe te direktive, ki jih predložitveno sodišče navaja v prvem vprašanju, niso neposredne upoštevne za spor o glavni stvari. Namreč, najprej, člen 2(3), prvi pododstavek, navedene direktive zadeva „energente, razen tistih, za katere je raven obdavčitve določena s to direktivo“, iz predložitvene odločbe pa je razvidno, da je raven obdavčitve izdelka iz postopka v glavni stvari natančno določena v Direktivi 2003/96.

               29

               Dalje, člen 5 te direktive določa diferencirane stopnje obdavčitve v nekaterih primerih, ki so taksativno našteti v tem členu, in sicer, kadar so neposredno povezane s kakovostjo izdelka, kadar so odvisne od količinskih ravni porabe, kadar se izdelki uporabljajo na nekaterih javnih področjih ali kadar te stopnje razlikujejo med poslovno in neposlovno uporabo. Navedeni člen se torej ne nanaša na različno uporabo pogonskega goriva in goriva za ogrevanje.

               30

               Nazadnje, člen 21(4) Direktive 2003/96 določa pogoje, povezane z uporabo znižane stopnje in oprostitev iz členov od 14 do 19 te direktive.

               31

               Sodišče pa je že ugotovilo, da splošna sistematika Direktive 2003/96 temelji na jasnem razlikovanju med pogonskimi gorivi in gorivi za ogrevanje predvsem glede na merilo uporabe. Razlikovanje med pogonskimi gorivi in gorivi za ogrevanje, ki je navedeno v uvodnih izjavah 17 in 18 te direktive, je namreč med drugim uporabljeno v členih od 7 do 9 te direktive v zvezi z načini določanja najnižje ravni obdavčitve, ki se po eni strani nanaša na goriva za ogrevanje in po drugi na pogonska goriva in izdelke, uporabljene kot pogonska goriva za posebne industrijske in komercialne namene (glej v tem smislu sodbo z dne 3. aprila 2014, Kronos Titan in Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, C‑43/13 in C‑44/13, EU:C:2014:216, točka 28).

               32

               Poleg tega je v uvodnih izjavah 3 in 4 navedene direktive navedeno, da pravilno delovanje notranjega trga zahteva določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Unije za večino energentov in da se lahko precejšnje razlike v nacionalnih ravneh obdavčitve energije, ki jih uporabljajo države članice, izkažejo kot škodljive za to delovanje. Zato je treba šteti, da določitev najnižje ravni obdavčitve izdelkov glede na njihovo uporabo kot pogonskega goriva ali kot goriva za ogrevanje prispeva k pravilnemu delovanju notranjega trga, s čimer je mogoče izključiti morebitno izkrivljanje konkurence med izdelki, uporabljenimi v enake namene.

               33

               Iz tega izhaja, da tako splošna sistematika kot cilj Direktive 2003/96 temeljita na načelu, v skladu s katerim so energenti obdavčeni glede na njihovo dejansko uporabo.

               34

               Zato je določba nacionalnega prava, kot je člen 89(16) zakona o trošarinah, na podlagi katerega se zaradi nepravočasne predložitve seznama izjav pridobiteljev za gorivo za ogrevanje samodejno uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonska goriva, čeprav se – kot je bilo ugotovljeno v postopku v glavni stvari – uporabi kot gorivo za ogrevanje, v nasprotju s splošno sistematiko in ciljem Direktive 2003/96.

               35

               Drugič, s tako samodejno uporabo trošarinske stopnje, določene za pogonsko gorivo, v primeru nespoštovanja obveznosti predložitve takega seznama je kršeno načelo sorazmernosti.

               36

               Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da je bilo v postopku v glavni stvari ugotovljeno, da so bile prodaje goriva za ogrevanje, ki jih je opravila družba ROZ-ŚWIT, preverjene in da ni dvoma, da so pridobitelji potrdili nakup in da bo to gorivo za ogrevanje uporabljeno za ogrevanje. Poleg tega v spisu ni nikjer navedeno, da so bile te prodaje izvedene z goljufivim namenom uporabe preferencialne trošarinske stopnje, odobrene za gorivo za ogrevanje, ki je namenjeno za ogrevanje.

               37

               Vendar so pristojni organi kljub tej ugotovitvi v skladu s členom 89(16) zakona o trošarinah za prodano gorivo za ogrevanje uporabili trošarinsko stopnjo, določeno za pogonska goriva.

               38

               V zvezi s tem je iz predložitvene odločbe razvidno, da je lahko na Poljskem trošarinska stopnja za pogonska goriva več kot osemkrat višja od stopnje, ki se uporablja za gorivo za ogrevanje.

               39

               V teh okoliščinah dejstvo, da je bila zaradi kršitve obveznosti predložitve seznama izjav pridobiteljev v predpisanem roku, ki je določena z nacionalnim pravom, za gorivo za ogrevanje iz postopka v glavni stvari uporabljena trošarinska stopnja, določena za pogonsko gorivo, če je bilo ugotovljeno, da ni dvoma, da se ti izdelki uporabijo za ogrevanje, presega to, kar je potrebno za preprečevanje davčnega izogibanja in njihovih zatajitev (glej po analogiji sodbo z dne 27. septembra 2007, Collée, C‑146/05, EU:C:2007:549, točka 29).

               40

               V tem okviru je treba pojasniti, da državi članici nič ne preprečuje, da določi naložitev globe zaradi kršitve obveznosti, kakršna je obveznost, da se pristojnim organom predloži seznam izjav pridobiteljev prodanega goriva za ogrevanje. Država članica mora pooblastilo za naložitev take sankcije izvajati ob spoštovanju prava Unije in njegovih splošnih načel, vključno z načelom sorazmernosti. Za presojo, ali je ta sankcija v skladu s tem načelom, morajo nacionalna sodišča zlasti upoštevati vrsto in težo kršitve, ki se jo želi kaznovati s to sankcijo, ter način določitve njenega zneska (glej po analogiji sodbo z dne 19. julija 2012, Rēdlihs, C‑263/11, EU:C:2012:497, točke od 44 do 47).

               41

               Zato je treba Direktivo 2003/96 in načelo sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere se zaradi nepredložitve mesečnega seznama izjav pridobiteljev v predpisanem roku za prodano gorivo za ogrevanje uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonsko gorivo, čeprav je bilo ugotovljeno, da ni dvoma, da se ta izdelek uporablja za ogrevanje.

               42

               Glede na navedeno je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba Direktivo 2003/96 in načelo sorazmernosti razlagati tako, da:

                        —

                        ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere so prodajalci goriva za ogrevanje zavezani, da v predpisanem roku predložijo mesečni seznam izjav pridobiteljev, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje, in

                        —

                        nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere se zaradi nepredložitve takega seznama v predpisanem roku za prodano gorivo za ogrevanje uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonsko gorivo, čeprav je bilo ugotovljeno, da ni dvoma, da se ta izdelek uporablja za ogrevanje.

         Stroški

               43

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:

                     Direktivo Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2004/75/ES z dne 29. aprila 2004, in načelo sorazmernosti je treba razlagati tako, da:

                        —

                           ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere so prodajalci goriva za ogrevanje zavezani, da v predpisanem roku predložijo mesečni seznam izjav pridobiteljev, da so pridobljeni izdelki namenjeni za ogrevanje, in

                        —

                           nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere se zaradi nepredložitve seznama v predpisanem roku za prodano gorivo za ogrevanje uporabi trošarinska stopnja, določena za pogonsko gorivo, čeprav je bilo ugotovljeno, da ni dvoma, da se ta izdelek uporablja za ogrevanje.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: poljščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 30. septembra 2009. # Akzo Nobel NV in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Trg monokloroocetne kisline - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Ničnostna tožba - Dopustnost - Razdelitev trga in določanje cen - Odgovornost za kršitev - Globe - Obveznost obrazložitve - Teža in trajanje kršitve - Odvračilni učinek. # Zadeva T-175/05.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 30. septembra 2009 – Akzo Nobel in drugi proti Komisiji
      (Zadeva T-175/05)
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg monokloroocetne kisline – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Ničnostna tožba – Dopustnost – Razdelitev trga in določanje cen – Odgovornost za kršitev – Globe – Obveznost obrazložitve – Teža in trajanje kršitve – Odvračilni učinek“
      1.                     Ničnostna tožba – Pogoji dopustnosti – Tožba, ki jo je vložilo več subjektov iz skupine družb zoper odločbo Komisije, s katero
            jim je bila solidarno naložena globa – Tožba, dopustna za nekatere od teh subjektov – Ustavitev postopka na podlagi ugovora
            nedopustnosti, vloženega proti nekaterim drugim, ki ne morejo imeti koristi od morebitne razglasitve ničnosti (člen 230 ES)
            (Glej točki 46 in 47.)
      2.                     Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična in odvisne družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo
            – Domneva, da matična družba odločilno vpliva na odvisne družbe, ki jih ima v 100 odstotni lasti – Obveznost matične družbe,
            da ovrže domnevo dejanskega izvrševanja vodstvenega pooblastila nad svojo odvisno družbo (člena 81 ES in 82 ES) (Glej točke
            od 91 do 93 in 96.)
      3.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Najvišji znesek – Izračun – Promet, ki ga je treba upoštevati – Skupni promet vseh
            družb, ki tvorijo gospodarsko enoto, ki deluje kot podjetje (člen 81 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15, in št. 1/2003, člen 23)
            (Glej točke 114, 132 in 133.)
      4.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Upoštevani promet – Referenčno leto – Zadnje polno leto kršitve (uredbi Sveta št. 17,
            člen 15, in št. 1/2003, člen 23) (Glej točki 142 in 143.)
      5.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračilnost – Upoštevanje velikosti in vseh sredstev kaznovanega podjetja (uredbi
            Sveta št. 17, člen 15, in št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točki 154 in 155.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2004) 4876 konč. z dne 19. januarja 2005 v zvezi s postopkom na podlagi
                  člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E‑1/37.773 – AMCA) in, podredno, predlog za zmanjšanje globe, naložene
                  tožečim strankam.

            Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Družbam Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel AB, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV,
                     Akzo Nobel Base Chemicals AB in Eka Chemicals AB se naloži plačilo stroškov.