title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. januarja 2010.#Audi AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Pritožba - Znamka Skupnosti - Uredba (ES) št. 40/94 - Člena 7(1)(b) in 63 - Besedna znamka Vorsprung durch Technik - Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov - Razlikovalni učinek - Prijava znamke za številne proizvode in storitve - Upoštevne javnosti - Celovita presoja in obrazložitev - Novi dokumenti.#Zadeva C-398/08 P.

text:
      Zadeva C-398/08 P
      Audi AG
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člena 7(1)(b) in 63 – Besedna znamka Vorsprung durch Technik – Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov – Razlikovalni učinek – Prijava znamke za številne proizvode in storitve – Upoštevne javnosti – Celovita presoja in obrazložitev – Novi dokumenti“
      Povzetek sodbe
      1.        Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka – Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))
      2.        Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka – Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))
      3.        Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka – Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b) in (c))
      4.        Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))
      1.        Zgolj dejstvo, da upoštevna javnost zaznava znamko kot oglaševalsko formulo in da jo glede na njeno pohvalno konotacijo načeloma
         lahko uporabijo druga podjetja, samo po sebi ne zadostuje za sklepanje, da je znamka brez slehernega razlikovalnega učinka
         v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti. Pohvalna konotacija besedne znamke namreč ne pomeni, da zato ni
         sposobna zagotavljati potrošnikom izvora proizvodov ali storitev, ki jih označuje. Tako lahko tako znamko upoštevna javnost
         zaznava obenem kot oglaševalsko formulo in kot označbo trgovskega izvora proizvodov ali storitev. Iz tega izhaja, da če ta
         javnost znamko zaznava kot označbo tega porekla, dejstvo, da jo hkrati ali celo predvsem razume kot oglaševalsko formulo,
         ne vpliva na njen razlikovalni učinek.

      (Glej točki 44 in 45.)
      2.        Ni mogoče zahtevati, da mora imeti oglaševalski slogan „domišljijski značaj“ oziroma „pojmovno napetost, ki bi povzročila
         začudenje in bi si ga zato lahko zapomnili“, da ta slogan ne bi bil brez slehernega razlikovalnega učinka, kot določa člen
         7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti.

      Čeprav to, da lahko ima znamka več pomenov, da je lahko igra besed ali da jo je mogoče zaznati kot domišljijsko, presenetljivo
         in nepričakovano in si jo je zato lahko zapomniti, te lastnosti niso nujen pogoj za ugotovitev razlikovalnega učinka oglaševalskega
         slogana, vendar pa z njimi znamka načeloma pridobi razlikovalni učinek.

      (Glej točki 39 in 47.)
      3.        Znamke, sestavljene iz znakov ali označb, ki se uporabljajo tudi kot oglaševalski slogani, oznake kakovosti ali kot spodbuda
         za nakup proizvodov ali storitev, ki so označeni s temi znamkami, vsebujejo bolj ali manj objektivno sporočilo. Te znamke
         niso brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti zgolj na podlagi tega dejstva.

      Tako če te znamke niso opisne v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, lahko izražajo objektivno, čeprav preprosto sporočilo
         in lahko še vedno potrošnikom označujejo trgovsko poreklo zadevnih proizvodov ali storitev. To še posebej velja, če te znamke
         ne zajemajo le običajnega oglaševalskega sporočila, temveč vsebujejo neko edinstvenost ali jedrnatost, zahtevajo minimalni
         napor za razlago ali sprožijo pri zadevni javnosti kognitivni proces.

      (Glej točki 56 in 57.)
      4.        Slogan „Vorsprung durch Technik“, za katerega je bila zahtevana registracija za „vozila; naprave za premikanje po zemlji,
         zraku ali vodi“ iz razreda 12 v smislu Nicejskega aranžmaja ter za proizvode in storitve iz razredov 9, 14, 16, 18, 25, 28,
         od 35 do 43 in 45, ni brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti.

      Tudi če slogan „Vorsprung durch Technik“ izraža objektivno sporočilo, da tehnična superiornost omogoča proizvodnjo in ponudbo
         najboljših proizvodov in storitev, ta okoliščina ne omogoča sklepa, da je zahtevana znamka brez slehernega lastnega razlikovalnega
         učinka. Ne glede na to, kako preprosto je tako sporočilo, pa ga ni mogoče označiti kot običajno v tem smislu, da se lahko
         takoj in brez nadaljnje analize izključi, da znamka lahko potrošniku sporoča trgovsko poreklo zadevnih proizvodov ali storitev.

      To sporočilo ne izhaja očitno iz navedenega slogana. Vrstni red besed „Vorsprung durch Technik“, ki pomeni „prednost zaradi
         tehnike“, na prvi pogled izraža le vzročno zvezo in zato zahteva nekaj truda pri razlagi s strani javnosti. Poleg tega ta
         slogan izraža edinstvenost in jedrnatost, zaradi česar si ga je mogoče zlahka zapomniti. Ker gre za znan slogan, ki ga prijavitelj
         uporablja že vrsto let, ni mogoče izključiti, da dejstvo, da je zadevna javnost vajena ugotoviti zvezo med tem sloganom in
         avtomobili, ki jih prijavitelj proizvaja, prav tako omogoča, da ta javnost razbere trgovsko poreklo označenih proizvodov ali
         storitev.

      (Glej točki 58 in 59.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 21. januarja 2010(*)

      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člena 7(1)(b) in 63 – Besedna znamka Vorsprung durch Technik – Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov – Razlikovalni učinek – Prijava znamke za številne proizvode in storitve – Upoštevne javnosti – Celovita presoja in obrazložitev – Novi dokumenti“
      V zadevi C-398/08 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 12. septembra 2008,
      Audi AG, s sedežem v Ingolstadtu (Nemčija), ki jo zastopata S. O. Gillert in F. Schiwek, odvetnika,

      tožeča stranka,
      druga stranka v postopku je
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa G. Schneider, zastopnik,

      tožena stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata v funkciji predsednika prvega senata, E. Levits, A. Borg Barthet, M. Ilešič (poročevalec)
         in J.-J. Kasel, sodniki,

      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 24. septembra 2009,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Družba Audi AG (v nadaljevanju: Audi) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj
         Splošno sodišče) z dne 9. julija 2008 v zadevi Audi proti UUNT (Vorsprung durch Technik) (T‑70/06, v nadaljevanju: izpodbijana
         sodba), s katero je to sodišče zavrnilo njeno tožbo za razveljavitev odločbe drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje
         na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 16. decembra 2005 (zadeva R 237/2005-2, v nadaljevanju: izpodbijana odločba),
         s katero je bila delno potrjena odločba preizkuševalca, ki je zavrnil registracijo besedne znamke Vorsprung durch Technik
         za del s to znamko označenih proizvodov in storitev.

       Pravni okvir
      2        Člen 7 Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1), kakor je bila spremenjena
         z Uredbo Sveta (ES) št. 3288/94 z dne 22. decembra 1994 (UL L 349, str. 83, v nadaljevanju: Uredba št. 40/94), določa:

      „1.   Kot znamka se ne registrirajo:
      […]
      b)     znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka;
      c)     znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino,
         namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve;

      d)     znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali označbe, ki so postali običajni v jezikovni rabi ali v dobroverni ustaljeni
         praksi trgovanja;

      […]
      2.     Odstavek 1 se uporablja ne glede na to, da razlogi proti registraciji obstajajo le v delu Skupnosti.
      […]“
      3        Člen 63 Uredbe št. 40/94, naslovljen „Tožbe pri Sodišču“, določa:

      „1.   Proti odločbam odborov za pritožbe glede pritožb se lahko vloži tožba pri Sodišču.
      2.     Tožba se lahko vloži zaradi kršitve pravil o pristojnosti, kršitve bistvenih določb postopka, kršitve Pogodbe, te uredbe ali
         kateregakoli pravnega pravila v zvezi z njihovo uporabo ali zaradi zlorabe pooblastil.

      [...]“
       Dejansko stanje
      4        Družba Audi je 30. januarja 2003 pri UUNT na podlagi Uredbe št. 40/94 zahtevala registracijo besedne znamke Vorsprung durch
         Technik kot znamke Skupnosti. Proizvodi in storitve, za katere je bila zahtevana registracija znamke, so iz razredov 9, 12,
         14, 16, 18, 25, 28, od 35 do 43 in 45 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev za klasifikacijo
         znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo za vsakega od teh razredov naslednjim opisom:

      –        razred 9: „Znanstveni, pomorski, geodetski, fotografski, kinematografski, optični, tehtalni, merilni, signalizacijski, kontrolni
         (nadzorni), reševalni ter učni aparati in instrumenti; aparati in instrumenti za prevajanje, preklapljanje, transformiranje,
         akumuliranje, regulacijo ali kontrolo električne energije; aparati za snemanje, prenos in reprodukcijo zvoka in slike; magnetni
         nosilci zapisov, zvočne plošče; prodajni avtomati in mehanizmi za aparate na kovance; registrske blagajne, računski stroji,
         oprema za obdelavo informacij in računalniki; gasilni aparati“;

      –        razred 12: „Vozila; naprave za premikanje po zemlji, zraku ali vodi“;
      –        razred 14: „Žlahtne kovine in njihove zlitine ter predmeti, izdelani iz njih ali prevlečeni z njimi, ki jih drugi razredi
         ne obsegajo; zlatarski izdelki, nakit, dragi kamni; ure in kronometrski instrumenti“;

      –        razred 16: „Papir, lepenka in izdelki iz teh snovi, ki jih ne obsegajo drugi razredi; tiskarski izdelki; knjigoveški material;
         fotografije; pisarniški material; lepila za pisarniški material ali za gospodinjstvo; potrebščine za umetnike; čopiči; pisalni
         stroji in pisarniški pribor (razen pohištva); material za učenje ali poučevanje (razen aparatov); zavijalni materiali iz umetnih
         snovi (ki jih ne obsegajo drugi razredi); tiskarske črke; klišeji“;

      –        razred 18: „Usnje in imitacije usnja, izdelki iz teh snovi, ki jih ne obsegajo drugi razredi; živalske kože; kovčki in potovalne
         torbe; dežniki, sončniki in sprehajalne palice; biči in sedlarski izdelki“;

      –        razred 25: „Oblačila, obutev, pokrivala“;
      –        razred 28: „Igre, igrače; izdelki za gimnastiko in šport, ki jih ne obsegajo drugi razredi; okraski za novoletno jelko“;
      –        razred 35: „Oglasna dejavnost; vodenje komercialnih poslov; poslovna administracija; pisarniški posli“;
      –        razred 36: „Zavarovalništvo; finančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin“;
      –        razred 37: „Gradbeništvo; popravila; storitve v zvezi z montažo“;
      –        razred 38: „Telekomunikacije“;
      –        razred 39: „Prevozništvo; pakiranje in skladiščenje blaga; organizacija potovanj“;
      –        razred 40: „Obdelava materialov“;
      –        razred 41: „Izobraževanje; pouk; razvedrilo; športne in kulturne dejavnosti“;
      –        razred 42: „Znanstvene in tehnološke storitve in raziskave ter pripadajoče storitve oblikovanja; industrijske analize in raziskave;
         oblikovanje in razvoj računalniške strojne in programske opreme; nudenje pravne pomoči“;

      –        razred 43: „Nudenje hrane in pijače; nudenje začasne nastanitve“;
      –        razred 45: „Individualne in socialne storitve za potrebe posameznika; storitve zaščite in varovanja lastnine in ljudi“.
      5        Preizkuševalec je 7. januarja 2004 v predstavitvi razlogov za zavrnitev navedel, da izraz „Vorsprung durch Technik“ (prednost
         zaradi tehnike) pomeni za nekatere s tehnologijo povezane proizvode in storitve iz razredov 9, 12, 14, 25, 28, od 37 do 40 in 42
         objektivno sporočilo, ki ga zadevni potrošnik zaznava kot opisno oglaševanje. Zato naj bi bila prijavljena znamka za te proizvode
         in storitve brez razlikovalnega učinka. Vendar je glede proizvodov iz razreda 12 izjavil, da se registracija navedene znamke
         lahko dovoli zaradi razlikovalnega učinka, ki ga je ta pridobila za motorna vozila in njihove sestavne dele. V tem smislu
         je navedel besedno znamko Skupnosti Vorsprung durch Technik, ki je bila za navedene proizvode iz razreda 12 registrirana 27.
         aprila 2001 pod številko 621086.

      6        Z dopisom z dne 24. februarja 2004 je družba Audi izpodbijala razloge, ki jih je navedel preizkuševalec v tej predstavitvi,
         in navedla, da znamka Skupnosti št. 621086 ni bila registrirana zaradi razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, ampak
         zaradi lastnega razlikovalnega učinka. V drugi predstavitvi razlogov za zavrnitev z dne 30. junija 2004 je preizkuševalec
         pojasnil, da družba Audi ob preizkusu zahteve za registracijo navedene znamke nenamerno ni bila obveščena o tem, da je bila
         ta znamka registrirana zgolj zaradi pridobljenega razlikovalnega učinka. Ker pa je bila navedena zahteva za registracijo podana
         leta 1997, naj bi se odslej od družbe Audi zahteval dokaz o razlikovalnem učinku, ki ga je pridobila prijavljena znamka glede
         vseh navedenih proizvodov in storitev, skupaj s tistimi iz razreda 12.

      7        Z odločbo z dne 12. januarja 2005 je preizkuševalec delno zavrnil zahtevo za registracijo navedene znamke za nekatere proizvode
         in storitve iz razredov 9, 12, 14, 25, 28, od 37 do 40 in 42, s tem da je povzel razloge iz svoje predstavitve razlogov za
         zavrnitev z dne 7. januarja 2004. V tej novi zavrnilni odločbi je tudi ugotovil, da ni bil predložen noben dokaz o pridobljenem
         razlikovalnem učinku za proizvode iz razreda 12.

      8        Z izpodbijano odločbo je drugi odbor za pritožbe ugodil pritožbi družbe Audi za proizvode iz razreda 12, ker naj bi prejšnja
         odločba o registraciji znamke št. 621086 vsebovala dokaz, da je prijavljena znamka pridobila razlikovalni učinek za vozila
         in naprave za premikanje po zemlji. V preostalem, predvsem v zvezi z drugimi proizvodi in storitvami, glede katerih je nasprotoval
         preizkuševalec, je bila pritožba zavrnjena.

      9        V zvezi s tem je odbor za pritožbe menil, da je preizkuševalčevo razlikovanje med proizvodi in storitvami v zvezi s tehniko
         vprašljivo. Pojasnil je, da so „[s]koraj vsi proizvodi in storitve vsaj malo povezani s tehniko. Prav tako ima tehnika pomembno
         vlogo v sektorju oblačil. Proizvajalec, ki pri proizvodnji takih proizvodov uporablja napredno tehnologijo, ima veliko prednost
         pred konkurenti. Slogan ‚Vorsprung durch Technik‘ izraža objektivno sporočilo, da tehnološka superiornost omogoča proizvodnjo
         in ponudbo boljših proizvodov in storitev. Kombinacija besed, ki je omejena na to preprosto objektivno sporočilo, naj bi bila
         načeloma brez razlikovalnega učinka. Glede na to, da razen za proizvode iz razreda 12 pritožnica ni predložila nobenih dokazov
         o tem, da je slogan ‚Vorsprung durch Technik‘ postal znamka v očeh javnosti, je treba prijavo, ki se nanaša na proizvode in
         storitve iz drugih razredov, zavrniti.“

       Izpodbijana sodba
      10      Z izpodbijano sodbo je Splošno sodišče zavrnilo tožbo družbe Audi z dne 28. februarja 2006 zoper izpodbijano odločbo. Splošno
         sodišče je tako zavrnilo dva tožbena razloga, ki ju je navajala tožeča stranka v zvezi s kršitvijo člena 7(1)(b) Uredbe št.
         40/94 oziroma kršitvijo pravic do obrambe.

      11      Prvi del prvega pritožbenega razloga, s katerim je družba Audi izpodbijani odločbi očitala, da ni vsebovala ugotovitev v zvezi
         z upoštevno javnostjo in v zvezi s tem, kako javnost zaznava znamko, za katero je bila zahtevana registracija, je bil zavrnjen
         v točkah od 30 do 33 izpodbijane sodbe.

      12      Splošno sodišče je po tem, ko je opozorilo na  sodno prakso, po kateri je treba razlikovalni učinek znamke presojati predvsem
         glede na to, kako upoštevna javnost zaznava proizvode in storitve, za katere se zahteva registracija znamke, v točki 30 izpodbijane
         sodbe menilo, da čeprav izpodbijana odločba dejansko ne vsebuje „različne ocene“ za vse proizvode in storitve iz vseh razredov,
         navedenih v zahtevi za registracijo, ki jo je predložila družba Audi, pa vsebuje analizo o tem, kako upoštevna javnost zaznava
         to znamko v zvezi s proizvodi in storitvami, ki jih označuje, kot to zahteva ta sodna praksa.

      13      V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 31 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi bilo mogoče iz izpodbijane odločbe sklepati,
         da je odbor za pritožbe v bistvu ugotovil, da se celotna javnost zanima za tehnologijo proizvodov in storitev iz zahteve za
         registracijo te znamke in da javnost dojema izraz „Vorsprung durch Technik“ kot slogan z navedbo laskavih dejstev.

      14      V tem okviru je Splošno sodišče v točki 32 izpodbijane sodbe zlasti menilo, da navedena sodna praksa ne zahteva izčrpne analize
         vseh proizvodov in storitev iz vseh razredov, navedenih v tej prijavi, saj lahko preizkuševalec ali odbor za pritožbe ugotovita,
         da upoštevna javnost zaznava prijavljeno znamko glede vseh proizvodov in storitev enako. Po mnenju tega sodišča ni sporno,
         da je odbor za pritožbe na podlagi te analize sklepal o enaki zaznavi javnosti za vse razrede proizvodov in storitev, ki jih
         zajema ta znamka, in to toliko bolj, ker je kritiziral preizkuševalčevo razlikovanje razredov, ki po njegovem mnenju ni pravilno.

      15      Nazadnje je v točki 33 izpodbijane sodbe Splošno sodišče zavrnilo trditev družbe Audi, v skladu s katero naj si v tej zadevi
         ne bi bilo mogoče predstavljati, da bi imela javnost enotno stališče glede na različne značilnosti proizvodov in storitev
         iz zahteve za registracijo te znamke, saj je stopnja njihove tehnološke dovršenosti zelo različna. Splošno sodišče je v zvezi
         s tem ugotovilo, da je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi izrecno sprejel različne stopnje tehnološke dovršenosti glede
         na proizvode in storitve, pri čemer je menilo, da so vsi ti „vsaj malo“ povezani s tehnologijo. Vendar je po njegovem mnenju
         odbor za pritožbe v bistvu presodil, da se nemški izraz „Vorsprung durch Technik“ kljub različnim stopnjam tehnološke dovršenosti
         zaznava enotno kot objektiven in laskav.

      16      Z drugi delom prvega tožbenega razloga se zatrjuje, da prijavljena znamka ni objektivno opisno sporočilo, ampak daje misliti,
         je domišljijska in si jo je lahko zapomniti, zato omogoča povezovanje med s to znamko zajetimi proizvodi in storitvami ter
         njihovim izvornim podjetjem. Ta del je bil zavrnjen v točkah od 34 do 48 izpodbijane sodbe.

      17      Splošno sodišče je najprej v točkah 34 in 35 izpodbijane sodbe poudarilo, da je iz spisa, predvsem iz dokumenta, ki ga je
         kot prilogo k svojemu odgovoru v spis vložil UUNT, v katerem družba Audi razlaga izraz „Vorsprung durch Technik“ angleško
         govoreči javnosti, razvidno, da prijavljena znamka za to javnost pomeni laskav oziroma oglaševalski slogan. Nato je v točki
         36 te sodbe navedlo, da iz njegove sodne prakse in sodbe Sodišča z dne 4. oktobra 2001 v zadevi Merz & Krell (C‑517/99, Recueil,
         str. I‑6959, točka 40) izhaja, da registracija znamke kot take ne sme biti izključena zaradi te laskave ali oglaševalske uporabe.

      18      Ob sklicevanju na točko 27 izpodbijane sodbe, v kateri navaja sodno prakso, v skladu s katero ima znak, kot je oglaševalski
         slogan, ki izpolnjuje druge funkcije, kot so funkcije znamke v tradicionalnem pomenu, razlikovalni učinek le, če ga je mogoče
         takoj zaznati kot označbo trgovskega izvora zadevnih proizvodov in storitev, je Splošno sodišče nazadnje v točki 37 iste sodbe
         izpostavilo, da je treba ugotoviti, če je v tej zadevi tako, ali pa je, nasprotno, navedena znamka preprosto in objektivno
         sporočilo, ki naj bi ga upoštevna javnost zaznavala kot laskavo.

      19      V zvezi s tem je Splošno sodišče v točkah 41 in 42 izpodbijane sodbe razsodilo, da čeprav ima znamka Vorsprung durch Technik
         lahko več pomenov, je lahko igra besed ali se jo lahko zazna kot domišljijsko, presenetljivo in nepričakovano ter si jo je
         zato lahko zapomniti, še nima razlikovalnega učinka. V skladu s stališčem tega sodišča pridobi znamka na podlagi teh dejavnikov
         razlikovalni učinek le, če jo upoštevna javnost takoj zazna kot označbo trgovskega porekla z njo označenih proizvodov in storitev.
         Vendar je v tem primeru upoštevna javnost, kakor jo je opredelil odbor za pritožbe – tako kot vse javnosti, ki jih z znamko
         označeni proizvodi in storitve zadevajo – dejansko zaznala to znamko kot oglaševalsko formulo.

      20      Splošno sodišče je v točkah od 43 do 45 izpodbijane sodbe menilo, da, prvič, glede na široko opredelitev pojma „tehnika“ v
         nemščini ta beseda nima takega pomena za vse zajete proizvode in storitve, da bi tako prijavljena znamka pridobila razlikovalni
         učinek. Drugič, nemška beseda „Vorsprung“, ki pomeni „prednost“, naj bi bila skupaj s predlogom „durch“, ki pomeni „zaradi“,
         laskava za javnost, ki jo prijava znamke zadeva, zlasti za nemško javnost. Tretjič, če je treba pri presoji razlikovalnega
         učinka sestavljene znamke nujno proučiti znamko kot celoto, pa je treba ob tem opozoriti, da je znamka namenjena širši javnosti
         in da bi lahko večina podjetij, ki ji želi zagotavljati proizvode in storitve, glede na pohvalno konotacijo znamke sama uporabila
         ta pojem, ne glede na njegovo možno razlago.

      21      Splošno sodišče je v točki 46 izpodbijane sodbe sklenilo, da znamka Vorsprung durch Technik nima elementov, poleg očitnega
         oglaševalskega pomena, na podlagi katerih bi si zadevna javnost takoj in zlahka zapomnila izraz kot znamko z razlikovalnim
         učinkom za navedene proizvode in storitve.

      22      Z drugim tožbenim razlogom je družba Audi trdila, da je odbor za pritožbe napačno uporabil člen 38(3) in drugi stavek člena
         73 Uredbe št. 40/94 in je med drugim kršil njene pravice do obrambe s tem, da je pred sprejetjem izpodbijane odločbe ni obvestil,
         da razmišlja o zavrnitvi zahteve za registracijo navedene znamke za vso s to znamko označeno blago in storitve, razen za tiste
         iz razreda 12, torej tudi za tiste, glede katerih je preizkuševalec registracijo dovolil. Ta tožbeni razlog je bil zavrnjen
         v točkah od 58 do 64 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v zvezi s tem ugotovilo, da v nasprotju s trditvijo družbe Audi
         izpodbijana odločba razveljavlja odločbo preizkuševalca z dne 12. januarja 2005 samo za proizvode iz razreda 12 in torej ne
         vključuje drugih očitkov v zvezi s to odločbo.

       Predlogi strank pred Sodiščem
      23      Družba Audi s pritožbo Sodišču predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo in izpodbijano odločbo v delu, v katerem delno zavrača
         njeno pritožbo zoper odločbo preizkuševalca z dne 12. januarja 2005, in UUNT naloži plačilo stroškov.

      24      UUNT predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov pritožnici.

       Pritožba
      25      Družba Audi v podporo svoji pritožbi navaja dva pritožbena razloga, in sicer najprej kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94
         ter nato kršitev člena 63 te uredbe in člena 48(2) Poslovnika Splošnega sodišča.

       Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94
      26      Prvi pritožbeni razlog se deli na dva dela. V prvem delu družba Audi trdi, da Splošno sodišče ni navedlo zadostnih ugotovitev
         glede zadevne javnosti, v drugem delu, ki ga je treba preučiti najprej, pa poskuša dokazati, da je Splošno sodišče pri presoji
         razlikovalnega učinka prijavljene znamke uporabilo prestrog kriterij.

       Trditve strank v zvezi z drugim delom prvega pritožbenega razloga
      27      V drugem delu prvega pritožbenega razloga družba Audi trdi, da je za priznanje razlikovalnega učinka prijavljene znamke Splošno
         sodišče nepravilno postavilo strožje zahteve kot ponavadi zgolj zato, ker je znamka predstavljala oglaševalski slogan.

      28      S tem da je Splošno sodišče postavilo zahtevo, da mora biti znak mogoče razumeti kot označbo trgovskega porekla označenih
         proizvodov ali storitev „takoj“, naj bi uporabilo merilo, ki presega zahteve iz člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 in zahteve,
         katerih izpolnitev običajno zahteva pri presoji razlikovalnega učinka besedne znamke.

      29      Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi očitno utemeljilo svojo odločitev na domnevi, da uporaba znamke Vorsprung durch Technik
         kot oglaševalskega slogana nasprotuje temu, da se ji prizna razlikovalni učinek, zato se mora do neke mere kompenzirati z
         merilom „takojšnje“ zaznave znamke kot označbe trgovskega porekla označenih proizvodov ali storitev. S tem je sodišče priznalo,
         da ima lahko ta znamka več pomenov, je lahko igra besed ali se jo lahko zazna kot domišljijsko, presenetljivo in nepričakovano
         ter si jo je zato lahko zapomniti, vendar ji kljub temu noče priznati razlikovalnega učinka, ker naj bi jo upoštevna javnost
         zaznavala predvsem kot oglaševalsko formulo, in ne kot označbo trgovskega izvora. Splošno sodišče je glede navedenega z analizo
         v točki 42 te sodbe le z drugimi besedami navedlo, da je znamka Vorsprung durch Technik oglaševalski slogan, pri čemer ni
         pojasnilo, zakaj je ne bi bilo mogoče zaznavati kot označbo trgovskega porekla navedenih proizvodov ali storitev.

      30      Tako je Splošno sodišče prezrlo dejstvo, da oglaševalski slogani niso posebna vrsta znamke, temveč enostavna besedna znamka,
         za katero veljajo splošna načela sodne prakse v zvezi s presojo razlikovalnega učinka, kar naj bi potrjevala predvsem sodba
         Sodišča z dne 21. oktobra 2004 v zadevi UUNT proti Erpo Möbelwerk (C‑64/02 P, ZOdl., str. I-10031, točka 36). Zgolj dejstvo,
         da se znamka šteje za oglaševalski slogan ali da gre za lastnost laskanja nekega znaka, torej ne nasprotuje priznanju zadostnega
         razlikovalnega učinka taki znamki. Ni pravnega načela, v skladu s katerim naj znak s pozitivnim pomenom ne bi imel razlikovalnega
         učinka ali bi imel le majhen razlikovalni učinek.

      31      UUNT trdi, da Splošno sodišče ni postavilo večjih zahtev od tistih, ki se normalno postavljajo v zvezi s stopnjo razlikovalnega
         učinka znamke, niti ni uvedlo novih pravnih meril za ugotovitev razlikovalnega učinka, temveč je v skladu s svojo ustaljeno
         sodno prakso o oglaševalskih sloganih oblikovalo empirično načelo, po katerem  znakov, ki izpolnjujejo druge funkcije, kot
         je označevanje trgovskega porekla proizvodov ali storitev, potrošnik ne zaznava nujno enako kot od znamke popolnoma neodvisne
         besedne znake. V takih primerih bi bilo mogoče ali neizogibno, da bi v očeh potrošnika označbo izvora zakrila druga funkcija.
         To naj bi za znake, ki se zamešajo z videzom samega proizvoda, z drugimi besedami potrdilo Sodišče v sodbi z dne 29. aprila 2004
         v združenih zadevah Procter & Gamble proti UUNT (C‑473/01 P in C-474/01 P, Recueil, str. I-5173, točka 51). V istem smislu
         kot ta sodna praksa naj bi Splošno sodišče z uporabo prislova „takoj“ skušalo izraziti nevarnost o tem, da lahko potrošnik
         oglaševalski slogan zazna le v njegovi oglaševalski vlogi.

       Presoja Sodišča
      32      V skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 se ne registrirajo znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka.

      33      Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da razlikovalni učinek znamke v smislu tega člena pomeni, da je ta znamka primerna, da proizvode,
         za katere se zahteva registracija, označuje kot proizvode, ki izhajajo iz določenega podjetja, in jih tako razlikuje od proizvodov
         drugih podjetij (zgoraj navedeni sodbi Procter & Gamble proti UUNT, točka 32; in UUNT proti Erpo Möbelwerk, točka 42; ter
         sodbi Sodišča z dne 4. oktobra 2007 v zadevi Henkel proti UUNT, C‑144/06 P, ZOdl., str. I‑8109, točka 34, in z dne 8. maja
         2008 v zadevi Eurohypo proti UUNT, C‑304/06 P, ZOdl., str. I‑3297, točka 66).

      34      V skladu s prav tako usklajeno sodno prakso je treba ta razlikovalni učinek presojati, po eni strani, glede na proizvode ali
         storitve, za katere se zahteva registracija, in, po drugi strani, glede na to, kako ga zaznava upoštevna javnost (zgoraj navedena
         sodba Procter & Gamble proti UUNT, točka 33; sodba Sodišča z dne 22. junija 2006 v zadevi Storck proti UUNT, C-25/05 P, ZOdl.,
         str. I-5719, točka 25, ter zgoraj navedeni sodbi Henkel proti UUNT, točka 35, in Eurohypo proti UUNT, točka 67).

      35      Registracija znamke, sestavljene iz znakov ali označb, ki se sicer uporabljajo kot oglaševalski slogani, oznake kakovosti
         ali izjave, ki spodbujajo k nakupu proizvodov in storitev, ki jih ta znamka zadeva, sama po sebi zaradi take uporabe ni izključena
         (glej zgoraj navedeni sodbi Merz & Krell, točka 40, in UUNT proti Erpo Möbelwerk, točka 41).

      36      Glede presoje razlikovalnega učinka takih znamk je imelo Sodišče že priložnost razsoditi, da se za njih ne sme postaviti strožjih
         meril, kot so merila, ki veljajo za druge znake (zgoraj navedena sodba UUNT proti Erpo Möbelwerk, točki 32 in 44).

      37      Vendar iz sodne prakse izhaja, da čeprav so merila presoje razlikovalnega učinka za vse vrste znamk enaka, je pri njihovi
         uporabi mogoče, da upoštevna javnost ne zaznava nujno enako vsako od teh vrst in se lahko izkaže, da je za znamke določenih
         vrst težje ugotoviti razlikovalni učinek kot za znamke drugih vrst (glej zgoraj navedene sodbe Procter & Gamble proti UUNT,
         točka 36; UUNT proti Erpo Möbelwerk, točka 34, in Henkel proti UUNT, točki 36 in 38).

      38      Čeprav Sodišče ni izključilo, da se lahko ta sodna praksa v nekaterih okoliščinah izkaže za upoštevno za besedne znamke, sestavljene
         iz oglaševalskih sloganov, pa je poudarilo, da težave, ki bi zaradi njihovih značilnosti lahko nastale pri vzpostavitvi razlikovalnega
         učinka in ki jih je upravičeno treba upoštevati, ne utemeljujejo določitve posebnih dodatnih meril, ki bi nadomestila ali
         odstopala od merila razlikovalnega učinka, kot ga razlaga sodna praksa, navedena v točkah od 33 in 34 te sodbe (glej zgoraj
         navedeno sodbo UUNT proti Erpo Möbelwerk, točki 35 in 36).

      39      Zato je razsodilo zlasti, da ni mogoče zahtevati, da mora imeti oglaševalski slogan „domišljijski značaj“ oziroma „pojmovno
         napetost, ki bi povzročila začudenje in bi si ga zato lahko zapomnili“, da ta slogan ne bi bil brez slehernega razlikovalnega
         učinka, kot določa člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 (zgoraj navedena sodba UUNT proti Erpo Möbelwerk, točki 31 in 32; glej tudi
         sodbo Sodišča z dne 16. septembra 2004 v zadevi SAT.1 proti UUNT, C-329/02 P, ZOdl., str. I-8317, točka 41).

      40      Splošno sodišče je zato v tej zadevi napačno razlagalo načela, navedena v točkah od 36 do 39 te sodbe.

      41      Treba je namreč ugotoviti, da čeprav je Splošno sodišče v točki 36 izpodbijane sodbe navedlo, da je iz sodne prakse razvidno,
         da registracije znamke ni mogoče izključiti zaradi njene pohvalne konotacije ali značilnosti oglaševanja, je svojo ugotovitev,
         da prijavljena znamka nima razlikovalnega učinka, nato v bistvu utemeljilo predvsem z dejstvom, da se jo zaznava kot oglaševalsko
         formulo, torej predvsem z njeno laskavo in oglaševalsko uporabo.

      42      Tako je v točkah 41 in 42 izpodbijane odločbe Splošno sodišče razsodilo, da čeprav ima lahko znamka Vorsprung durch Technik
         več pomenov, je lahko igra besed ali se jo lahko zazna kot domišljijsko, presenetljivo in nepričakovano ter si jo je zato
         lahko zapomniti, še nima zadostnega razlikovalnega učinka. Presodilo je, da dobi znamka na podlagi teh dejavnikov razlikovalni
         učinek le, če jo upoštevna javnost takoj zazna kot označbo trgovskega porekla proizvodov in storitev, ki jih zajema taka znamka.
         Vendar naj bi jo v tem primeru upoštevna javnost zaznavala predvsem kot oglaševalsko formulo.

      43      Splošno sodišče je to ugotovitev utemeljilo z analizo iz točk od 43 do 45 izpodbijane sodbe. Menilo je, da, prvič, glede na
         široko opredelitev pojma tehnika ta beseda ni glede vseh proizvodov in storitev taka, da bi imela prijavljena znamka na podlagi
         te besede razlikovalni učinek. Drugič, besedo „Vorsprung“, ki pomeni „prednost“, skupaj s predlogom „durch“, ki pomeni „zaradi“,
         javnost, ki jo prijavljena znamka zadeva, predvsem nemška javnost, zaznava kot laskavo. Tretjič, če je treba pri presoji razlikovalnega
         učinka sestavljene znamke nujno proučiti znamko kot celoto, pa je treba ob tem tudi opozoriti, da je ta znamka namenjena širši
         javnosti in da bi lahko večina podjetij, ki želi zagotavljati proizvode in storitve tej javnosti, glede na pohvalno konotacijo
         znamke sama uporabila ta pojem, ne glede na njegovo možno razlago.

      44      Res je sicer, kot je bilo tudi poudarjeno v točki 33 te sodbe, da ima znamka razlikovalni učinek le, če omogoča označevanje
         proizvodov ali storitev, za katere se zahteva registracija, kot da izvirajo iz določenega podjetja, a je treba poudariti,
         da zgolj dejstvo, da upoštevna javnost zaznava znamko kot oglaševalsko formulo in da jo glede na njeno pohvalno konotacijo
         načeloma lahko uporabijo druga podjetja, samo po sebi ne zadostuje za sklepanje, da je znamka brez slehernega razlikovalnega
         učinka.

      45      V zvezi s tem je treba poudariti, da pohvalna konotacija besedne znamke ne pomeni, da zato ni sposobna zagotavljati potrošnikom
         izvora proizvodov ali storitev, ki jih označuje. Tako lahko tako znamko upoštevna javnost zaznava obenem kot oglaševalsko
         formulo in kot označbo trgovskega izvora proizvodov ali storitev. Iz tega izhaja, da če ta javnost zaznava znamko kot označbo
         tega porekla, dejstvo, da jo hkrati ali celo predvsem razume kot oglaševalsko formulo, ne vpliva na njen razlikovalni učinek.

      46      Iz razlogov, navedenih v točkah 42 in 43 zgoraj, Splošno sodišče ni utemeljilo svoje ugotovitve, da upoštevna javnost prijavljene
         znamke ne bo zaznavala kot označbo trgovskega porekla zadevnih proizvodov in storitev, temveč je v bistvu zgolj izpostavilo
         dejstvo, da je ta znamka sestavljena iz oglaševalske formule in da je razumljena kot taka.

      47      Glede ugotovitve Splošnega sodišča v točki 41 izpodbijane sodbe, v skladu s katero ima lahko znamka Vorsprung durch Technik
         več pomenov, je lahko igra besed ali jo je mogoče zaznati kot domišljijsko, presenetljivo in nepričakovano in si jo je zato
         lahko zapomniti, je treba opozoriti, da čeprav te lastnosti, kot izhaja iz točke 39 te sodbe, niso nujen pogoj za ugotovitev
         razlikovalnega učinka oglaševalskega slogana, pa znamka z njimi načeloma pridobi razlikovalni učinek.

      48      Glede ugotovitve Splošnega sodišča v točki 46 izpodbijane sodbe, da „znamka, torej Vorsprung durch Technik, nima elementov,
         poleg očitnega oglaševalskega pomena, na podlagi katerih bi si zadevna javnost takoj in zlahka zapomnila izraz kot znamko
         z razlikovalnim učinkom za navedene proizvode in storitve“, je dovolj navesti, da ta sklep z zgornjo obrazložitvijo ne le,
         da nikakor ni utemeljen, temveč je tudi do neke mere v nasprotju z ugotovitvijo iz točke 41 navedene sodbe, kot je razvidno
         iz prejšnje točke te sodbe.

      49      Družba Audi torej utemeljeno trdi, da je Splošno sodišče pri presoji na podlagi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 zmotno uporabilo
         pravo. Zato je treba ugoditi drugemu delu prvega pritožbenega razloga pritožnice, navedenega v podporo njeni pritožbi, in
         zato pritožbi, ne da bi bilo treba preučiti prvi del tega pritožbenega razloga.

      50      Poleg tega, ker se drugi pritožbeni razlog pritožbe nanaša na domnevno nezakonito ugotovitev v okviru navedene presoje, ga
         ni treba obravnavati.

      51      V teh okoliščinah je treba izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je Splošno sodišče na podlagi nepravilne presoje
         ugotovilo, da drugi odbor za pritožbe s sprejetjem izpodbijane odločbe ni kršil člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.

       Tožba pred Splošnim sodiščem
      52      V skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to ob razveljavitvi sodbe Splošnega
         sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje. V tej zadevi je tako.

      53      Kot je ugotovil odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi, je izraz „Vorsprung durch Technik“ znan slogan, ki ga družba Audi
         že leta uporablja za pospeševanje prodaje motornih vozil. Leta 2001 je bil registriran kot znamka Skupnosti za proizvode iz
         razreda 12 na podlagi dokaza, da je ta slogan dobro poznan v nemško govorečih regijah.

      54      Kar zadeva proizvode in storitve, razen tistih iz razreda 12, je odbor za pritožbe zavrnitev registracije obrazložil s tem,
         da slogan „Vorsprung durch Technik“ izraža objektivno sporočilo, da tehnična superiornost omogoča proizvodnjo in ponudbo najboljših
         proizvodov in storitev. Odbor je menil, da je kombinacija besed, ki je omejena na to preprosto sporočilo, načeloma brez lastnega
         razlikovalnega učinka in se zato lahko registrira le ob predložitvi dokazov, da je postala znamka v očeh javnosti.

      55      Treba je ugotoviti, da je ta analiza dokaz o napačni uporabi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      56      V zvezi s tem je treba navesti, da vse znamke, sestavljene iz znakov ali označb, ki se uporabljajo tudi kot oglaševalski slogani,
         oznake kakovosti ali kot spodbuda za nakup proizvodov ali storitev, ki so označeni s temi znamkami, vsebujejo bolj ali manj
         objektivno sporočilo. Iz sodne prakse, navedene v točkah 35 in 36 te sodbe, izhaja, da te znamke niso brez razlikovalnega
         učinka zgolj na podlagi tega dejstva.

      57      Tako če te znamke niso opisne v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, lahko izražajo objektivno, čeprav preprosto sporočilo
         in lahko še vedno potrošnikom označujejo trgovsko poreklo zadevnih proizvodov ali storitev. To še posebej velja, če te znamke
         ne zajemajo le običajnega oglaševalskega sporočila, temveč vsebujejo neko edinstvenost ali jedrnatost, zahtevajo minimalni
         napor za razlago ali sprožijo pri zadevni javnosti kognitivni proces.

      58      Tudi če slogan „Vorsprung durch Technik“ izraža objektivno sporočilo, da tehnična superiornost omogoča proizvodnjo in ponudbo
         najboljših proizvodov in storitev, ta okoliščina ne omogoča sklepa, da je zahtevana znamka brez slehernega lastnega razlikovalnega
         učinka. Ne glede na to, kako preprosto je tako sporočilo, pa ga ni mogoče označiti kot običajno v tem smislu, da se lahko
         takoj in brez nadaljnje analize izključi, da znamka lahko potrošniku sporoča trgovsko poreklo zadevnih proizvodov ali storitev.

      59      V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da to sporočilo ne izhaja očitno iz navedenega slogana. Kot je navedla družba Audi,
         vrstni red besed „Vorsprung durch Technik“, ki pomeni „prednost zaradi tehnike“, na prvi pogled izraža le vzročno zvezo in
         zato zahteva nekaj truda pri razlagi s strani javnosti. Poleg tega ta slogan izraža edinstvenost in jedrnatost, zaradi česar
         si ga je mogoče zlahka zapomniti. Ker gre za znan slogan, ki ga družba Audi uporablja že več let, ni mogoče izključiti, da
         dejstvo, da je zadevna javnost vajena ugotoviti zvezo med tem sloganom in avtomobili, ki jih proizvajajo te družbe, prav tako
         omogoča, da ta javnost razbere trgovsko poreklo označenih proizvodov ali storitev.

      60      Iz tega izhaja, da je treba izpodbijano odločbo razveljaviti v delu, v katerem je drugi odbor za pritožbe na podlagi člena
         7(1)(b) Uredbe št. 40/94 delno zavrnil registracijo znamke Vorsprung durch Technik.

       Stroški
      61      V skladu s členom 122, prvi odstavek, Poslovnika Sodišča, to odloči tudi o stroških, če je pritožba utemeljena in če samo
         dokončno odloči v sporu.

      62      V skladu s členom 69(2) navedenega poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli
         stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Družba Audi je predlagala, naj se UUNT naloži plačilo stroškov,
         in ker ta s predlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1)      Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 9. julija 2008 v zadevi Audi proti UUNT (Vorsprung durch Technik) (T-70/06)
            se razveljavi v delu, v katerem je to razsodilo, da drugi odbor za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke
            in modeli) (UUNT) s sprejetjem odločbe z dne 16. decembra 2005 (zadeva R 237/2005-2) ni kršil člena 7(1)(b) Uredbe Sveta (ES)
            št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3288/94 z dne 22. decembra 1994.
      2)      Odločba drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 16. decembra 2005 (zadeva
            R 237/2005‑2) se razveljavi v delu, v katerem je bila na podlagi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, kakor je bila spremenjena
            z Uredbo št. 3288/94, delno zavrnjena zahteva za registracijo znamke Vorsprung durch Technik.
      3)      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) se naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in v
            pritožbenem postopku.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat) z dne 20. aprila 1999. # Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Elf Atochem SA, BASF AG, Shell International Chemical Company Ltd, DSM NV, DSM Kunststoffen BV, Wacker-Chemie GmbH, Hoechst AG, Société artésienne de vinyle, Montedison SpA, Imperial Chemical Industries plc, Hüls AG in Enichem SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Globa. # Združene zadeve T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 30. septembra 2010.#Oasis East sp. z o.o. proti Minister Finansów.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Naczelny Sąd Administracyjny - Poljska.#Šesta direktiva o DDV - Direktiva 2006/112/ES - Pristop nove države članice - Pravica do odbitka vstopnega davka - Nacionalna ureditev, ki izključuje pravico do odbitka vstopnega davka za opravljene storitve - Poslovni partnerji s sedežem na ozemlju, ki se šteje za ‚davčno oazo‘ - Pristojnost držav članic, da ohranijo pravila o izključitvi pravice do odbitka vstopnega davka, ki so veljala ob začetku veljavnosti Šeste direktive o DDV.#Zadeva C-395/09.

text:
      Zadeva C-395/09
      Oasis East sp. z o.o.
      proti
      Minister Finansów
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny)
      „Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Pristop nove države članice – Pravica do odbitka vstopnega davka – Nacionalna ureditev, ki izključuje pravico do odbitka vstopnega davka za opravljene storitve – Poslovni partnerji s sedežem na ozemlju, ki se šteje za ‚davčno oazo‘ – Pristojnost držav članic, da ohranijo pravila o izključitvi pravice do odbitka vstopnega davka, ki so veljala ob začetku
         veljavnosti Šeste direktive o DDV“

      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka
            – Izključitve pravice do odbitka – Pravica držav članic, da ohranijo izključitve, ki veljajo ob začetku veljave Šeste direktive
      (Direktiva Sveta 77/388, člen 17(6))
      Člen 17(6) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo
         95/7, katere določbe je v bistvu povzel člen 176 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, je treba razlagati
         tako, da ne dopušča, da se v veljavi ohrani nacionalna zakonodaja, ki se uporablja ob začetku veljavnosti Šeste direktive
         v zadevni državi članici, ki na splošno izključuje pravico do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost, plačanega ob nakupu
         uvoženih storitev, neposredno ali posredno subjektu iz države ali z ozemlja, ki ga ta zakonodaja opredeljuje kot „davčno oazo“.

      Države članice namreč niso pooblaščene, da ohranijo izključitve pravice do odbitka DDV, ki se na splošno uporabi za kateri
         koli izdatek, povezan s pridobitvijo blaga ali storitev.

      (Glej točki 30 in 32 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
      z dne 30. septembra 2010(*)

      „Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Pristop nove države članice – Pravica do odbitka vstopnega davka – Nacionalna ureditev, ki izključuje pravico do odbitka vstopnega davka za opravljene storitve – Poslovni partnerji s sedežem na ozemlju, ki se šteje za ‚davčno oazo‘ – Pristojnost držav članic, da ohranijo pravila o izključitvi pravice do odbitka vstopnega davka, ki so veljala ob začetku
         veljavnosti Šeste direktive o DDV“

      V zadevi C‑395/09,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny
         (Poljska) z odločbo z dne 6. avgusta 2009, ki je prispela na Sodišče 13. oktobra 2009, v postopku

      Oasis East sp. z o.o.
      proti
      Minister Finansów,

      SODIŠČE (sedmi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta (poročevalka), predsednica senata, J. Malenovský in T. von Danwitz, sodnika,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. julija 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Oasis East sp. z o.o. M. Wojda in J. Martini,
      –        za poljsko vlado M. Szpunar in M. Jarosz, zastopnika,
      –        za Evropsko komisijo M. Owsiany-Hornung, K. Herrmann in D. Triantafyllou, zastopnice,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,

      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 17(2) in (6) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o
         usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero
         (77/388/EGS) (UL L 145, str. 1, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 95/7/ES z dne 10. aprila 1995, UL L 102, str.
         18, v nadaljevanju: Šesta direktiva), katerega določbe je v bistvu povzel člen 176 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra
         2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Oasis East sp. z o.o. (v nadaljevanju: Oasis East) in Minister Finansów
         (poljski minister za finance).

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      3        Člen 17(2) in (6) Šeste direktive v različici, ki izhaja iz člena 28(f), določa:

      „2.      Dokler se blago in storitve uporabljajo za namene njegovih obdavčljivih transakcij, je davčni zavezanec upravičen odbiti davek,
         ki ga je dolžan plačati:

      (a)      davek na dodano vrednost [(v nadaljevanju: DDV)], ki ga je dolžan ali ga je plačal na ozemlju države za blago ali storitve,
         ki mu jih je, ali mu jih bo opravil drug davčni zavezanec;

      […]
      6.      Najkasneje pred potekom štirih let od datuma začetka veljavnosti te direktive Svet na predlog Komisije soglasno odloči, kateri
         izdatki niso upravičeni do odbitka [DDV]. [DDV] v nobenem primeru ni odbiten za izdatke, ki niso nedvomno poslovni izdatki,
         kot so izdatki za luksuzne predmete, razvedrilo in zabavo.

      Do začetka veljavnosti zgornjih pravil lahko države članice ohranijo vse izključitve, določene v njihovih nacionalnih zakonodajah
         ob začetku veljavnosti te direktive.“

      4        Šesto direktivo je razveljavila in nadomestila Direktiva št. 2006/112.

      5        Člen 176 te direktive določa:

      „Svet na predlog Komisije soglasno odloči, za katere izdatke ni dana pravica do odbitka DDV. V nobenem primeru ni dana pravica
         do odbitka DDV za izdatke, ki niso nedvomno poslovni izdatki, kot so izdatki za luksuzne predmete, razvedrilo ali zabavo.

      Do začetka veljavnosti določb iz prvega odstavka lahko države članice ohranijo vse izključitve, določene v njihovih nacionalnih
         zakonodajah 1. januarja 1979 oziroma, v primeru držav članic, ki so Skupnosti pristopile po tem datumu, na dan njihovega pristopa.“

       Nacionalna ureditev
      6        Člen 25(1), točka 1a, zakona o davku na dodano vrednost (ustawa o podatku VAT z roku 1993) z dne 8. januarja 1993 (v nadaljevanju:
         zakon iz leta 1993 o DDV) določa:

      „Znižanje zneska dolgovanega davka ali vračilo razlike dolgovanega davka se ne uporabi, če davčni zavezanec kupi uvoz storitev,
         ki jih plača neposredno ali posredno subjektu s stalnim prebivališčem, sedežem ali sedežem uprave na enem od ozemelj ali držav,
         ki so navedeni v prilogi 9 k temu zakonu.“

      7        Priloga 9 k zakonu iz leta 1993 o DDV, naslovljena „Seznam držav (ozemelj), pri katerih znesek DDV na uvoz storitev ne povzroči
         znižanja zneska dolgovanega davka ali ne pomeni pravice do vračila razlike dolgovanega DDV“, vsebuje te navedbe:

      „(1)  Kneževina Andora;
      (2)      Angvila, samoupravno ozemlje, odvisno od Združenega Kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (3)      Antigva in Barbuda;
      (4)      Aruba, samoupravno ozemlje Kraljevine Nizozemske;
      (5)      Bahami;
      (6)      Bahrajn;
      (7)      Barbados;
      (8)      Belize;
      (9)      Bermudi, odvisno ozemlje Združenega Kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (10)      Britanski Deviški otoki, odvisno ozemlje Združenega Kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (11)      Cookovo otočje, samoupravno ozemlje v prosti zvezi z Novo Zelandijo;
      (12)      Dominika;
      (13)      Gibraltar, odvisno ozemlje Združenega Kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (14)      Grenada;
      (15)      Guernesey/Sark/Alderney, britansko kronsko ozemlje;
      (16)  Hongkong, posebno administrativno območje Ljudske republike Kitajske;
      (17)      Jersey, britansko kronsko ozemlje;
      (18)      Kajmanski otoki, odvisno ozemlje Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (19)      Republika Liberija;
      (20)      Kneževina Lihtenštajn;
      (21)      Macao, posebno administrativno območje Ljudske republike Kitajske;
      (22)      Republika Maldivi;
      (23)      Otok Man, britansko kronsko ozemlje;
      (24)      Republika Marshallovi otoki;
      (25)      Republika Mauritius;
      (26)      Kneževina Monako;
      (27)      Montserrat, odvisno ozemlje Združenega Kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (28)      Republika Nauru;
      (29)      Nizozemski Antili, samoupravno ozemlje Kraljevine Nizozemske;
      (30)      Niue, samoupravno ozemlje v prosti zvezi z Novo Zelandijo;
      (31)      Republika Panama;
      (32)      Samoa;
      (33)      Republika Sejšeli;
      (34)      Saint Kitts in Nevis;
      (35)      Saint Lucia;
      (36)      Saint-Vincent in Grenadine;
      (37)      Kraljevina Tonga;
      (38)      Turks in Caikos, odvisno ozemlje Združenega Kraljestva Velika Britanija in Severna Irska;
      (39)      Ameriški Deviški otoki;
      (40)      Republika Vanuatu;
      (41)      Združeni arabski emirati.“
      8        Ta davčna ureditev je bila v bistvu ohranjena z določbami zakona o davku na dodano vrednost (ustawa o podatku VAT z roku 2004)
         z dne 11. marca 2004 (zakon iz leta 2004 o DDV), in sicer s členom 88(1), točka 1, tega zakona, v povezavi s prilogo 5 k temu
         zakonu, pri čemer seznam v tej prilogi vsebuje 39 držav in ozemelj namesto 41. Te določbe so začele veljati 1. maja 2004.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      9        Družba Oasis East proizvaja in prodaja naprave za hlajenje vode. V okviru svojih dejavnosti, ki vključujejo tudi storitve
         za kupce, koristi storitve podjetja s sedežem na ozemlju, navedenem v prilogi 9 k zakonu iz leta 1993 o DDV, ki jo je nadomestila
         priloga 5 zakona iz leta 2004 o DDV. To podjetje za družbo Oasis East opravlja storitve upravljanja in tehnične pomoči. Te
         storitve zajemajo zlasti izvajanje naslednjih dejavnosti: trženje, organizacijo in sodelovanje na mednarodnih panožnih sejmih,
         vodenje operacijskih opravil s področja načrtovanja proizvodnje, inženirske storitve, finančne in knjigovodske storitve, organizacijo
         prevozov, storitve v povezavi z uporabo informacijskih sistemov in koordinacijo v zvezi z nabavo in prodajo.

      10      Družba Oasis East je 28. decembra 2007 direktorju davčnega urada v Katowicah postavila vprašanje, ali je bila od 1. maja 2004
         upravičena do odbitka vstopnega davka pri uvozu administrativnih storitev, ki jih je plačala podjetju s sedežem na ozemlju,
         navedenem v prilogi 5 k zakonu iz leta 2004 o DDV.

      11      Direktor davčnega urada v Katowicah je z odločbo z dne 4. aprila 2008 negativno odgovoril na vprašanje družbe Oasis East.
         Menil je, da ni bila upravičena do odbitka vstopnega davka, ker so bile storitve plačane podjetju s sedežem v kraju njegovega
         prebivališča, sedeža ali sedeža uprave v državi ali na ozemlju, navedenem v prilogi 5 k zakonu iz leta 2004 o DDV.

      12      Direktor davčnega urada v Katowicah je navedel, da nacionalna zakonodaja ni bila nezdružljiva s pravom Unije, ker imajo na
         podlagi člena 17(6) Šeste direktive države članice pravico, da ohranijo vse izključitve, določene v svojih nacionalnih zakonodajah
         ob začetku veljavnosti te direktive. Iz tega je sklepal, da je imela Republika Poljska pravico, da ohrani omejitve v zvezi
         z odbitkom DDV, ki so obstajale na dan njenega pristopa k Evropski uniji.

      13      Družba Oasis East je 18. junija 2008 pri Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (vojvodsko upravno sodišče v Gliwicah)
         vložila tožbo zoper to odločbo z dne 4. aprila 2008.

      14      To sodišče je z odločbo z dne 22. decembra 2008 zavrnilo tožbo družbe Oasis East. Ugotovilo je, da ohranitev izključitev,
         določenih v členu 88(1), točka 1, zakona iz leta 2004 o DDV v nacionalnem pravnem redu ne pomeni kršitve člena 17(6) Šeste
         direktive.

      15      Družba Oasis East je v kasacijski pritožbi z dne 9. marca 2009 ponovila predhodno navedeni argument. Naczelny Sąd Administracyjny
         je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali ima po pravu Skupnosti, zlasti členu 17(6) Šeste direktive […] (ki je postal člen 176 Direktive 2006/112/ES […]), država
         članica pravico do uporabe nacionalnih predpisov, na podlagi katerih je izključena pravica davčnega zavezanca do znižanja
         zneska dolgovanega davka ali vračila razlike dolgovanega davka v primeru nakupa uvoza storitev, ki se plačajo neposredno ali
         posredno subjektu, ki ima stalno prebivališče, sedež ali sedež uprave na ozemlju ali v državi, ki se po nacionalni zakonodaji
         šteje za tako imenovano ‚davčno oazo‘, pri čemer je treba upoštevati, da se je taka izključitev v državi članici uporabljala
         pred njenim članstvom v Skupnosti?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      16      Predložitveno sodišče sprašuje, ali se na podlagi člena 17(6) Šeste direktive, katerega določbe je v bistvu povzel člen 176
         Direktive 2006/112, lahko v veljavi ohrani nacionalna zakonodaja, ki se uporablja ob začetku veljavnosti Šeste direktive v
         zadevni državi članici, ki na splošno izključuje pravico do odbitka vstopnega DDV, plačanega ob nakupu uvoženih storitev,
         plačanih neposredno ali posredno subjektu iz držav ali ozemelj, ki se po nacionalni zakonodaji štejejo za tako imenovano „davčno
         oazo“.

      17      Ker se besedilo postavljenega vprašanja nanaša tako na člen 17(6) Šeste direktive kot na člen 176 Direktive 2006/112, je treba
         najprej navesti, da sta ti dve določbi v bistvu enaki.

      18      Za odgovor na to vprašanje je treba opozoriti, da pravica do odbitka DDV, določena v členu 17(2) Šeste direktive, kot sestavni
         del mehanizma DDV pomeni temeljno načelo skupnega sistema DDV in je načeloma ni mogoče omejiti (glej sodbe z dne 8. januarja
         2002 v zadevi Metropol in Stadler, C‑409/99, Recueil, str. I‑81, točka 42; z dne 26. maja 2005 v zadevi Kretztechnik, C‑465/03,
         ZOdl., str. I‑4357, točka 33, ter z dne 15. aprila 2010 v združenih zadevah X Holding in Oracle Nederland, C‑538/08 in C‑33/09,
         ZOdl., str. I-3129, točka 37).

      19      Kljub temu pa je načelo pravice do odbitka DDV omiljeno z določbo o odstopanju, vsebovano v členu 17(6) Šeste direktive. Državam
         članicam je namreč dovoljeno ohraniti vse izključitve pravice do odbitka, določene v njihovih nacionalnih zakonodajah ob začetku
         veljavnosti Šeste direktive, do takrat, ko Svet sprejme določbe, predvidene v tem členu (glej sodbo z dne 11. decembra 2008
         v zadevi Danfoss in AstraZeneca, C‑371/07, ZOdl., str. I‑9549, točka 28, ter zgoraj navedeno sodbo X Holding in Oracle Nederland,
         točka 38).

      20      Ker Svet ni sprejel teh določb, lahko države članice ohranijo svojo zakonodajo, ki se nanaša na izključitev pravice do odbitka
         DDV. Pravo Unije torej trenutno ne vsebuje nobene določbe, ki bi naštevala izdatke, ki so izključeni iz pravice do odbitka
         DDV (glej sodbo z dne 8. decembra 2005 v zadevi Jyske Finans, C‑280/04, ZOdl., str. I‑10683, točka 23, ter zgoraj navedeno
         sodbo Danfoss in AstraZeneca, točka 29).

      21      Vendar pa je Sodišče glede obsega odstopanja, določenega v členu 17(6) Šeste direktive, razsodilo, da ta določba predpostavlja,
         da so izključitve, ki jih države članice na podlagi te določbe lahko ohranijo, v skladu z Drugo direktivo Sveta 67/228/EGS
         z dne 11. aprila 1967 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Strukture in postopki za uporabo skupnega
         sistema davka na dodano vrednost (UL 1967, 71, str. 1303, v nadaljevanju: Druga direktiva), ki je veljala pred Šesto direktivo
         (glej sodbo z dne 5. oktobra 1999 v zadevi Royscot in drugi, C‑305/97, Recueil, str. I‑6671, točka 21, ter zgoraj navedeno
         sodbo X Holding in Oracle Nederland, točka 40).

      22      V zvezi s tem prvi odstavek člena 11 Druge direktive določa pravico do odbitka, četrti pa, da lahko države članice iz sistema
         odbitka izključijo nekatero blago in storitve, zlasti tiste, ki jih davčni zavezanec ali njegovi zaposleni lahko izključno
         ali delno uporabijo za zasebne namene.

      23      Zato pristojnost, ki jo imajo države članice na podlagi člena 17(6) Šeste direktive, ne pomeni neomejene diskrecijske pravice,
         da iz pravice do odbitka izključijo vse oziroma skoraj vse blago in storitve in tako odvzamejo bistvo sistemu, ki ga je uvedel
         člen 11(1) Druge direktive. Ta pristojnost se zato ne nanaša na splošne izključitve in držav članic ne oprosti obveznosti,
         da zadostno opredelijo vrsto in namen blaga in storitev, za katere je odbitek izključen (glej v tem smislu zgoraj navedeno
         sodbo Royscot in drugi, točki 22 in 24, ter sodbo z dne 14. julija 2005 v zadevi Charles in Charles-Tijmens, C‑434/03, ZOdl.,
         str. I‑7037, točki 33 in 35).

      24      Ker gre za ureditev, ki pomeni odstopanje od načela pravice do odbitka DDV, jo je treba razlagati ozko (glej zgoraj navedeno
         sodbo Metropol in Stadler, točka 59, ter sodbo z dne 22. decembra 2008 v zadevi Magoora, C‑414/07, ZOdl., str. I‑10921, točka
         28).

      25      Glede postopka v glavni stvari in morebitne uporabe odstopanja, določenega v členu 17(6) Šeste direktive, je treba ugotoviti,
         da je ta direktiva za Poljsko začela veljati na dan pristopa te države članice k Uniji, torej 1. maja 2004. Zato je ta datum
         upošteven glede uporabe zgoraj navedene določbe za to državo članico (glej zgoraj navedeno sodbo Magoora, točka 27).

      26      Glede sklicevanja poljske vlade na dejstvo, da besedilo člena 176 Direktive 2006/112 razlikuje med državami članicami, ki
         so pristopile k Uniji pred 1. januarjem 1979, in tistimi, ki so tako kot Republika Poljska pristopile po tem datumu, zadostuje
         ugotovitev, da naj bi se s tem razlikovanjem zgolj opredelil datum, pred katerim morajo biti izdatki, ki ne ustvarjajo pravice
         do odbitka vstopnega davka, določeni v nacionalni zakonodaji.

      27      Zato člen 176 Direktive 2006/112 ne more voditi do drugačne razlage v zvezi z obsegom zadevnih izključitev glede na to, ali
         je zadevna država članica pristopila k Uniji pred 1. januarjem 1979 ali po tem datumu. V teh okoliščinah sprejetje tega člena
         176 ni imelo nobenega učinka na sodno prakso glede razlage člena 17(6) Šeste direktive.

      28      V okviru presoje zadevnih nacionalnih predpisov v postopku v glavni stvari je z vidika sistema izključitev, ki jih določajo,
         treba ugotoviti, da so ti predpisi, tako kot je navedlo tudi predložitveno sodišče, splošni ukrep, s katerim se omeji pravica
         do odbitka vstopnega DDV za vse nakupe uvoženih storitev, ki se neposredno ali posredno plačajo subjektu iz države oziroma
         z ozemlja, ki ga ta zakonodaja opredeljuje kot „davčno oazo“.

      29      Vendar ti predpisi vsebujejo omejitev pravice do odbitka DDV, ki presega to, ki je dopustna na podlagi člena 17(6) Šeste direktive.

      30      Sodišče je namreč pojasnilo, da države članice niso pooblaščene, da ohranijo izključitve pravice do odbitka DDV, ki se na
         splošno uporabi za kateri koli izdatek, povezan s pridobitvijo blaga ali storitev (glej v tem smislu sodbo z dne 23. aprila
         2009 v zadevi PARAT Automotive Cabrio, C-74/08, ZOdl., str. I‑3459, točki 28 in 29, ter zgoraj navedeno sodbo X Holding in
         Oracle Nederland, točka 44).

      31      Nazadnje, glede preudarka poljske vlade, da nacionalni predpisi ustrezajo zahtevi preprečevanja davčnih utaj, je treba poudariti,
         da je Sodišče v točki 70 sodbe z dne 21. februarja 2006 v zadevi Halifax in drugi (C‑255/02, ZOdl., str. I‑1609) sicer priznalo,
         da se načelo prepovedi zlorabe uporablja na področju DDV, vendar ta prepoved državam članicam ne dovoljuje, da razširijo področje
         uporabe zadevnih odstopanj. Dalje, če bi bile, kot navaja predložitveno sodišče, v poljskem pravu določene omejitve utemeljene
         zaradi nujnosti preprečevanja davčnih utaj ali izogibanja plačila davkov, člen 27 Šeste direktive v tem primeru določa poseben
         postopek, v katerem lahko Svet vsako državo članico pooblasti, da uvede posebna odstopanja.

      32      Glede na navedeno je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 17(6) Šeste direktive, katerega
         določbe je v bistvu povzel člen 176 Direktive 2006/112, razlagati tako, da ne dopušča, da se v veljavi ohrani nacionalna zakonodaja,
         ki se uporablja ob začetku veljavnosti Šeste direktive v zadevni državi članici, ki na splošno izključuje pravico do odbitka
         vstopnega DDV, plačanega ob nakupu uvoženih storitev, neposredno ali posredno subjektu iz države ali z ozemlja, ki ga ta zakonodaja
         opredeljuje kot „davčno oazo“.

       Stroški
      33      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
      Člen 17(6) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem
            davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 95/7/ES z dne
            10. aprila 1995, katere določbe je v bistvu povzel člen 176 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem
            sistemu davka na dodano vrednost, je treba razlagati tako, da ne dopušča, da se v veljavi ohrani nacionalna zakonodaja, ki
            se uporablja ob začetku veljavnosti Šeste direktive 77/388 v zadevni državi članici, ki na splošno izključuje pravico do odbitka
            vstopnega davka na dodano vrednost, plačanega ob nakupu uvoženih storitev, neposredno ali posredno subjektu iz države ali
            z ozemlja, ki ga ta zakonodaja opredeljuje kot „davčno oazo“.
      Podpisi
      * Jezik postopka: poljščina.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 3. julija 1997. # Francesco Benincasa proti Dentalkit Srl. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Oberlandesgericht München - Nemčija. # Bruseljska konvencija. # Zadeva C-269/95.