Sodba Sodišča z dne 12. junija 1979. # Ketelhandel P. van Paassen BV proti Staatssecretaris van Financiën / Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen ; Minister van Financiën proti Denkavit Dienstbetoon BV. # Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Združeni zadevi 181 in 229/78.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 27. septembra 2012.#Zuckerfabrik Jülich AG in drugi proti Hauptzollamt Aachen in drugi.#Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki so jih vložili Finanzgericht Düsseldorf, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, in tribunal de grande instance de Nanterre.#Skupna kmetijska politika – Skupna ureditev trgov – Proizvajalci sladkorja in izoglukoze – Izračun proizvodnih dajatev – Veljavnost načina izračuna, ki upošteva fiktivne zneske nadomestil za količine sladkorja, izvožene brez nadomestila – Retroaktivna veljavnost ureditve – Menjalni tečaj – Odobritev obresti.#Združene zadeve C‑113/10, C‑147/10 in C‑234/10.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 27. septembra 2012 (
            *1
         )
      „Skupna kmetijska politika — Skupna ureditev trgov — Proizvajalci sladkorja in izoglukoze — Izračun proizvodnih dajatev — Veljavnost načina izračuna, pri katerem se upoštevajo fiktivni zneski nadomestil za sladkor, izvožen brez nadomestil — Retroaktivna veljavnost uredbe — Menjalni tečaj — Prisoditev obresti“
      V združenih zadevah C-113/10, C-147/10 in C-234/10,
      katerih predmet so predlogi za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki so jih vložili Finanzgericht Düsseldorf (C-113/10) (Nemčija), High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (C-147/10) (Združeno kraljestvo), in Tribunal de grande instance de Nanterre (C-234/10) (Francija) z odločbami z dne 22. februarja, 12. marca in 6. maja 2010, ki so prispele na Sodišče 2. in 29. marca ter 12. maja 2010, v postopkih

         Zuckerfabrik Jülich AG (C-113/10)
      proti

         Hauptzollamt Aachen,

         British Sugar plc (C-147/10)
      proti

         Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs,

      in

         Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (C-234/10)
      proti

         Directeur général des douanes et droits indirects,

         Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, A. Prechal, sodnica, K. Schiemann, L. Bay Larsen (poročevalec), sodnika, in C. Toader, sodnica,
      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 30. junija 2011,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Zuckerfabrik Jülich AG H.-J. Prieß in B. Sachs, odvetnika,

               —

               za British Sugar plc K. Lasok, QC, in G. Facenna, barrister,

               —

               za Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable, N. Coutrelis, odvetnik,

               —

               za nemško vlado T. Henze in J. Möller, zastopnika,

               —

               za vlado Združenega kraljestva S. Hathaway in H. Walker, zastopnika,

               —

               za francosko vlado G. de Bergues in B. Cabouat, zastopnika,

               —

               za špansko vlado F. Díez Moreno, zastopnik,

               —

               za litovsko vlado R. Mackevičienė in R. Krasuckaitė, zastopnici,

               —

               za avstrijsko vlado E. Riedl, zastopnik,

               —

               za Evropsko komisijo P. Rossi, B. Schima, D. Bianchi in K. Banks, zastopniki,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 27. oktobra 2011
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo v glavnem na veljavnost Uredbe Komisije (ES) št. 1193/2009 z dne 3. novembra 2009 o popravku uredb (ES) št. 1762/2003, (ES) št. 1775/2004, (ES) št. 1686/2005 in (ES) št. 164/2007 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržna leta 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 (UL L 321, str. 1).

               2

               Ti predlogi so bili vloženi v okviru sporov med Zuckerfabrik Jülich AG (v nadaljevanju: Jülich) in Hauptzollamt Aachen, med British Sugar plc (v nadaljevanju: British Sugar) in Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (v nadaljevanju: Rural Payments Agency), ter med Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (v nadaljevanju: Tereos) ter directeur général des douanes et droits indirects in receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Francija), in sicer zaradi dajatev, plačanih bodisi za vsa tržna leta od 2002/2003 do 2005/2006 bodisi za posamezna izmed njih.

         Pravni okvir

               3

               Člen 8(1) Sklepa Sveta z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (2000/597/ES, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 200) določa, da države članice zbirajo lastna sredstva Evropskih skupnosti, kot so zlasti dajatve, predvidene v okviru skupne ureditve trgov v sektorju sladkorja, v skladu z nacionalnimi pravili, uvedenimi z zakoni in drugimi predpisi, ki se po potrebi prilagodijo, da izpolnjujejo zahteve pravil Skupnosti.

               4

               Glede teh dajatev isto velja na podlagi člena 8(1) Sklepa Sveta z dne 7. junija 2007 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (2007/436/ES, Euratom) (UL L 163, str. 17), s katerim je bil v skladu z njegovim členom 10 razveljavljen Sklep 2000/597 z učinkom od 1. januarja 2007.

               5

               Uredba Sveta (ES) št. 1260/2001 z dne 19. junija 2001 o skupni ureditvi trgov za sladkor (UL L 178, str. 1, v nadaljevanju: temeljna uredba), ki je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 318/2006 z dne 20. februarja 2006 o skupni ureditvi trgov v sektorju sladkorja (UL L 58, str. 1), je določala zlasti sistem samofinanciranja sektorja sladkorja s proizvodnimi dajatvami.

               6

               V skladu z enajsto uvodno izjavo temeljne uredbe skupna ureditev trgov za sladkor temelji po eni strani na načelu, da je proizvajalec polno finančno odgovoren za izgubo v vsakem tržnem letu, ki ob upoštevanju kvot izhaja iz prodaje tistega dela proizvodnje Skupnosti, ki presega notranjo porabo Skupnosti, in po drugi strani na diferenciaciji cenovnih jamstev za prodajo, ki izražajo proizvodno kvoto, dodeljeno posameznim podjetjem.

               7

               V skladu s trinajsto uvodno izjavo te uredbe bodo proizvajalci še naprej prevzeli finančno odgovornost s plačilom osnovne proizvodne dajatve za vso proizvodnjo sladkorja A in B, omejeno na 2 % intervencijske cene za beli sladkor, ter dajatve B, ki se plačuje za proizvodnjo sladkorja B do največ 37,5 % prej navedene cene. Ker s temi omejitvami ni mogoče doseči samofinanciranja sektorja za nekatera tržna leta, je v takšnih primerih treba zaračunati dodatno dajatev.

               8

               V štirinajsti uvodni izjavi je navedeno:
               „Zaradi enakopravnega obravnavanja je treba dodatno dajatev obračunati za vsako podjetje na osnovi njegovega deleža v prihodkih iz proizvodnih dajatev, ki jih je plačalo za določeno tržno leto. Zato se določi koeficient za celotno Skupnost, ki predstavlja razmerje med določeno skupno izgubo in skupnimi prihodki iz proizvodnih dajatev za zadevno tržno leto. Prav tako je treba določiti pogoje, pod katerimi prodajalci sladkorne pese in sladkornega trsa sodelujejo pri odpravljanju nepokritih izgub za zadevno tržno leto.“

               9

               V zvezi z izračunom teh dajatev je v členu 15 temeljne uredbe določeno:
               „1.   Pred koncem vsakega tržnega leta se ugotovi:

                        (a)

                        predvideno proizvodnjo sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B, ki se pripiše zadevnemu tržnemu letu;

                        (b)

                        predvideno količino sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se v tekočem tržnem letu proda za porabo v Skupnosti;

                        (c)

                        presežek, ki se izvozi in se izračuna tako, da se količina iz (b) odšteje od količine iz (a);

                        (d)

                        predvideno povprečno izgubo ali povprečni dohodek na tono sladkorja glede na izvozne obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu.
                        Ta povprečna izguba ali povprečni dohodek ustreza razliki med skupnim zneskom nadomestil in skupnim zneskom dajatev glede na skupno tonažo zadevnih izvoznih obveznosti;

                        (e)

                        predvideno skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (c) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (d).

                  2.   Pred koncem tržnega leta 2005/2006 in brez poseganja v člene 10(3), (4), (5) in (6) se za tržna leta [od] 2001/2002 do 2005/2006 kumulativno ugotovi:

                        (a)

                        presežek za izvoz, ki se izračuna na osnovi končne proizvodnje sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B in končne proizvodnje sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se proda za porabo v Skupnosti;

                        (b)

                        povprečno izgubo ali dohodek na tono sladkorja, ki izhaja iz skupne izvozne obveznosti in se izračuna z uporabo metode iz drugega pododstavka odstavka 1(d);

                        (c)

                        skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (a) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (b);

                        (d)

                        skupni znesek zaračunanih osnovnih proizvodnih dajatev in dajatev B.

                  Predvidena skupna izguba ali skupni dohodek iz odstavka 1(e) se prilagodi v skladu z razliko med zneskoma iz (c) in (d).
               […]
               8.   Izvedbene določbe za uporabo tega člena bodo sprejete v skladu s postopkom iz člena 42(2), še zlasti pa bodo zajemale:

                        —

                        zneske dajatev, ki jih je treba zaračunati,

                  […]“

               10

               Po razglasitvi sodbe z dne 8. maja 2008 v združenih zadevah Zuckerfabrik Jülich in drugi (C-5/06 in od C-23/06 do C-36/06, ZOdl., str. I-3231) in sklepa z dne 6. oktobra 2008 v združenih zadevah SAFBA (od C-175/07 do C-184/07) je Evropska komisija sprejela Uredbo št. 1193/2009, s katero je popravila Uredbo Komisije (ES) št. 1762/2003 z dne 7. oktobra 2003 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve in koeficienta za dodatne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2002/2003 (UL L 254, str. 4), Uredbo Komisije (ES) št. 1775/2004 z dne 14. oktobra 2004 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve trgov za sladkor za tržno leto 2003/2004 (UL L 316, str. 64) in Uredbo Komisije (ES) št. 1686/2005 z dne 14. oktobra 2005 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve in koeficienta za dodatne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2004/2005 (UL L 271, str. 12), ki jih je Sodišče razglasilo za neveljavne, ter Uredbo Komisije (ES) št. 164/2007 z dne 19. februarja 2007 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2005/2006 (UL L 51, str. 17), ki prav tako temelji na metodi, ki jo je Sodišče razglasilo za neveljavno za tržna leta 2002/2003, 2003/2004 in 2004/2005. Komisija je zato proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržna leta od 2002/2003 do 2005/2006 ponovno določila z retroaktivnim učinkom.

               11

               V uvodnih izjavah 5 in 6 Uredbe št. 1193/2009 je navedeno:

                        „(5)

                        Sodišče je v sodbi z dne 8. maja 2008 v združenih zadevah C-5/06 in C-23/06 do C-36/06 sklenilo, da pregled Uredbe Komisije (ES) št. 1837/2002 z dne 15. oktobra 2002 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve in koeficienta za dodatne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2001/2002 [(UL L 278, str. 13)] ni izključil obstoja nobenega dejavnika, ki bi lahko vplival na njeno veljavnost. Za določitev zneskov za proizvodne dajatve v navedenem tržnem letu bi Komisija izračunala povprečje izgube na osnovi skupnih količin izvoženega sladkorja v obliki predelanih proizvodov, ne glede na to, ali so te upravičene do nadomestil ali ne.

                        (6)

                        Zato je primerno, da Komisija z uporabo enake metode izračunavanja, kot se je uporabljala za tržno leto 2001/2002, določi zneske za proizvodne dajatve in po potrebi koeficient za dodatne dajatve.“

               12

               V členih od 1 do 4 Uredbe št. 1193/2009 so določeni zneski proizvodnih dajatev v sektorju sladkorja za tržna leta od 2002/2003 do 2005/2006.

               13

               Člen 3 Uredbe št. 1193/2009 določa:
               „Člena 1 in 2 Uredbe (ES) št. 1686/2005 se nadomestita z naslednjim:
               ‚[…]
               Člen 2
               Za tržno leto 2004/2005 se koeficient iz člena 16(2) [temeljne uredbe] določi na 0,25466 za Češko, Latvijo, Litvo, Madžarsko, Poljsko, Slovenijo in Slovaško ter na 0,14911 za ostale države.’“

               14

               Člen 6 Uredbe št. 1193/2009 določa:
               „Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
               Člen 1 se uporablja od 8. oktobra 2003.
               Člen 2 se uporablja od 15. oktobra 2004.
               Člen 3 se uporablja od 18. oktobra 2005.
               Člen 4 se uporablja od 23. februarja 2007.“

               15

               Splošno sodišče Evropske unije je s sodbo z dne 29. septembra 2011 v zadevi Poljska proti Komisiji (T-4/06, neobjavljena v ZOdl.) razsodilo:
               „Člen 2 Uredbe (ES) št. 1686/2005 […], kot je bila spremenjena s členom 3 Uredbe (ES) št. 1193/2009 […], se razglasi za ničen.“

         Spora o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

         Zadeva C-113/10

               16

               Družba Jülich je proizvajalka sladkorja.

               17

               Hauptzollamt Aachen (glavni carinski urad v Aix-la-Chapellu) je z odločbami z dne 21. oktobra 2003, 26. oktobra 2005 in 21. februarja 2007 družbi Jülich naložil proizvodne dajatve za tržna leta 2002/2003, 2004/2005 in 2005/2006. Pri tem se je skliceval na tri uredbe Komisije, in sicer za tržno leto 2002/2003 na Uredbo št. 1762/2003, za tržno leto 2004/2005 na Uredbo št. 1686/2005 in za tržno leto 2005/2006 na Uredbo št. 164/2007.

               18

               Družba Jülich je izpodbijala naložitev proizvodnih dajatev za ta tržna leta, zato je vložila ugovor zoper odločbo z dne 26. oktobra 2005 in predlagala spremembo odločb z dne 21. oktobra 2003 in z dne 21. februarja 2007. Pri tem je navedla, da so uredbe št. 1762/2003, št. 1686/2005 in št. 164/2007 neveljavne, saj je Komisija napačno določila stopnje dajatev.

               19

               Hauptzollamt Aachen je z odločbama z dne 28. in 29. decembra 2009 na podlagi Uredbe št. 1193/2009 določil proizvodne dajatve, ki jih je družba Jülich dolgovala za tržna leta 2002/2003, 2004/2005 in 2005/2006.

               20

               Družba Jülich je zoper ti odločbi vložila tožbo pri Finanzgericht Düsseldorf, z obrazložitvijo, da je Uredba št. 1193/2009 neveljavna.

               21

               Če bi Komisija ponovno izračunala ne le celotne zneske nadomestil za izvoze, temveč tudi skupne zneske nadomestil za tržna leta, na katera se nanaša spor o glavni stvari, in pri tem za izvoze brez nadomestil uporabila fiktivna nadomestila, predložitveno sodišče dvomi, da je nova ureditev, ki bi presegala pogoje, določene v zgoraj navedeni sodbi Zuckerfabrik Jülich in drugi, in bi se uporabila za že zaključena tržna leta, združljiva s prepovedjo retroaktivne veljavnosti, ki je načelo prava Unije.

               22

               Finanzgericht Düsseldorf je s sklepom z dne 2. marca 2010 prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je Uredba št. 1193/2009 veljavna?“

         Zadeva C-147/10

               23

               Družba British Sugar, ki je proizvajalka sladkorja, je s tožbo zahtevala vračilo proizvodnih dajatev, ki jih je Rural Payments Agency preplačala za tržna leta od 2002/2003 do 2005/2006.

               24

               Družba British Sugar je na podlagi svoje razlage zgoraj navedene sodbe Zuckerfabrik Jülich in drugi izračunala, da presežek, ki ga je plačala za tržna leta od 2002/2003 do 2005/2006, znaša približno 12531000 EUR brez obresti.

               25

               Rural Payments Agency trdi, da Uredba št. 1193/2009 zdaj določa pravno formulo za izračun preveč plačanega zneska, dolgovanega družbi British Sugar, ki je pravno zavezujoča za zadevne stranke in predložitveno sodišče. Trdi, da je v skladu s to uredbo znesek, ki je dolgovan družbi British Sugar, 366590,79 GBP in da se ji lahko izplača samo ta znesek.

               26

               Po mnenju družbe British Sugar je Uredba št. 1193/2009 neveljavna zlasti zaradi enake bistvene napake, ki je Sodišče vodila k razglasitvi neveljavnosti uredb št. 1762/2003, 1775/2004 in 1686/2005. V metodi izračuna, ki je bila sprejeta v novi uredbi, zlasti izračuna „povprečne izgube na tono“ iz člena 15(1)(d) temeljne uredbe, naj bi se upoštevale hipotetične izgube, ki odražajo nadomestila za izvoz, ki so bila nacionalno dostopna, vendar nikoli dejansko izplačana. Uredba št. 1193/2009 naj bi s tem tudi umetno povečala skupno izgubo, navedeno v členu 15(1)(e) temeljne uredbe.

               27

               Poleg tega naj Komisija ne bi bila pristojna za sprejetje Uredbe št. 1193/2009 na podlagi temeljne uredbe, zlasti ker temeljna uredba, ki je bila razveljavljena, v času sprejetja nove uredbe ni več veljala. Ker pristojnost v skladu s temeljno uredbo ni obstajala, naj bi bil za določitev proizvodnih dajatev v skladu s členom 43 PDEU pristojen Svet.

               28

               Dalje, Uredba št. 1193/2009 bi bila neveljavna tudi v delu, v katerem določa, da se za plačila, ki niso izražena v eurih, uporabijo menjalni tečaji, ki so veljali ob izračunu prvotno preplačanih dajatev, ne pa menjalni tečaji, ki so veljali v času izplačil nadomestil.

               29

               Rural Payments Agency trdi, da če se izkaže, da Uredba št. 1193/2009 sledi strukturi Uredbe št. 1837/2002, pregled katere ni pokazal ničesar, kar bi lahko vplivalo na njeno veljavnost, je mogoče, da je torej Sodišče njeno metodologijo posredno potrdilo.

               30

               Glede menjalnega tečaja (EUR/GBP) bi bilo treba uporabiti tistega, ki je veljal v času prvotnega izračuna proizvodnih dajatev za sladkor.

               31

               Nazadnje, Rural Payments Agency meni, da družbi British Sugar ne dolguje obresti za nobena od povračil preplačanih dolgovanih dajatev. Kakršno koli povračilo temu podjetju preplačanih zneskov bi torej moralo ustrezati sorazmernemu povračilu, ki ga Komisija zagotovi Rural Payments Agency v skladu s sistemom virov lastnih sredstev Skupnosti. Če v zakonodaji Unije ni pravne podlage glede lastnih virov sredstev, ki bi omogočila državam članicam izterjavo obresti od Komisije v zvezi s takim povračilom, Rural Payments Agency meni, da isto načelo velja za kakršno koli povračilo družbi British Sugar.

               32

               V teh okoliščinah je High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je Uredba [št. 1193/2009] neveljavna ob upoštevanju [zgoraj navedene] sodbe [Zuckerfabrik Jülich in drugi] in [zgoraj navedenega] sklepa [SAFBA]?

                        2.

                        Ali je Uredba [št. 1193/2009] neveljavna tudi drugače, ob upoštevanju pravne podlage, na podlagi katere je bila sprejeta, in sicer [temeljne] uredbe?

                        3.

                        Ali je treba pri izračunu izplačljivih nadomestil ob upoštevanju preplačil proizvodnih dajatev za sladkor v tržnih letih 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 in 2005/2006 veljaven menjalni tečaj in datum preračuna določiti na podlagi prava Evropske unije? Če je tako, ali je treba člen 6 Uredbe [št. 1193/2009] razlagati tako, da se zahtevajo izplačila nadomestil na podlagi menjalnih tečajev, ki so veljali ob prvotnem izračunu preplačane dajatve? Če je tako, ali je člen 6 Uredbe [št. 1193/2009] veljaven?

                        4.

                        V zvezi z obrestmi:

                                 ([a])

                                 Ali pravo [Unije] osebi v položaju tožeče stranke onemogoča uveljavljanje obresti od nacionalnega organa, pristojnega za zbiranje proizvodnih dajatev, od vsot, ki so bile preplačane na podlagi neveljavne uredbe Komisije, če nacionalni organ, pristojen za zbiranje dajatev, ne more uveljavljati obresti od ustreznih vsot, ki mu jih vrača Komisija?

                                 ([b])

                                 Če je odgovor na [četrto] vprašanje[, točka (a),] pritrdilen, ali na podlagi pravilne razlage zakonodaje [Unije] glede virov lastnih sredstev [(Sklep 2000/597 in njegova izvedbena uredba (ES) št. 1150/2000)] nacionalni organ, pristojen za zbiranje proizvodnih dajatev, v okoliščinah zadevnega primera ne more uveljavljati obresti od vsot, ki mu jih vrača Komisija?

                                 ([c])

                                 Če je odgovor na [četrto] vprašanje[, točka (a),] nikalen, ali pravo [Unije] prepoveduje nacionalnemu sodišču ali organu, da bi prosto presojo izvajal tako, da v takih okoliščinah osebi v položaju tožeče stranke ne bi prisodil obresti?“

         Zadeva C-234/10

               33

               Družba Tereos, proizvajalka sladkorja, je v prepričanju, da so ji bile dajatve na podlagi Uredbe št. 1686/2005 preveč obračunane za tržno leto 2004/2005, 2. maja 2007 zaprosila receveur des douanes et droits indirects de Gennevilliers za delno vračilo. Ker ni prejela odgovora, je pri Tribunal de grande instance de Nanterre vložila tožbo, v kateri je trdila, da je bila Uredba št. 1686/2005 neveljavna, in zahtevala vračilo preplačanega zneska 11600782 EUR.

               34

               Po sprejetju Uredbe št. 1193/2009 je družba Tereos temu sodišču predlagala, med drugim, naj preden razsodi, Sodišču predloži vprašanje za predhodno odločanje o veljavnosti Uredbe št. 1193/2009 ob upoštevanju člena 15 temeljne uredbe in v njeno korist odredi vračilo zahtevanega zneska 11600782 EUR, skupaj z obrestmi.

               35

               Predložitveno sodišče ugotavlja, da Komisija v okviru Uredbe št. 1193/2009 ni ponovno izračunala dajatve ob strogi uporabi metode izračuna iz člena 15 temeljne uredbe, kot je Sodišče razložilo v zgoraj navedeni sodbi Zuckerfabrik Jülich in drugi, temveč je uporabila metodo, ki je že bila uporabljena za tržno leto 2001/2002, saj je Sodišče navedlo, da pri pregledu Uredbe št. 1837/2002 ni bilo ugotovljenih nobenih dejavnikov, ki bi lahko vplivali na njeno veljavnost.

               36

               Tribunal de grande instance de Nanterre je zato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „l.

                        Ali je treba člen 15(1)(d) [temeljne] uredbe razlagati tako, da je treba pri izračunu povprečne izgube za vse kategorije izvoženega sladkorja znesek dejanskih stroškov deliti z zneskom izvožene količine, ne glede na to, ali so bila za to količino dejansko izplačana nadomestila ali ne?

                        2.

                        Ali je Uredba št. 1193/2009 glede na člen 15 [temeljne] uredbe neveljavna v delu, v katerem določa tako proizvodno dajatev za sladkor, ki je izračunana na podlagi povprečne izgube, pri izračunu katere se, kar zadeva sladkor, izvožen v predelanih proizvodih, znesek izvoznega nadomestila na enoto za te proizvode pomnoži s skupno izvoženo količino, vključno s količino, ki je bila izvožena brez izplačila nadomestila, ne pa da bi se dejansko nastali stroški delili z zneskom izvožene količine, ne glede na izplačilo nadomestila?“

         Združitev zadev C-113/10, C-147/10 in C-234/10

               37

               S sklepom predsednika četrtega senata Sodišča z dne 15. aprila 2011 so bile zadeve C-113/10, C-147/10 in C-234/10 zaradi vsebinske povezanosti združene za ustni postopek in izdajo sodbe.

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Edino vprašanje v zadevi C-113/10, prvo vprašanje v zadevi C-147/10 in vprašanji v zadevi C-234/10

               38

               S temi vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitvena sodišča v bistvu želijo izvedeti, ali je metoda izračuna povprečne izgube na tono sladkorja glede na izvozne obveznosti, izpolnitev katerih se zahteva v tekočem tržnem letu (v nadaljevanju: povprečna izguba), ki jo je Komisija sprejela v Uredbi št. 1193/2009, v skladu s temeljno uredbo, kakor jo je razložilo Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Zuckerfabrik Jülich in drugi ter zgoraj navedenem sklepu SAFBA.

               39

               Na podlagi člena 15(1)(d) temeljne uredbe povprečna izguba ustreza razliki med skupnim zneskom nadomestil in skupnim zneskom dajatev glede na skupno tonažo izvoznih obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu. Predvidena skupna izguba se v skladu s členom 15(1)(e) te uredbe izračuna tako, da se presežek, ki se izvozi, pomnoži s povprečno izgubo.

               40

               Ni sporno, da se metoda izračuna povprečne izgube, uporabljena za Uredbo št. 1193/2009, v dveh točkah razlikuje od tiste, ki je bila uporabljena za uredbe št. 1762/2003, št. 1775/2004, št. 1686/2005 in št. 164/2007.

               41

               Po eni strani „skupna tonaža izvoznih obveznosti“, ki v skladu s členom 15(1)(d) temeljne uredbe tvori imenovalec količnika, ki omogoča izračun povprečne izgube, zdaj vključuje vse izvozne obveznosti, vključno s tistimi, ki niso bile predmet izvoznega nadomestila. Takšna sprememba načina izračuna povprečne izgube je – tako kot so se v preostalem strinjali vsi udeleženci, ki so podali svoja pojasnila – v skladu s členom 15(1)(d) temeljne uredbe, kot ga razlaga Sodišče zlasti v zgoraj navedeni sodbi Zuckerfabrik Jülich in drugi.

               42

               Po drugi strani se „skupni znesek nadomestil“ za sladkor, vsebovan v predelanih proizvodih, ki v skladu s členom 15(1)(d) temeljne uredbe tvori del količnika za izračun povprečne izgube, izračuna v treh korakih. Prvič, vsota izvoznih obveznosti za to kategorijo sladkorja se deli z dvanajst, pri čemer se vsaka od teh dvanajstin pripiše mesecu tržnega leta. Drugič, tako izračunano število se za vsak mesec pomnoži z zneskom povprečnega nadomestila, ki se čez mesec plača za to vrsto izvoznega carinskega postopka. Tretjič, rezultati za vsakega od teh mesečnih proizvodov se dodajo, da se dobi skupni znesek nadomestil za celotno tržno leto.

               43

               Komisija poudarja, da je bila ta metoda izračuna povprečne izgube uporabljena že v preteklosti, zlasti v Uredbi št. 1837/2002. To metodo naj bi Sodišče potrdilo v zgoraj navedeni sodbi Zuckerfabrik Jülich in drugi, v kateri je odločilo, da po pregledu Uredbe št. 1837/2002 ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi lahko vplival na njeno veljavnost.

               44

               Te utemeljitve ni mogoče sprejeti.

               45

               Sodišče se je v zgoraj navedeni sodbi Zuckerfabrik Jülich in drugi glede veljavnosti Uredbe št. 1837/2002 izreklo le toliko, kot je bilo potrebno za odgovor na vprašanja, ki so mu bila predložena, pri tem pa je upoštevalo predstavljene argumente. Natančneje, iz točk 61 in 63 te sodbe izhaja, da se je Sodišče izreklo glede metode, ki jo Komisija uporablja za izračun skupne tonaže izvoznih obveznosti, ne pa glede vseh dejavnikov za izračun povprečne izgube. Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 83 sklepnih predlogov, Sodišče ni preizkusilo formule, uporabljene za izračun skupnega zneska nadomestil in sprejete v okviru Uredbe št. 1193/2009. To vprašanje je treba torej ponovno preučiti, da se odloči glede skladnosti te uredbe s členom 15(1)(d) temeljne uredbe.

               46

               Za to je treba spomniti, da je namen temeljne uredbe vzpostavitev sistema samofinanciranja stroškov prodaje presežkov, s katerim se pravično, vendar učinkovito zagotovi, da proizvajalci sami v celoti pokrijejo te stroške (zgoraj navedena sodba Zuckerfabrik Jülich in drugi, točka 44). Posledično sprejeta metoda izračuna v praksi ne sme povzročiti, da se a priori določi znesek skupne izgube – ki je višji od zneska stroškov, povezanih z nadomestili – v razmerju do stroškov prodaje presežkov proizvodnje Skupnosti (zgoraj navedena sodba Zuckerfabrik Jülich in drugi, točka 60).

               47

               Poleg tega iz člena 15(1)(e) temeljne uredbe izhaja, da je skupna izguba rezultat pomnožitve presežka, ki se izvozi, in povprečne izgube. Previsoka ocena povprečne izgube zato neizogibno povzroči previsoko oceno skupne izgube.

               48

               Pri metodi, ki jo Komisija uporablja za določitev zneska dajatev v sektorju sladkorja, kot je določena v Uredbi št. 1193/2009, se ne upoštevajo izvozna nadomestila, ki se plačajo, da se zagotovi prodaja količin sladkorja, vsebovanih v predelanih proizvodih. Tem količinam se, nasprotno, pripiše teoretični znesek nadomestila, ki temelji na povprečju zneskov, ki jih določi Komisija v rednih razmakih, neodvisno od tega, ali je bilo nadomestilo dejansko plačano in v kakšnem dejanskem znesku.

               49

               Vendar ker se, kot izhaja iz spisa, zlasti pa iz različnih delovnih dokumentov upravnega odbora za skupno organizacijo kmetijskih trgov, izvozi bistveni del sladkorja, vsebovanega v predelanih proizvodih, ne da bi se kadarkoli plačala nadomestila, ki jih je treba plačati, ta metoda izračuna povzroči umetno povečanje skupnega zneska nadomestil. Znesek, ki ga je določila Komisija kot skupni znesek nadomestil, torej ne izkazuje nobene neposredne povezave z obremenitvami proračuna Evropske unije na podlagi razpoložljivosti presežka sladkorja.

               50

               Poudariti je treba, da celotni znesek nadomestil tvori del imenovalca količnika, ki omogoča izračun povprečne izgube. Poleg tega povečanje imenovalca nujno pomeni previsoko oceno povprečne izgube in s tem torej celotne izgube, ob kršitvi člena 15(1) temeljne uredbe.

               51

               Komisija dalje navaja, da je prisiljena uporabiti to metodo izračuna, da bi zagotovila spoštovanje v prihodnost usmerjenega sistema, ki je bil uveden s to uredbo.

               52

               Vendar tej trditvi ni mogoče pritrditi. Iz razlogov, predstavljenih v točki 49 te sodbe, namreč postopka pomnožitve mesečnega zneska izvoznih obveznosti s povprečnim nadomestilom, ki ga je treba plačati vsak mesec, ni mogoče šteti za sredstvo za napoved zneska možnih nadomestil, ki bodo plačana za sladkor, vsebovan v predelanih proizvodih.

               53

               Tako okvir, ki ga je uporabila Komisija, presega namen temeljne uredbe, predstavljen v točki 46 te sodbe, zlasti pa primerno financiranje stroškov, povezanih s prodajo presežne proizvodnje Skupnosti, kolikor v praksi povzroča, da se skupna izguba vnaprej določi višje, kot znašajo odhodki za nadomestila.

               54

               Ob upoštevanju navedenega je treba na edino vprašanje v zadevi C-113/10, na prvo vprašanje v zadevi C-147/10 in na vprašanji v zadevi C-234/10 odgovoriti, da je Uredba št. 1193/2009 v drugih določbah od tistih iz člena 3, ki so že nične zaradi razglasitve ničnosti člena 2 Uredbe št. 1686/2005 s sodbo v zadevi Poljska proti Komisiji, neveljavna.

         Drugo vprašanje v zadevi C-147/10

               55

               Ob upoštevanju odgovora na edino vprašanje v zadevi C-113/10, na prvo vprašanje v zadevi C-147/10 in na vprašanji v zadevi C-234/10, na drugo vprašanje v zadevi C-147/10 ni treba odgovoriti.

         Tretje vprašanje v zadevi C-147/10

               56

               Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v zadevi C-147/10 v bistvu sprašuje, ali je treba menjalni tečaj, uporabljen pri izračunu nadomestila za preplačane proizvodne dajatve v sektorju sladkorja, določiti v skladu s pravom Unije in ali je treba člen 6 Uredbe št. 1193/2009 razlagati tako, da zahteva, da se uporabi menjalni tečaj, ki je veljal takrat, ko so bile te dajatve prvotno določene.

               57

               Glede člena 6 Uredbe št. 1193/2009, ki je v točki 54 izreka te sodbe razglašena za neveljavno, je v vsakem primeru treba ugotoviti, da ta predpis zgolj določa, kdaj ta uredba začne veljati in od kdaj se lahko uporabljajo njeni členi od 1 do 4, zato ni mogoče izhajati iz tega, da določa datum, ki je merodajen za določitev menjalnega tečaja, ki velja za določitev nadomestil preplačanih proizvodnih dajatev za tržna leta 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 in 2005/2006.

               58

               Ker so bile te dajatve v skladu s členom 8(1) sklepov 2000/597 in 2007/436 zaračunane s strani držav članic na podlagi zakonodajnih in upravnih predpisov, ki jih je v vsakem primeru treba prilagoditi zahtevam prava Unije, spadajo spori glede zneskov nadomestil, pobranih za račun Unije, na področje pristojnosti nacionalnih sodišč, ki morajo glede njih odločiti na podlagi nacionalnega postopkovnega in materialnega prava, če pravo Unije na zadevnem področju ne določa ničesar drugega (sodbi z dne 21. maja 1976 v zadevi Roquette frères proti Komisiji, 26/74, str. 677, točka 11, in z dne 12. junija 1980 v zadevi Express Dairy Foods, 130/79, Recueil, str. 1887, točka 11).

               59

               Ugotoviti je treba, da ni predpisov Unije, ki bi urejali menjalni tečaj, ki ga je treba uporabiti pri izračunu nadomestila za neupravičeno plačane proizvodne dajatve v sektorju sladkorja.

               60

               Če ni ustreznih predpisov prava Unije, morajo nacionalni organi, zlasti v primeru nadomestila za neupravičeno plačane dajatve na podlagi uredb Unije, ki so razglašene za neveljavne, urejati vsa povezana vprašanja, kot je plačilo obresti, v skladu z nacionalnimi predpisi glede obrestne mere in datuma, od katerega je treba izračunati obresti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Express Dairy Foods, točki 14 in 17).

               61

               Ker na tem področju ni predpisov Unije, je treba torej na podlagi pravnega reda vsake države članice določiti pogoje za plačilo teh obresti, zlasti obrestno mero in metodo izračuna teh obresti (navadne obresti ali obrestovane obresti). V zvezi s temi pogoji je treba upoštevati načela enakovrednosti in učinkovitosti, to pomeni, da ne smejo biti manj ugodni od tistih, ki veljajo za podobna nacionalna pravna sredstva, niti ne smejo v praksi povzročati nemogočega ali znatno oteženega uveljavljanja pravic, ki jih podeljuje pravo Unije (glej sodbo z dne 19. julija 2012 v zadevi Littlewoods Retail in drugi, C-591/10, točka 27).

               62

               To velja tudi za menjalni tečaj, ki se uporablja za nadomestilo preplačanih proizvodnih dajatev v sektorju sladkorja in ki ga je treba torej načeloma določiti na podlagi notranjega pravnega reda zadevne države članice.

               63

               Ob upoštevanju navedenega je treba na tretje vprašanje v zadevi C-147/10 odgovoriti, da ker ni določb prava Unije v zvezi s tem, je treba menjalni tečaj za izračun nadomestila, dolgovanega za preplačane proizvodne dajatve v sektorju sladkorja, določiti na podlagi nacionalnega prava zadevne države članice.

         Četrto vprašanje v zadevi C-147/10

               64

               Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v zadevi C-147/10 v bistvu sprašuje, ali pravo Unije nasprotuje plačilu obresti na zneske, ki so bili neupravičeno plačani kot proizvodne dajatve v sektorju sladkorja, če zadevna država članica ne more zahtevati ustreznih obresti na lastna sredstva Unije, in ali pravo Unije, če je odgovor na to vprašanje nikalen, nacionalnim sodiščem ali organom dovoljuje, da ob sklicevanju na diskrecijsko pravico, ki jo imajo na podlagi nacionalnega prava, ne odobrijo obresti.

               65

               Upravičeni subjekti imajo, če je država članica pobrala davke, s tem da je kršila pravila prava Unije, pravico do vračila ne le neupravičeno obračunanega davka, ampak tudi zneskov, ki so bili tej državi plačani ali jih je zadržala in so neposredno povezani s tem davkom. To zajema tudi izgube, nastale zaradi nedostopnosti denarnih zneskov zaradi predčasne zapadlosti davka (glej sodbe z dne 8. marca 2001 v združenih zadevah Metallgesellschaft in drugi, C-397/98 in C-410/98, Recueil, str. I-1727, točke od 87 do 89; z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, ZOdl., str. I-11753, točka 205, in zgoraj navedeno sodbo Littlewoods Retail in drugi, točka 25).

               66

               Iz te sodne prakse je razvidno, da načelo obveznosti držav članic, da vrnejo zneske davka, pobranega v nasprotju s pravom Unije, skupaj z obrestmi, izhaja iz tega prava (glej zgoraj navedeno sodbo Littlewoods Retail in drugi, točka 26).

               67

               Neodvisno od vprašanja, ali država članica lahko zahteva obresti za lastna sredstva Unije, na katero v okviru te zadeve ni treba odgovoriti, so stranke, ki so upravičene do nadomestila neupravičeno plačanih zneskov iz naslova proizvodnih dajatev za sektor sladkorja, določenih na podlagi neveljavne uredbe, upravičene tudi do nakazila ustreznih obresti.

               68

               Zato se nacionalno sodišče ne sme sklicevati na svojo diskrecijsko pravico, da zavrne plačilo obresti za zneske, ki jih je država članica neupravičeno prejela na podlagi neveljavne uredbe, zato ker ta država članica ne more zahtevati ustreznih obresti za lastna sredstva Unije.

               69

               Na četrto vprašanje v zadevi C-147/10 je treba odgovoriti, da so na podlagi prava Unije stranke, ki so upravičene do nadomestila za neupravičeno plačane zneske iz naslova proizvodnih dajatev za sektor sladkorja, določenih na podlagi neveljavne uredbe, upravičene tudi do nakazila ustreznih obresti. Nacionalno sodišče v okviru svoje diskrecijske pravice ne more zavrniti plačila obresti za zneske, ki jih je država članica neupravičeno prejela na podlagi neveljavne uredbe, zato ker ta država članica ne more zahtevati ustreznih obresti za lastna sredstva Unije.

         Stroški

               70

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                           1.

                           Uredba Komisije (ES) št. 1193/2009 z dne 3. novembra 2009 o popravku uredb (ES) št. 1762/2003, (ES) št. 1775/2004, (ES) št. 1686/2005, (ES) št. 164/2007 in o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržna leta 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 je v drugih določbah od tistih iz člena 3, ki so že nične zaradi razglasitve ničnosti člena 2 Uredbe Komisije (ES) št. 1686/2005 z dne 14. oktobra 2005 o določitvi zneskov za proizvodne dajatve in koeficienta za dodatne dajatve v sektorju sladkorja za tržno leto 2004/2005, ki jih je Splošno sodišče Evropske unije razglasilo za nične s sodbo z dne 29. septembra 2011 v zadevi Poljska proti Komisiji (T-4/06), je neveljavna.

                           2.

                           Ker ni določb prava Unije v zvezi s tem, je treba menjalni tečaj za izračun nadomestila, dolgovanega za preplačane proizvodne dajatve v sektorju sladkorja, določiti na podlagi nacionalnega prava zadevne države članice.

                           3.

                           Na podlagi prava Unije so stranke, ki so upravičene do nadomestila za neupravičeno plačane zneske iz naslova proizvodnih dajatev za sektor sladkorja, določenih na podlagi neveljavne uredbe, upravičene tudi do nakazila ustreznih obresti. Nacionalno sodišče v okviru svoje diskrecijske pravice ne more zavrniti plačila obresti za zneske, ki jih je država članica neupravičeno prejela na podlagi neveljavne uredbe, zato ker ta država članica ne more zahtevati ustreznih obresti za lastna sredstva Evropske unije.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jeziki postopka: nemščina, angleščina in francoščina.


title: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 15. julija 2004. # Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH proti ADS Anker GmbH. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Arbeitsgericht Bielefeld - Nemčija. # Socialna politika - Člena 4 in 11 Direktive 94/45/ES - Evropski svet delavcev - Obveščanje in posvetovanje z delavci v družbah, ki poslujejo na območju Skupnosti - Obveznost glavnega poslovodstva, da predstavnikom delavcev posreduje določene informacije. # Zadeva C-349/01.

text:
      Zadeva C-349/01
      Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH
      proti
      ADS Anker GmbH
      (Predlog za sprejem predhodne odločbe, ki ga je vložilo Arbeitsgericht Bielefeld)
      „Socialna politika – Člena 4 in 11 Direktive 94/45/ES – Evropski svet delavcev – Obveščanje in posvetovanje z delavci v družbah, ki poslujejo na območju Skupnosti – Obveznost glavnega poslovodstva, da predstavnikom delavcev posreduje določene informacije“
      Povzetek sodbe
      Socialna politika – Obveščanje in posvetovanje z delavci v družbah, ki poslujejo na območju Skupnosti – Direktiva 94/45 –Informacije,
            ki so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev – Zahteva, vložena pri družbi v povezani
            družbi, ki teh informacij nima – Obveznost glavnega poslovodstva povezane družbe ali domnevanega glavnega poslovodstva, v
            smislu člena 4(2) Direktive, da posreduje navedene informacije
      (Direktiva Sveta 94/45, člena 4(1) in (2), drugi pododstavek, in 11)
      Člena 4(1) in 11 Direktive Sveta 94/45 o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev ali uvedbi postopka obveščanja in posvetovanja
         z delavci v družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti je treba razlagati tako, da so države članice družbi s sedežem
         na njihovem ozemlju, ki je glavno poslovodstvo povezane družbe, ki posluje na območju Skupnosti, v smislu členov 2(1)(e) in
         3(1) Direktive, ali domnevano glavno poslovodstvo v smislu njenega člena 4(2), drugi pododstavek, dolžne naložiti obveznost,
         da drugi družbi iz iste povezane družbe s sedežem v drugi državi članici posredujejo informacije, ki jih od te zahtevajo predstavniki
         njenih delavcev, kadar ta druga družba nima na voljo navedenih informacij, ki so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev
         evropskega sveta delavcev.

      (Glej točko 67 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
      z dne 15. julija 2004(*)

      „Socialna politika – Člena 4 in 11 Direktive 94/45/ES – Evropski svet delavcev – Obveščanje in posvetovanje z delavci v družbah, ki poslujejo na območju Skupnosti – Obveznost glavnega poslovodstva, da predstavnikom delavcev posreduje določene informacije“
      V zadevi C-349/01,
      katere predmet je predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Arbeitsgericht Bielefeld
         (Nemčija), naslovljen na Sodišče v postopku

      Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH
      in
      ADS Anker GmbH,

      o razlagi členov 4 in 11 Direktive Sveta 94/45/ES z dne 22. septembra 1994 o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev ali uvedbi
         postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti (UL L 254, str. 64),

      SODIŠČE (šesti senat),
      v sestavi V. Skouris, v vlogi predsednika šestega senata, C. Gulmann in J.-P. Puissochet, sodnika, F. Macken (poročevalka)
         in N. Colneric, sodnici,

      generalni pravobranilec: A . Tizzano,
      sodni tajnik: H. A. Rühl, glavni administrator,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH I. Seefried, Rechtsanwältin,
      –        za ADS Anker GmbH U. Simdorn, Rechtsanwalt,
      –        za nemško vlado W.-D. Plessing, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti J. Sack in H. Kreppel, zastopnika,
      na podlagi poročila za obravnavo,
      po predstavitvi ustnih stališč Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH, ADS Anker GmbH in Komisije na obravnavi 5. decembra 2002,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 27. februarja 2003
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Arbeitsgericht Bielefeld je s sklepom z dne 24. julija 2001, ki je na Sodišče prispel 17. septembra 2001, na podlagi člena
         234 ES postavilo vprašanji za predhodno odločanje, ki se nanašata na razlago členov 4 in 11 Direktive Sveta 94/45/ES z dne
         22. septembra 1994 o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev ali uvedbi postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah
         ali povezanih družbah na območju Skupnosti (UL L 254, str. 64, v nadaljevanju: Direktiva).

      2         Ti vprašanji sta bili postavljeni v okviru spora med Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH (svet delavcev družbe ADS Anker
         GmbH, v nadaljevanju: svet delavcev) in družbo ADS Anker GmbH (v nadaljevanju: družba ADS Anker), ker je zadnje navedena družba
         zavrnila zahtevo sveta delavcev, naj mu posreduje določene informacije, in sicer z namenom ustanovitve evropskega sveta delavcev.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        V skladu z enajsto uvodno izjavo Direktive:

      „[…] je treba sprejeti ustrezne predpise, ki bodo v družbah, ki poslujejo na območju Skupnosti, zagotovili primerno obveščanje
         in posvetovanje z delavci, kadar se odločitve, ki imajo posledice zanje, sprejemajo izven države, v kateri so zaposleni“.

      4        Iz dvanajste uvodne izjave Direktive izhaja, da „je za primerno obveščanje in posvetovanje v družbah in povezanih družbah,
         ki poslujejo v dveh ali več državah, potrebno ustanoviti evropske svete delavcev ali urediti druge primerne postopke za nadnacionalno
         obveščanje in posvetovanje z delavci“.

      5        Trinajsta uvodna izjava Direktive se glasi:

      „[…] potrebna [je] opredelitev pojma obvladujoče družbe, ki velja izključno v tej direktivi, brez vpliva na drugačne opredelitve
         pojma povezane družbe ali obvladovanja v besedilih, ki bodo nastala v prihodnje“.

      6        V skladu s štirinajsto uvodno izjavo Direktive:

      „morajo mehanizmi obveščanja in posvetovanja z delavci v teh družbah in povezanih družbah zajemati vse podružnice ali, kot
         je lahko primer v praksi, vse družbe v povezani družbi na ozemlju Skupnosti, ne glede na to, ali ima glavno poslovodstvo družb
         in povezanih družb svoj sedež v Skupnosti ali ne“.

      7        Člen 1(1) in (2) Direktive določa:

      „1.   Namen te direktive je izboljšati pravico delavcev do obveščanja in posvetovanja v družbah in povezanih družbah, ki poslujejo
         na območju Skupnosti.

      2.     Za dosego tega cilja se ustanovi evropski svet delavcev ali se vzpostavi postopek za obveščanje in posvetovanje z delavci
         v vseh družbah in povezanih družbah na evropski ravni, kjer je to zahtevano na način, določen v členu 5(1), z namenom obveščanja
         in posvetovanja z delavci pod pogoji, na način in z učinki, določenimi v tej direktivi.“

      8        Člen 2(1), od (a) do (e), Direktive določa:

      „V tej direktivi pomeni
      a)     ‚družba, ki posluje na območju Skupnosti‘: vsaka družba, ki v državah članicah zaposluje najmanj 1000 delavcev in od tega
         najmanj 150 delavcev v vsaj dveh državah članicah;

      b)     ‚povezane družbe‘: obvladujoča družba in njene odvisne družbe;
      c)     ‚povezane družbe, ki poslujejo na območju Skupnosti‘: povezane družbe z naslednjimi značilnostmi:
      –        najmanj 1000 delavcev v Skupnosti,
      –        najmanj dve družbi iz povezane družbe v različnih državah članicah in
      –        najmanj dve družbi s po najmanj 150 delavcev v dveh različnih državah članicah;
      d)      ‚predstavniki delavcev‘: predstavniki po nacionalni zakonodaji in običajih;
      e)     ‚glavno poslovodstvo‘: glavno poslovodstvo družbe na območju Skupnosti ali, v primeru povezane družbe, ki posluje na območju
         Skupnosti, glavno poslovodstvo obvladujoče družbe.“

      9        Člen 3(1) in (2) Direktive določa:

      „1.   V tej direktivi pomeni ‚obvladujoča družba‘ družbo, ki ima na drugo (‚odvisno‘) družbo odločilen vpliv na primer zaradi lastništva,
         zaradi finančne udeležbe v njej ali drugih pravil, ki se nanjo nanašajo.

      2.     Brez vpliva na nasprotni dokaz se šteje, da ima obvladujoča družba posredno ali neposredno odločilen vpliv na drugo družbo,
         če:

      a)     ima v lasti večino vpisanega kapitala; ali
      b)     ima nadzor nad večino glasov, ki pripadajo izdanemu delniškemu kapitalu družbe; ali
      c)     lahko imenuje več kot polovico članov upravnega, poslovodnega ali nadzornega organa te družbe.“
      10      Člen 3(6) Direktive določa, da je „[z]akonodaja, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je neka družba obvladujoča ali ne, […]
         zakonodaja države članice, ki ureja dejavnost te družbe“.

      11      Člen 4, od (1) do (3), Direktive določa:

      „1.   Glavno poslovodstvo je odgovorno, da v družbi ali povezani družbi na območju Skupnosti ustvari pogoje in daje na razpolago
         sredstva, da se lahko ustanovi evropski svet delavcev ali uvede postopek obveščanja in posvetovanja v skladu s členom 1(2).

      2.     Kadar glavno poslovodstvo nima sedeža v državi članici, se odgovornost iz odstavka 1 prenese na njenega zastopnika v državi
         članici, če je bil tak zastopnik imenovan.

      Kadar takega predstavnika ni, je za ukrepe iz prvega odstavka odgovorno poslovodstvo podružnice ali družbe v povezani družbi,
         ki v državi članici zaposluje največ delavcev.

      3.     V tej direktivi velja za glavno poslovodstvo družbe zastopnik ali zastopniki družbe; če pa le-teh ni, velja za glavno poslovodstvo
         poslovodstvo družbe po drugem pododstavku odstavka 2.“

      12      Člen 5(1) in (2) Direktive določa:

      „1.   Za doseganje cilja iz člena 1(1) začne glavno poslovodstvo pogajanja za ustanovitev evropskega sveta delavcev ali za uvedbo
         postopka za obveščanje in posvetovanje z delavci na lastno pobudo ali na pisno zahtevo najmanj 100 delavcev ali njihovih predstavnikov
         v najmanj dveh družbah ali podružnicah v najmanj dveh različnih državah članicah.

      2.     V ta namen se ustanovi posebno pogajalsko telo […]“
      13      V skladu s členom 6(1) Direktive se morata „[g]lavno poslovodstvo in posebno pogajalsko telo […] pogajati v duhu sodelovanja
         in poskušati doseči sporazum o konkretni izvedbi obveščanja in posvetovanja z delavci po členu 1(1)“.

      14      Člen 11, od (1) do (3), Direktive določa:

      „1.   Vsaka država članica zagotovi, da vodstvo podružnice družbe, ki posluje v Skupnosti, in vodstvo družb, ki tvorijo povezane
         družbe, ki delujejo v Skupnosti, in njihovi predstavniki delavcev ali njihovi delavci spoštujejo obveznosti iz te direktive,
         ne glede na to, ali je sedež glavnega poslovodstva na njenem ozemlju ali ne.

      2.     Države članice zagotovijo, da družbe na zahtevo strank, za katere se uporablja ta direktiva, sporočijo podatke o številu delavcev
         iz člena 2(1)(a) in (c).

      3.     Države članice zagotovijo ustrezne ukrepe za primer kršitve direktive; zlasti zagotovijo ustrezne sodne ali druge postopke
         za uveljavljanje obveznosti iz nje.“

      15      Člen 14(1) Direktive določa, da države članice sprejmejo potrebne zakonske in druge predpise za uskladitev z Direktivo najpozneje
         do 22. septembra 1996 ali najpozneje do takrat, ko socialni partnerji sporazumno uvedejo potrebne predpise; pri tem so države
         članice dolžne ukreniti vse potrebno, da lahko kadar koli zagotovijo uresničevanje ciljev te direktive. O tem sproti obveščajo
         Komisijo.

       Nacionalna ureditev
      16      Cilj Gesetz über Europäische Betriebsräte (zakon o evropskih svetih delavcev) z dne 28. oktobra 1996 (BGBl. 1996 I, str. 1548,
         v nadaljevanju: EBRG) je prenos Direktive v nemško pravo.

      17      V skladu s členom 2(1) EBRG se ta zakon uporablja za družbe, ki dejavnosti opravljajo na območju Skupnosti in imajo sedež
         na nemškem ozemlju, ter za povezane družbe na območju Skupnosti, če ima obvladujoča družba sedež na nemškem ozemlju.

      18      Člen 2(2) EBRG določa:

      „Če glavno poslovodstvo nima sedeža v državi članici, obstaja pa pooblaščeno poslovodstvo lokalnih družb ali podružnic s sedežem
         v državah članicah, se ta zakon uporablja od takrat, ko je to pooblaščeno poslovodstvo lokalne družbe ustanovljeno na nemškem
         ozemlju. Če ni pooblaščenega poslovodstva lokalne družbe, se ta zakon uporablja v primeru, če glavno poslovodstvo neko podružnico
         ali družbo imenuje za svojega zastopnika na nemškem ozemlju. Če ni imenovan noben zastopnik, se ta zakon uporablja, če ima
         na nemškem ozemlju sedež podružnica ali družba, ki v primerjavi z drugimi podružnicami družbe ali drugimi družbami povezane
         družbe v državah članicah zaposluje največje število delavcev. Za zgoraj navedene organe se v tem primeru šteje, da veljajo
         za glavno poslovodstvo.“

      19      Člen 3(2) EBRG pojem „povezane družbe, ki poslujejo na območju Skupnosti“ opredeljuje podobno kot člen 2(1)(c) Direktive.

      20      Člen 5 EBRG, ki je bil sprejet z namenom prenosa člena 11 Direktive, določa:

      „1.   Glavno poslovodstvo mora predstavnikom delavcev, ki so to zahtevali, posredovati informacije o povprečnem številu zaposlenih
         in o njihovi razporeditvi po državah članicah, o družbah in podružnicah ter o strukturi družb ali povezanih družb.

      2.     Svet delavcev ali centralni svet delavcev sme pravico iz odstavka 1 uveljavljati proti poslovodstvu lokalnih podružnic ali
         družb; to mora od glavnega poslovodstva pridobiti informacije in dokumente, ki so potrebni za zahtevana pojasnila.“

      21      Člen 6 EBRG pojem „obvladujoča družba“ opredeljuje podobno kot člen 3 Direktive.

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      22      Iz predložitvenega sklepa izhaja, da je družba ADS Anker, družba s sedežem v Nemčiji, del povezane družbe, ki posluje na območju
         Skupnosti v smislu člena 2(1)(c) Direktive (v nadaljevanju: povezana družba Anker).

      23      Družba Anker BV s sedežem na Nizozemskem ima v lasti vse delnice družbe ADS Anker in drugih družb, ki so del povezane družbe
         Anker s sedeži na Švedskem, Norveškem, Danskem, Finskem, v Združenem kraljestvu, na Nizozemskem, v Avstriji, Franciji, Belgiji
         in na Madžarskem. Družba mati družbe Anker BV, družba Anker Systems GmbH, ima sedež zunaj ozemlja držav članic, v Švici.

      24      V skladu s predložitvenim sklepom je družba v povezani družbi Anker, ki zaposluje največ delavcev v eni državi članici, v
         smislu člena 4(2), drugi pododstavek, Direktive družba RIVA s sedežem v Združenem kraljestvu. Ta družba zaposluje okrog 1000
         oseb, družba Anker BV pa jo je kupila konec leta 1999.

      25      Po mnenju predložitvenega sodišča je glavno poslovodstvo povezane družbe ali družba RIVA, ki lahko velja za domnevano glavno
         poslovodstvo v smislu člena 4(2), drugi pododstavek, in (3) Direktive ali pa družba Anker BV, ki je glavno poslovodstvo obvladujoče
         družbe v smislu člena 2(1)(e) in člena 3(1) Direktive.

      26      V povezani družbi Anker ni bil ustanovljen evropski svet delavcev in tudi ni bil uveden postopek obveščanja in posvetovanja
         z delavci.

      27      Svet delavcev družbe  ADS Anker je pri tej družbi na podlagi člena 5(2) EBRG podal zahtevo, naj mu posreduje informacije iz
         člena 5(1) EBRG in imena predstavniških teles delavcev in njihovih predstavnikov, ki morajo v imenu delavcev družb ali družb,
         ki so od teh odvisne, sodelovati pri ustanavljanju evropskega sveta delavcev.

      28      Družba ADS Anker je odgovorila, da te zahteve ne more izpolniti, ker ji neposredna družba mati, družba Anker BV, in koncernska
         družba mati, družba Anker Systems GmbH, zahtevanih informacij nočeta posredovati. Družba ADS Anker tudi meni, da EBRG ne določa
         pravice do obveščanja, na katero bi se bilo mogoče sklicevati proti drugim družbam v koncernski družbi s sedeži v drugih državah
         članicah.

      29      Ker je bila zahteva sveta delavcev za informacije zavrnjena, je ta vložil tožbo pri Arbeitsgericht Bielefeld.

      30      Ta ugotavlja, da delodajalec svetu delavcev ne more preprosto odgovoriti, naj ta želene informacije pridobi tako, da sam opravi
         poizvedovanja v trgovinskih registrih ali drugih virih. Glavno poslovodstvo naj bi bilo odgovorno ravno zato, da ustvari pogoje,
         da se lahko ustanovi evropski svet delavcev ali uvede postopek obveščanja in posvetovanja z delavci.

      31      Predložitveno sodišče omenja tudi trditev družbe ADS Anker, da naj ta ne bi mogla posredovati zahtevanih informacij, saj družba
         Anker BV, prav tako kot družba mati, družba Anker Systems GmbH, noče posredovati informacij, ki so potrebne za obveščanje
         delavcev.

      32      Arbeitsgericht Bielefeld ugotavlja, da je področje uporabe EBRG, glede na to, da je to nacionalni zakon, lahko le nemško ozemlje
         in da za družbe v povezani družbi, ki nimajo sedeža v Nemčiji, ne vzpostavlja obveznosti posredovanja določenih informacij
         družbam s sedežem na nemškem ozemlju.

      33      Vendar po mnenju predložitvenega sodišča trditve delodajalca, da informacije, ki so jo zahtevali delavci, ne more posredovati,
         ni mogoče sprejeti, če ta delodajalec na podlagi ureditev, ki so bile v drugih državah članicah sprejete za prenos Direktive,
         lahko prisili glavno poslovodstvo s sedežem v drugi državi članici, da potrebne informacije posreduje družbam v povezani družbi,
         ki imajo sedež na nemškem ozemlju.

      34      Vendar sodišče tudi ugotavlja, da Direktiva ne vsebuje izrecne določbe v zvezi s tako horizontalno pravico do obveščanja,
         ki bi jo družba v povezani družbi imela do glavnega poslovodstva s sedežem v drugi državi članici.

      35      Ker meni, da je odločitev v sporu, o katerem odloča, odvisna od razlage Direktive, je Arbeitsgericht Bielefeld odločilo, da
         prekine odločanje in da Sodišču v predhodno odločanje predloži vprašanji:

      „1.   Ali Direktiva 94/45 […], zlasti njena člena 4 in 11, družbi s sedežem v Združenem kraljestvu […], ki velja za glavno poslovodstvo
         v smislu člena 4(2), drugi pododstavek, in člena 4(3), ali pa družbi s sedežem v […] Nizozemski, ki je glavno poslovodstvo
         obvladujoče družbe v smislu členov 2(1)(e) in 3(1) Direktive, določa obveznost, da drugi družbi s sedežem v […] Nemčiji, ki
         je del iste povezane družbe, posreduje informacije o družbah in podružnicah, ki so tudi del te povezane družbe, njihovi pravni
         obliki, strukturi predstavništva, povprečnem številu delavcev ter o njihovi razporeditvi po državah članicah in družbah?

      2.     Če je odgovor Sodišča na prvo vprašanje pritrdilen, ali obveznost obveščanja vključuje imena predstavniških teles delavcev
         in njihovih predstavnikov, ki morajo v imenu delavcev družb ali družb, ki so od teh odvisne, sodelovati pri ustanavljanju
         evropskega sveta delavcev?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
       Stališča, predložena Sodišču
      36      Najprej glede odgovora na vprašanje, ali iz Direktive izhaja obveznost glavnega poslovodstva ali domnevanega glavnega poslovodstva,
         da drugi družbi v povezani družbi posreduje določene informacije, in sicer z namenom ustanovitve evropskega sveta delavcev,
         svet delavcev, nemška vlada in Komisija opominjajo, da je na podlagi člena 4 Direktive glavno poslovodstvo odgovorno, da v
         družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti ustvari pogoje in daje na voljo sredstva, da se lahko ustanovi evropski
         svet delavcev. Po njihovem mnenju je zato, da bi Direktiva dosegla polni učinek, nujno potrebno, da je glavno poslovodstvo
         družbe ali povezane družbe dolžno predstavnikom delavcev posredovati informacije, na podlagi katerih ti lahko ugotovijo, ali
         je v zadevni družbi ali povezani družbi treba ustanoviti evropski svet delavcev, in če da, ali je mogoče ustanoviti posebno
         pogajalsko telo.

      37      Po mnenju sveta delavcev obveznost, da mora glavno poslovodstvo v skladu s členom 5(2) EBRG navedene informacije posredovati
         tudi takrat, kadar nima sedeža na ozemlju, ki spada v področje uporabe EBRG, temveč v drugi državi članici, ne izhaja samo
         iz Direktive, temveč tudi iz cilja, ki ga je treba doseči z ustanovitvijo evropskega sveta delavcev, torej čezmejnega obveščanja
         in posvetovanja z delavci. Če bi bila veljavnost člena 5(2) EBRG omejena na nemško ozemlje, bi bilo pridobivanje informacij
         z namenom ustanovitve evropskih svetov delavcev predstavnikom delavcev oteženo, in sicer tako zelo, da bi bilo cilj Direktive
         mogoče doseči s težavo ter za ceno izgube časa in nepotrebnih postopkov in stroškov.

      38      V zvezi z obveznostmi glavnega poslovodstva, ki izhajajo iz člena 4 Direktive, Komisija meni, da ne glede na to, za katero
         zadevno državo članico gre, ni pomembno, ali delavci povezane družbe svojo zakonito pravico do pridobivanja informacij izvršujejo
         neposredno nasproti temu glavnemu poslovodstvu ali pa posredno prek družbe, ki je del povezane družbe, kot gre v primeru Nemčije.

      39      Družba ADS Anker navaja, da tudi če je cilj Direktive omogočanje ustanovitve evropskega sveta delavcev, ta ne more pripeljati
         do takega položaja, v katerem bi bila družba prisiljena vložiti tožbo proti svoji obvladujoči družbi.

      40      Če svet delavcev odvisne družbe od te družbe ne bi mogel pridobiti informacij, ki so potrebne za vložitev zahteve v smislu
         člena 5(1) Direktive, zato ker pri tej te informacije niso na voljo, bi moral svojo pravico do obveščanja uveljavljati proti
         obvladujoči družbi povezane družbe, in sicer ob uporabi določb, sprejetih za prenos direktive v nacionalno pravo.

      41      Dalje, kar zadeva informacije, ki jih je glavno poslovodstvo ali domnevano glavno poslovodstvo dolžno posredovati na podlagi
         dolžnosti obveščanja iz Direktive, svet delavcev in nemška vlada menita, da je treba to obveznost, upoštevajoč smisel in cilj
         Direktive, razumeti široko.

      42      Po mnenju sveta delavcev se pravica do obveščanja nanaša na informacije, ki so potrebne za presojo, ali je v družbi ali povezani
         družbi treba ustanoviti evropski svet delavcev. Predstavnikom delavcev bi tako morala biti omogočena pridobitev informacij,
         ki jih potrebujejo za vložitev zahteve v skladu s členom 5 Direktive za ustanovitev evropskega sveta delavcev in za ustanovitev
         za to potrebnega posebnega pogajalskega telesa. Dejstvo, da morajo zahtevo za ustanovitev evropskega sveta delavcev vložiti
         delavci ali njihovi predstavniki iz najmanj dveh različnih držav članic za ustanovitev posebnega pogajalskega sveta, pomeni,
         da je treba poznati druge predstavniške organe delavcev in njihove člane.

      43      Družba ADS Anker nasprotno meni, da imenovanje predstavniških organov delavcev in njihovih predstavnikov ni nujno potrebno
         za sprožitev postopka pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev v skladu s členom 5(1) Direktive.

      44      Komisija na podlagi zgoraj navedene sodbe z dne 29. marca 2001 v zadevi Bofrost* (C-62/99, Recueil, str. I-2579) trdi, da
         če sodišče, ki odloča o zahtevi za informacije, meni, da imena predstavniških teles delavcev in njihovih predstavnikov, ki
         morajo v imenu delavcev družb ali družb, ki so od teh odvisne, sodelovati pri ustanavljanju evropskega sveta delavcev, spadajo
         med informacije, ki so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev takega sveta ali za uvedbo postopka za nadnacionalno
         obveščanje in posvetovanje z delavci, potem je družba v povezani družbi navedene podatke, ki jih ima ali ki jih lahko pridobi,
         dolžna posredovati notranjim predstavniškim organom delavcev, ki jih zahtevajo.

       Odgovor Sodišča
      45      V skladu z enajsto uvodno izjavo in členom 1(2) Direktive je cilj te direktive ta, da bo v družbah, ki poslujejo na območju
         Skupnosti ali v povezanih družbah, ki poslujejo na območju Skupnosti, zagotovljeno primerno obveščanje in posvetovanje z delavci,
         kadar se odločitve, ki imajo posledice zanje, sprejemajo izven države, v kateri so zaposleni.

      46      Kot izhaja iz njene splošne strukture, Direktiva določa, da sta nadnacionalno obveščanje in posvetovanje z delavci v bistvenem
         delu zagotovljena s sistemom pogajanj med glavnim poslovodstvom in predstavniki delavcev (zgoraj navedena sodba v zadevi Bofrost*,
         točka 29, in sodba z dne 13. januarja 2004 v zadevi Kühne & Nagel, C-440/00, še neobjavljena v Recueil, točka 40).

      47      V tem pogledu se ustanovi evropski svet delavcev ali uvede postopek obveščanja ali posvetovanja z delavci v vsaki družbi,
         ki posluje na območju Skupnosti, in vsaki povezani družbi, ki posluje na območju Skupnosti, kadar je bila zahteva za to vložena
         v skladu s postopkom iz člena 5(1) Direktive.

      48      V skladu z zadnje navedeno določbo, v primeru povezane družbe, ki posluje na območju Skupnosti, začne glavno poslovodstvo
         pogajanja za ustanovitev takega evropskega sveta delavcev, in sicer na lastno pobudo ali na pisno zahtevo najmanj 100 delavcev
         ali njihovih predstavnikov v najmanj dveh družbah ali podružnicah v najmanj dveh različnih državah članicah.

      49      Posebno pogajalsko telo, ki je predstavniški organ delavcev, ustanovljen v skladu s členom 5(2) Direktive, in glavno poslovodstvo
         se morata v skladu s členom 6(1) iste direktive pogajati v duhu sodelovanja in poskušati doseči sporazum o načinu ustanovitve
         evropskega sveta delavcev.

      50      Sodišče je že navedlo, da mora biti zato, da bi Direktiva dosegla svoj polni učinek, nujno potrebno zadevnim delavcem zagotoviti
         dostop do določenih informacij, ki bi jim omogočile ugotovitev, ali imajo pravico zahtevati začetek pogajanj med glavnim poslovodstvom
         in predstavniki delavcev, pri čemer je ta pravica do obveščanja nujen predpogoj za ugotovitev, ali obstaja družba ali povezana
         družba, ki posluje na območju Skupnosti, kar je nato prvi pogoj za ustanovitev evropskega sveta delavcev ali uvedbo postopka
         za nadnacionalno obveščanje in posvetovanje z delavci (zgoraj navedeni sodbi v zadevi Bofrost*, točki 32 in 33, in v zadevi
         Kühne & Nagel, točka 46).

      51      Kar zadeva ustanovitev takega sveta je v skladu s členom 4(1) Direktive glavno poslovodstvo dolžno izpolniti pogoje in dati
         na voljo sredstva, da se tak svet lahko ustanovi. Ta odgovornost vsebuje obveznost, da predstavnikom delavcev posreduje informacije,
         ki so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Kühne
         & Nagel, točki 49 in 51).

      52      Glavno poslovodstvo je glavno poslovodstvo obvladujoče družbe, in sicer družbe, ki ima na odvisne družbe v povezani družbi
         odločilen vpliv v smislu člena 3(1) in (2) Direktive. Ta družba na podlagi tega odločilnega vpliva od drugih družb v povezani
         družbi lahko zahteva in jih prisili, naj ji posredujejo informacije, ki so nujno potrebne za začetek omenjenih pogajanj, tako
         da te informacije lahko posreduje navedenim predstavnikom (glej tudi v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zadevi Kühne & Nagel,
         točki 52 in 54).

      53      Poleg tega Direktiva, da bi zagotovila svoj cilj glede pravice delavcev do dostopa do navedenih informacij, določa, da se,
         kadar glavno poslovodstvo nima sedeža v državi članici, odgovornost, ki mu jo dodeljuje člen 4(1) Direktive v skladu z njenim
         členom 4(2), prvi in drugi pododstavek, prenese bodisi na zastopnika glavnega poslovodstva v državi članici bodisi, kadar
         takega predstavnika ni, na glavno poslovodstvo podružnice ali družbe v povezani družbi, ki v državi članici zaposluje največ
         delavcev, torej na domnevano glavno poslovodstvo.

      54      Druge družbe v povezani družbi s sedeži v državah članicah imajo zaradi zagotavljanja polnega učinka Direktive dolžnost domnevanemu
         glavnemu poslovodstvu pomagati pri izpolnjevanju osnovne obveznosti iz člena 4(1) Direktive. Posledica pravice do prejema
         nujno potrebnih informacij od tega domnevanega glavnega poslovodstva je, da imajo poslovodstva drugih družb v povezani družbi
         obveznost, da temu posredujejo navedene informacije, ki jih imajo ali ki jih lahko pridobijo (zgoraj navedena sodba v zadevi
         Kühne & Nagel, točka 59).

      55      V obravnavanem primeru je bistveno vprašanje, ki se postavlja, to, ali je glavno poslovodstvo oziroma domnevano glavno poslovodstvo
         v skladu z Direktivo dolžno posredovati informacije, ki so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta
         delavcev, tudi odvisni družbi v povezani družbi, ko so zadevno zahtevo za informacije predstavniki delavcev vložili pri tej
         odvisni družbi, in ali ima taka družba v skladu z Direktivo pravico zahtevati, da se ji posredujejo te informacije.

      56      Iz cilja in iz strukture Direktive izhaja, da je treba obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 4(1) Direktive glavno poslovodstvo
         ali domnevano glavno poslovodstvo, razlagati v smislu, da te vsebujejo obveznost predstavnikom delavcev neposredno posredovati
         informacije, ki so nujno potrebne za ustanovitev evropskega sveta delavcev, in obveznost navedene informacije posredovati
         predstavnikom delavcev posredno prek njihove družbe, ki je del povezane družbe in od katere so ti predstavniki informacije
         najprej zahtevali.

      57      Vsaka drugačna razlaga obveznosti glavnega poslovodstva ali domnevanega glavnega poslovodstva iz člena 4(1) Direktive bi lahko
         zmanjšala polni učinek Direktive, na katerega je Sodišče opozorilo v zgoraj navedenih sodbah v zadevah Bofrost* in Kühne &
         Nagel.

      58      Cilj Direktive je namreč ta, da obveznosti, namenjene olajševanju ustanavljanja evropskih svetov delavcev, veljajo za vse
         družbe v povezani družbi (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zadevi Bofrost*, točki 31 in 35). Kot je Sodišče že poudarilo,
         iz namena Direktive izhaja, da je treba obveznosti, ki jih določa, izpolnjevati tako, da se zadevnim delavcem ali njihovim
         predstavnikom omogoči dostop do informacij, ki so nujno potrebne za to, da bi ti lahko presodili, ali imajo pravico zahtevati
         začetek pogajanj (zgoraj navedena sodba v zadevi Bofrost*, točka 38).

      59      Ozka razlaga obveznosti iz člena 4(1) Direktive, v smislu, da bi ta obveznost veljala le v primerih, v katerih predstavniki
         delavcev svoje zahteve za informacije vložijo neposredno pri glavnem poslovodstvu ali pri domnevanem glavnem poslovodstvu,
         bi neupravičeno omejila veljavo in obseg navedene določbe, morda celo Direktive, posledično pa bi delavce lahko celo odvrnila
         od izvrševanja pravic, ki jim jih priznava Direktiva.

      60      Zato člen 4(1) Direktive določa obveznost posredovanja določenih informacij za ustanovitev evropskega sveta delavcev neposredno
         predstavnikom delavcev in obveznost posredovanja teh informacij posredno prek družbe v povezani družbi, ki je od predstavnikov
         svojih delavcev prejela tako zahtevo.

      61      Poleg tega so države članice v skladu s členom 14(1) Direktive dolžne ukreniti vse potrebno, da lahko kadar koli zagotovijo
         uresničevanje ciljev Direktive. V skladu s členom 11(3) Direktive države članice zagotovijo ustrezne ukrepe za primer kršitve
         Direktive ter zlasti zagotovijo ustrezne sodne ali druge postopke za uveljavljanje obveznosti iz nje. Iz namena Direktive
         izhaja, da so države članice dolžne sprejeti vse ukrepe, potrebne za popolno zagotovitev izvpolnjevanja obveznosti iz členov
         4(1) in 11 navedene direktive (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zadevi Kühne & Nagel, točka 61).

      62      Kar zadeva informacije, ki jih mora glavno poslovodstvo ali domnevano glavno poslovodstvo posredovati na podlagi te dolžnosti
         obveščanja, je treba najprej spomniti, da člen 11(2) Direktive izrecno navaja obveznost držav članic, da zagotovijo, da družbe
         na zahtevo strank, za katere se uporablja Direktiva, sporočijo podatke o številu delavcev iz člena 2(1)(a) in (c).

      63      Nato imajo poslovodstva drugih družb v povezani družbi s sedeži v državah članicah dolžnost, da domnevanemu glavnemu poslovodstvu
         posredujejo informacije, ki so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev in ki jih imajo
         ali jih lahko pridobijo (zgoraj navedena sodba v zadevi Kühne & Nagel, točki 64 in 69).

      64      Končno, iz točke 58 te sodbe in iz namena Direktive izhaja, da je treba obveznosti, ki jih ta direktiva določa, izpolnjevati
         tako, da se zadevnim delavcem ali njihovim predstavnikom omogoči dostop do informacij, ki so potrebne za to, da bi ti lahko
         presodili, ali imajo pravico zahtevati začetek pogajanj, in če je to potrebno, pravilno oblikovanje zahteve v ta namen (zgoraj
         navedena sodba v zadevi Bofrost*, točka 38).

      65      Iz tega izhaja, da je informacije o družbah in podružnicah iz povezane družbe, njihovi pravni obliki in strukturi predstavništva,
         povprečnem številu delavcev ter o njihovi razporeditvi po državah članicah mogoče zahtevati, če so te informacije nujno potrebne
         za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev iz člena 5(1) Direktive (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
         v zadevi Kühne & Nagel, točka 70). Enako velja, kar zadeva informacije o imenih predstavniških teles delavcev in njihovih
         predstavnikov, ki morajo v imenu delavcev družb ali družb, ki so od njih odvisne, sodelovati pri ustanavljanju evropskega
         sveta delavcev.

      66      Nacionalna sodišča morajo na podlagi vseh elementov, ki jih imajo na voljo, preveriti, ali so zahtevane informacije nujno
         potrebne za začetek pogajanj iz člena 5(1) Direktive.

      67      Glede na zgoraj navedeno je treba na zastavljeni vprašanji za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člena 4(1) in 11
         Direktive razlagati tako, da so države članice družbi s sedežem na njihovem ozemlju, ki je glavno poslovodstvo povezane družbe,
         ki posluje na območju Skupnosti, v smislu členov 2(1)(e) in 3(1) Direktive, ali domnevano glavno poslovodstvo v smislu njenega
         člena 4(2), drugi pododstavek, dolžne naložiti obveznost, da drugi družbi iz iste povezane družbe s sedežem v drugi državi
         članici posredujejo informacije, ki jih od te zahtevajo predstavniki njenih delavcev, kadar ta druga družba nima na voljo
         navedenih informacij, ko so nujno potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev.

       Stroški
      68      Stroški nemške vlade in Komisije, ki sta predložili stališča Sodišču, se ne povrnejo. Ker je ta postopek za stranke v postopku
         v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE (šesti senat)
      v odgovor na vprašanji, ki ju je predložilo Arbeitsgericht Bielefeld s sklepom z dne 24. julija 2001, razsodilo:
      1)      Člena 4(1) in 11 Direktive Sveta 94/45/ES z dne 22. septembra 1994 o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev ali uvedbi postopka
            obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti je treba razlagati tako, da so države
            članice družbi s sedežem na njihovem ozemlju, ki je glavno poslovodstvo povezane družbe, ki posluje na območju Skupnosti,
            v smislu členov 2(1)(e) in 3(1) Direktive, ali domnevano glavno poslovodstvo v smislu njenega člena 4(2), drugi pododstavek,
            dolžne naložiti obveznost, da drugi družbi iz iste povezane družbe s sedežem v drugi državi članici posredujejo informacije,
            ki jih od te zahtevajo predstavniki njenih delavcev, kadar ta druga družba nima na voljo navedenih informacij, ki so nujno
            potrebne za začetek pogajanj za ustanovitev evropskega sveta delavcev.

               Skouris

                Gulmann

               Puissochet

               Macken

                     Colneric

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxemburgu, 15. julija 2004.

               Sodni tajnik

                     Predsednik

               R. Grass

                     V. Skouris

         * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 16. decembra 2015.#Kraljevina Švedska proti Evropski komisiji.#Uredba (EU) št. 528/2012 – Biocidni proizvodi – Tožba zaradi nedelovanja – Določitev znanstvenih meril za odkrivanje lastnosti endokrinih motilcev – Nesprejetje delegiranih aktov s strani Komisije – Obveznost ukrepanja.#Zadeva T-521/14.