Sodba Sodišča z dne 6. februarja 1996. # Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V. proti Johanna Lewark. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesarbeitsgericht - Nemčija. # Zadeva C-457/93.


Sodba Sodišča z dne 16. junija 1987. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Zadeva 118/85.


Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 11. septembra 2002. # Claude Willeme proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva T-89/01.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. junija 1982. # Antonia Camera, poročena Caracciolo, proti Institut national d'assurance maladie-invalidité in Union nationale des mutualités socialistes. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour de cassation - Belgija. # Socialna varnost delavcev migrantov. # Zadeva 92/81.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. oktobra 1998. # Manuel de Castro Freitas (C-193/97) in Raymond Escallier (C-194/97) proti Ministre des Classes moyennes et du Tourisme. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal administratif - Veliko vojvodstvo Luksemburg. # Svoboda ustanavljanja. # Združeni zadevi C-193/97 in C-194/97.


title: Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 13. julija 2011. # Unipetrol a.s. proti Evropski komisiji. # Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Sodelovanje v kartelu - Odgovornost za kršitev - Globe. # Zadeva T-45/07.

text:
      Zadeva T-45/07
      Unipetrol a.s.
      proti
      Evropski komisiji
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Sodelovanje v kartelu – Odgovornost za kršitev – Globe“
      Povzetek sodbe
      Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazi, ki jih je treba zbrati
      (člen 81(1) ES)
      Kar zadeva izvedbo dokazov glede kršitve člena 81(1) ES, mora Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze,
         ki so primerni za to, da se pravno zadostno dokaže, da so podani znaki kršitve. Zato je nujno, da se Komisija sklicuje na
         pravilne in dosledne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila storjena kršitev.

      Dvom na strani sodišča je treba razlagati v korist podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve. Sodišče torej ne sme
         sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če na njegovi strani še vedno obstaja dvom o tem
         vprašanju.

      Poleg tega je običajno, da so dejavnosti v zvezi s protikonkurenčnimi ravnanji in sporazumi prikrite, da so sestanki tajni
         in da je dokumentacije o tem kar najmanj. Iz tega izhaja, da tudi če Komisija odkrije listine, ki jasno dokazujejo nedovoljeno
         navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, so te običajno pomanjkljive in nepovezane, tako da je treba posamezne podrobnosti
         pogosto rekonstruirati s sklepanjem. V večini primerov je zato treba na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma sklepati
         iz številnih naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih doslednih pojasnil, pomenijo dokaz o
         kršitvi pravil o konkurenci.

      Čeprav dokazi, ki jih je zbrala Komisija, imajo neko dokazno vrednost, ti ob upoštevanju protislovij v odločbi Komisije, zlasti
         v zvezi s sestanki kartela, in dvoma, ki ga je treba razlagati v korist zadevnega podjetja, ne zadostujejo za utemeljitev
         ugotovitve o obstoju kršitve zadevnega podjetja, zato je treba odločbo Komisije razglasiti za nično.

      (Glej točke 48, 49, 66 in 68.)
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 13. julija 2011(*)

      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren‑butadienskega kavčuka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Sodelovanje v kartelu – Odgovornost za kršitev – Globe“
      V zadevi T‑45/07,
      Unipetrol a.s. s sedežem v Pragi (Češka republika), ki jo zastopata J. Matějček in I. Janda, odvetnika,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropski komisiji, ki so jo sprva zastopali M. Kellerbauer, V. Bottka in O. Weber, nato M. Kellerbauer, V. Bottka in V. Di Bucci, zastopniki,

      tožena stranka,
      zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 v zvezi s postopkom na
         podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva št. COMP/F/38.638 – butadienski kavčuk in emulzijski stiren‑butadienski
         kavčuk), v delu, ki se nanaša na družbo Unipetrol a.s., ali podredno, za izvajanje neomejene pristojnosti Splošnega sodišča,

      SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi F. Dehousse (poročevalec), v funkciji predsednika, I. Wiszniewska-Białecka, sodnica, in N. Wahl, sodnik,
      sodna tajnica: K. Pocheć, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 20. oktobra 2009
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Dejansko stanje
      1        Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 (Zadeva št. COMP/F/38.638 – butadienski
         kavčuk in emulzijski stiren‑butadienski kavčuk, v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ugotovila, da je več podjetij s sodelovanjem
         v kartelu na trgu zgoraj navedenih proizvodov kršilo člen 81(1) ES in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru
         (EGP).

      2        Naslovniki izpodbijane odločbe so ta podjetja:

      –        Bayer AG s sedežem v Leverkusnu (Nemčija);
      –        The Dow Chemical Company s sedežem v Midlandu, Michigan (Združene države Amerike) (v nadaljevanju: Dow Chemical);
      –        Dow Deutschland Inc. s sedežem v Schwalbachu (Nemčija);
      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (nekdanje Dow Deutschland GmbH & Co. OHG) s sedežem v Schwalbachu;
      –        Dow Europe s sedežem v Horgnu (Švica);
      –        Eni SpA s sedežem v Rimu (Italija);
      –        Polimeri Europa SpA s sedežem v Brindisiju (Italija) (v nadaljevanju: Polimeri);
      –        Shell Petroleum NV s sedežem v Haagu (Nizozemska);
      –        Shell Nederland BV s sedežem v Haagu;
      –        Shell Nederland Chemie BV s sedežem v Rotterdamu (Nizozemska);
      –        Unipetrol a.s. s sedežem v Pragi (Češka republika);
      –        Kaučuk a.s. s sedežem v Kralupih na Vltavi (Češka republika);
      –        Trade-Stomil sp. z o.o. s sedežem v Lodžu (Poljska) (v nadaljevanju: Stomil).
      3        Družbe Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe so v celoti pod nadzorom, neposrednim ali posrednim,
         družbe Dow Chemical (v nadaljevanju vse skupaj: Dow) (točke od 16 do 21 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      4        Dejavnost družbe Eni v zvezi z zadevnimi proizvodi je sprva opravljala družba EniChem Elastomeri Srl, ki je bila pod posrednim
         nadzorom družbe Eni prek njene hčerinske družbe EniChem SpA (v nadaljevanju: EniChem SpA). Družba EniChem Elastomeri se je
         1. novembra 1997 združila z družbo EniChem SpA. Družba Eni je nadzorovala 99,97 % družbe EniChem SpA. Družba EniChem SpA je
         1. januarja 2002 prenesla svojo strateško kemično dejavnost (skupaj z dejavnostjo, povezano z butadienskim in emulzijskim
         stiren‑butadienskim kavčukom) na hčerinsko družbo Polimeri, ki je bila v njeni stoodstotni lasti. Družbo Polimeri od 21. oktobra 2002
         neposredno in v celoti nadzira družba Eni. Družba EniChem SpA je 1. maja 2003 spremenila firmo v Syndial SpA (točke od 26
         do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija v izpodbijani odločbi uporablja poimenovanje „EniChem“ za vse družbe v lasti
         družbe Eni (v nadaljevanju: EniChem) (točka 36 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      5        Družba Shell Nederland Chemie je hčerinska družba družbe Shell Nederland, ki je v celoti pod nadzorom družbe Shell Petroleum
         (točke od 38 do 40 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      6        Družba Kaučuk je bila ustanovljena leta 1997 z združitvijo družb Kaučuk Group a.s. in Chemopetrol Group a.s. Družba Unipetrol
         je 21. julija 1997 pridobila vsa sredstva, pravice in obveznosti združenih družb. Družba Unipetrol je lastnica 100 % kapitala
         družbe Kaučuk (točki 45 in 46 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je v izpodbijani odločbi navedeno, da je družbo
         Kaučuk (in njeno predhodnico Kaučuk Group) od leta 1991 do 28. februarja 2003 pri izvozu zastopala družba Tavorex s.r.o. (v
         nadaljevanju: Tavorex) s sedežem v Češki republiki. V izpodbijani odločbi je navedeno tudi, da je družba Tavorex od leta 1996
         družbo Kaučuk zastopala na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 49 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      7        Družba Stomil je glede na izpodbijano odločbo zastopala poljskega proizvajalca Chemical Company Dwory S.A. (v nadaljevanju:
         Dwory) pri njegovi izvozni dejavnosti najmanj 30 let, vsaj do leta 2001. V izpodbijani odločbi je še navedeno, da je družba
         Stomil v letih od 1997 do 2000 zastopala družbo Dwory na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 51 obrazložitve
         izpodbijane odločbe).

      8        Upoštevno obdobje kršitve je trajalo od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002 (za družbe Bayer, Eni in Polimeri), od 20. maja 1996
         do 31. maja 1999 (za družbe Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie), od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002
         (za družbo Dow Chemical), od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001 (za družbo Dow Deutschland), od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002
         (za družbi Unipetrol in Kaučuk), od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000 (za družbo Stomil), od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002
         (za družbo Dow Deutschland Anlagengesellschaft) in od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002 (za družbo Dow Europe) (točke
         od 476 do 485 obrazložitve in člen 1 izreka izpodbijane odločbe).

      9        Butadienski kavčuk (v nadaljevanju: BK) in emulzijski stiren‑butadienski kavčuk (v nadaljevanju: SBK) sta vrsti sintetičnega
         kavčuka, ki se uporabljata zlasti pri proizvodnji pnevmatik. Ta proizvoda sta zamenljiva tako drug z drugim kot tudi z drugimi
         sintetičnimi kavčuki in z naravnim kavčukom (točke od 3 do 6 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      10      Poleg proizvajalcev, navedenih v izpodbijani odločbi, so na območju EGP manjše količine BK in SBK prodajali tudi drugi proizvajalci
         iz Azije in Vzhodne Evrope. Sicer pa veliki proizvajalci pnevmatik velik del BK proizvedejo sami (točka 54 obrazložitve izpodbijane
         odločbe).

      11      Družba Bayer je 20. decembra 2002 navezala stik s službami Komisije in izrazila željo po sodelovanju na podlagi Obvestila
         Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo
         o ugodni obravnavi) glede BK in SBK. V zvezi s SBK je družba Bayer podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnosti kartela.
         Ta izjava je bila posneta na kaseto (točka 67 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      12      Družba Bayer je 14. januarja 2003 podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnost kartela v zvezi z BK. Ta izjava je bila
         posneta na kaseto. Družba Bayer je predložila tudi zapisnike sestankov odbora za BK evropskega združenja za sintetični kavčuk
         (točka 68 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      13      Komisija je 5. februarja 2003 družbi Bayer vročila odločbo o odobritvi pogojne imunitete pred globami (točka 69 obrazložitve
         izpodbijane odločbe).

      14      Komisija je 27. marca 2003 v skladu s členom 14(3) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov
         [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204), v prostorih družbe Dow Deutschland & Co. opravila preveritveni obisk (točka 70
         obrazložitve izpodbijane odločbe).

      15      Komisija je med septembrom 2003 in julijem 2006 na podjetja, ki so navedena v izpodbijani odločbi, naslovila več zahtev po
         informacijah na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 in člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju
         pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1) (točka 71 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      16      Družbi Dow Deutschland in Dow Deutschland & Co. sta se 16. oktobra 2003 srečali s službami Komisije in izrazili željo po sodelovanju
         na podlagi obvestila o ugodni obravnavi. Na tem srečanju je bila ustno predstavljena dejavnost kartela za BK in SBK. Ta predstavitev
         je bila posneta. Predan je bil tudi spis z dokumenti o kartelu (točka 72 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      17      Družba Dow Deutschland je bila 4. marca 2005 obveščena o namenu Komisije, da ji prizna zmanjšanje globe za 30 do 50 % (točka 73
         obrazložitve izpodbijane odločbe).

      18      Komisija je 7. junija 2005 začela postopek in podjetjem, ki so naslovniki izpodbijane odločbe – razen družbi Unipetrol – in
         družbi Dwory poslala prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je bilo
         sprejeto tudi zoper družbo Tavorex, vendar ji ni bilo vročeno, saj je bila od oktobra 2004 v stečaju. Postopek zoper njo je
         bil torej ustavljen (točki 49 in 74 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      19      Zadevna podjetja so predložila pisne pripombe v zvezi s tem prvim obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 75 obrazložitve
         izpodbijane odločbe). Omogočen jim je bil tudi vpogled v spis v obliki zgoščenke ter dostop do ustnih izjav in z njimi povezanih
         dokumentov v prostorih Komisije (točka 76 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      20      Družba Manufacture française des pneumatiques Michelin (v nadaljevanju: Michelin) je 3. novembra 2005 vložila predlog za intervencijo.
         Pisne pripombe je predložila 13. januarja 2006 (točka 78 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      21      Komisija je 6. aprila 2006 na podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, naslovila drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih
         kršitvah. Zadevna podjetja so v zvezi s tem predložila pisne pripombe (točka 84 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      22      Družba Michelin je 12. maja 2006 vložila pritožbo na podlagi člena 5 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004
         zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 [ES] in 82 [ES] (UL L 123, str. 18) (točka 85 obrazložitve izpodbijane
         odločbe).

      23      Podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, razen družbe Stomil, in družba Michelin so se 22. junija 2006 udeležili zaslišanja
         pred Komisijo (točka 86 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      24      Komisija je zaradi pomanjkanja dokazov o sodelovanju družbe Dwory v kartelu postopke v zvezi njo ustavila (točka 88 obrazložitve
         izpodbijane odločbe). Odločila se je tudi, da postopek prav tako ustavi v zvezi z družbo Syndial (točka 89 obrazložitve izpodbijane
         odločbe).

      25      Poleg tega je Komisija, potem ko sta se sprva uporabljali dve številki zadev (COMP/E-1/38.637 za BK in COMP/E-1/38.638 za
         SBK), po prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah uporabljala samo eno številko (COMP/F/38.638) (točki 90 in 91 obrazložitve
         izpodbijane odločbe).

      26      Upravni postopek se je 29. novembra 2006 končal tako, da je Komisija sprejela izpodbijano odločbo.

      27      V skladu s členom 1 izreka izpodbijane odločbe so ta podjetja s tem, da so v navedenih obdobjih sodelovala pri enotnem in
         trajajočem sporazumu, v okviru katerega so se dogovarjala o določitvi ciljnih cen, o razdelitvi kupcev na podlagi sporazumov
         o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih poslovnih podatkov glede cen, konkurentov in kupcev v sektorjih BK in SBK, kršila
         člen 81 ES in člen 53 EGP:

      (a)      družba Bayer od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;
      (b)      družba Dow Chemical od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002; družba Dow Deutschland od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001;
         družba Dow Deutschland Anlagengesellschaft od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002; družba Dow Europe od 26. novembra 2001
         do 28. novembra 2002;

      (c)      družba Eni od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002; družba Polimeri od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;
      (d)      družba Shell Petroleum od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba Shell Nederland od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba
         Shell Nederland Chemie od 20. maja 1996 do 31. maja 1999;

      (e)      družba Unipetrol od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002; družba Kaučuk od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;
      (f)      družba Stomil od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000.
      28      Komisija je na podlagi dejanskih ugotovitev in pravne presoje, opravljene v izpodbijani odločbi, zadevnim podjetjem naložila
         globe, ki jih je določila v skladu z metodologijo, opisano v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2)
         Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) in v obvestilu o ugodni obravnavi.

      29      V členu 2 izreka izpodbijane odločbe so naložene te globe:

      (a)      družbi Bayer: 0 EUR;
      (b)      družbi Dow Chemical: 64,575 milijona EUR, od tega:
      (i)      60,27 milijona EUR solidarno z družbo Dow Deutschland;
      (ii)      47,355 milijona EUR solidarno z družbama Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe;
      (c)      družbama Eni in Polimeri solidarno: 272,25 milijona EUR;
      (d)      družbam Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie solidarno: 160,875 milijona EUR;
      (e)      družbama Unipetrol in Kaučuk solidarno: 17,55 milijona EUR;
      (f)      družbi Stomil: 3,8 milijona EUR.
      30      Člen 3 izreka izpodbijane odločbe podjetjem, naštetim v členu 1 izreka, odreja, da – če še niso – takoj prekinejo kršitve,
         navedene v tem členu, in da se odslej vzdržijo vsakega dejanja ali ravnanja, opisanega v členu 1, ter vsakega ukrepa z enakim
         namenom ali učinkom.

       Postopek in predlogi strank
      31      Družba Unipetrol je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 16. februarja 2007 vložila to tožbo.

      32      Ker eden od članov senata ni mogel opravljati sodniške funkcije, je bil s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 2. aprila 2009
         za dopolnitev senata določen N. Wahl.

      33      Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (prvi senat) odločilo, da začne ustni postopek.

      34      Splošno sodišče je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, Komisijo pozvalo,
         naj predloži nekatere dokumente. Komisija je naloženo izpolnila v določenem roku.

      35      Stranki sta ustno podali navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča na obravnavi 20. oktobra 2009.

      36      Družba Unipetrol Splošnemu sodišču predlaga, naj:

      –        izpodbijano odločbo razglasi za nično v celoti ali vsaj v delu, ki se nanaša nanjo;
      –        podredno, izvrši svojo neomejeno pristojnost;
      –        Komisiji naloži plačilo stroškov.
      37      Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

      –        tožbo zavrne;
      –        družbi Unipetrol naloži plačilo stroškov.
       Pravo
      38      Tožba družbe Unipetrol je oprta na sedem tožbenih razlogov. Družba Unipetrol s prvim tožbenim razlogom trdi, da je Komisija
         storila očitno napako pri presoji glede udeležbe družbe Unipetrol v družbi Kaučuk kot preproste finančne naložbe. Drugi tožbeni
         razlog se nanaša na očitno napako pri presoji glede samostojnega ravnanja družbe Kaučuk na trgu. Družba Unipetrol s tretjim
         tožbenim razlogom zatrjuje, da je bila ugotovljena dvojna odgovornost za eno ravnanje. S četrtim tožbenim razlogom družba
         Unipetrol meni, da ni dokazov o sodelovanju družbe Tavorex pri sporazumih o določitvi cen in o razdelitvi trga. Peti tožbeni
         razlog se nanaša na očitno napako Komisije pri presoji v zvezi s sodelovanjem družbe Tavorex v kartelu v primerjavi z rešitvijo,
         ki je obveljala glede družbe Dwory. Šesti tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo konkurenčnega prava Skupnosti glede
         družb Tavorex in Unipetrol. Sedmi tožbeni razlog se nanaša na neupoštevanje malomarnosti družbe Unipetrol.

      39      Najprej je treba preučiti četrti tožbeni razlog družbe Unipetrol.

       Četrti tožbeni razlog: neobstoj dokazov o sodelovanju družbe Tavorex pri sporazumih o določitvi cen in o razdelitvi trga
       Trditve strank
      –       Trditve družbe Unipetrol
      40      Družba Unipetrol najprej opozarja na sodno prakso v zvezi z dokaznim bremenom Komisije. Zlasti meni, da je treba previdno
         obravnavati izpovedbe podjetij, ki so jih ta pripravila z zunanjimi svetovalci v okviru obvestila o ugodni obravnavi.

      41      Dalje družba Unipetrol, prvič, v bistvu poudarja, da izpodbijana odločba vsebuje le malo natančnih dokazov o sodelovanju družbe
         Tavorex pri kršitvi. Navaja zlasti točke 125, 141 in od 155 do 159 obrazložitve izpodbijane odločbe in meni, da so izjave,
         navedene v teh točkah, nedoločne. Poleg tega naj bi bile v nasprotju z dejstvi.

      42      Drugič, družba Unipetrol izpodbija neposredno vpletenost gospoda T. (Tavorex) v kartelu 15. in 16. novembra 1999. Predvsem
         trdi, da so številke v zvezi z družbo Kaučuk, ki so se pojavile v ročnih zapiskih gospoda N. (Dow), in dejstva, navedena v
         izjavi družbe Dow, napačni. Družba Unipetrol je v zvezi s tem predložila razpredelnico, pri čemer poudarja zlasti nedoslednost,
         ki naj bi bila razvidna na podlagi primerjave dejanskih podatkov o prodaji družb Bridgestone in Michelin v letih 1999 in 2000.
         Obstajala naj bi tudi večja odstopanja glede drugih kupcev. Družba Unipetrol na podlagi tega sklepa, da ti zapiski najverjetneje
         odražajo ocene gospoda N. Poleg tega navaja, da dokazi v spisu v nasprotju s trditvami družbe Dow kažejo, da 16. novembra 1999
         ni bilo nobenega neformalnega sestanka. Natančneje, družba Unipetrol navaja, da je gospod P. (Bayer) iz Frankfurta (Nemčija)
         odpotoval 16. novembra 1999 ob 16. uri. Družba Unipetrol domneva, da če bi prišlo do neformalnega sestanka, bi ta potekal
         15. novembra 1999 zvečer. Noben dokument naj ne bi dokazoval, da je bil gospod T. takrat navzoč. Gospod T. naj bi se udeležil
         samo uradnega sestanka 16. novembra 1999.

      43      Tretjič, družba Unipetrol trdi, da v zvezi z njo ne obstaja noben dokaz o enotni in trajajoči kršitvi od 15. in 16. novembra 1999.
         Navaja, da Komisija poudarja tri sestanke, ki naj bi se zgodili leta 2000, dva, ki naj bi se zgodila leta 2001, in dva, ki
         naj bi se zgodila leta 2002. Vendar naj Komisija glede sestankov 31. avgusta in 1. septembra 2000 v Pragi, 30. novembra in
         1. decembra 2000 v Frankfurtu, 30. in 31. avgusta 2001 v Frankfurtu ter 26. in 27. novembra 2001 v Hamburgu (Nemčija) ne bi
         omenjala družbe Tavorex. Družba Unipetrol glede sestanka 2. in 3. septembra 2002 v Pragi poudarja, da Komisija kljub udeležbi
         družbe Dwory pri navedenem sestanku ni ugotovila, da je ta sodelovala pri enotni in trajajoči kršitvi (opomba 161 izpodbijane
         odločbe). Družba Unipetrol meni, da bi morala Komisija enako ugotoviti glede nje. Poleg tega naj bi bili odgovori, ki so jih
         podali zaposleni pri družbi Dow, nedoločni in dvoumni ali celo protislovni. Nazadnje, kar zadeva sestanek 28. in 29. novembra 2002
         v Londonu (Združeno kraljestvo), naj ne bi bilo nikakršne nedovoljene razprave. Družba Unipetrol na podlagi navedenega ugotavlja,
         da Komisiji v zvezi z družbo Tavorex ni uspelo dokazati enotne in trajajoče kršitve od novembra 1999 do novembra 2002. Kakovost
         dokazov naj bila preslaba, da bi se dokazala odgovornost družbe Tavorex in torej družb Kaučuk in Unipetrol.

      –       Trditve Komisije
      44      Komisija najprej podaja svojo razlago dokaznega bremena, ki ga ima glede na sodno prakso, in meni, da v obravnavanem primeru
         vsi elementi prepričljivo dokazujejo sodelovanje družbe Tavorex/Kaučuk in torej družbe Unipetrol v kartelu v obdobju, ki je
         navedeno v izpodbijani odločbi. Zlasti poudarja, da so izjave podjetij, podane v okviru obvestila o ugodni obravnavi, dokazi.

      45      Dalje Komisija, prvič, navaja elemente v spisu, ki po njenem mnenju potrjujejo sodelovanje družbe Tavorex pri zadevni kršitvi.
         Komisija se sklicuje zlasti na sestanke kartela glede družbe Kaučuk in sestanek 2. in 3. septembra 1999 v Richmond-on-Thamesu
         (Združeno kraljestvo). Razen preprostega zanikanja naj ne bi noben element dokazoval, da družba Kaučuk/Unipetrol v kartelu
         ni sodelovala. Poleg tega naj ne bi noben element dokazoval, da je družba Tavorex kartel zapustila. Družba Unipetrol naj ne
         bi zanikala, da je bil gospod T. navzoč na vseh sestankih sektorja v letih od 1999 do 2002. Sestanki kartela naj bi potekali
         poleg teh uradnih sestankov. Natančneje, Komisija zavrača trditve družbe Unipetrol v zvezi s točkami 125, 141 in od 155 do 159
         obrazložitve izpodbijane odločbe.

      46      Drugič, Komisija glede neposredne udeležbe gospoda T. (Tavorex) pri neformalnem sestanku 15. in 16. novembra 1999 poudarja,
         da družba Unipetrol v odgovoru na prvo in drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ni ugovarjala temu, kje je bil gospod
         T. Nikoli naj ne bi trdila, da ni mogel biti na sestanku, kot je opisan v izpodbijani odločbi. Trditve, ki jih družba Unipetrol
         navaja pred Splošnim sodiščem, naj bi bile v zvezi s tem nedopustne (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 8. marca 2007
         v zadevi France Télécom proti Komisiji, T‑339/04, ZOdl., str. II‑521). Komisija v bistvu priznava, da se podrobnosti izjave
         družbe Dow ne zdijo pravilne glede datuma neformalnega sestanka (po navedbah družbe Dow 16. novembra 1999 zvečer). Vendar
         naj bi elementi iz spisa dokazovali, da je neformalni sestanek potekal v noči na 16. november 1999. Komisija poudarja tudi,
         da obstaja velika verjetnost, da je bil gospod T. na večer pred 16. novembrom 1999 v Frankfurtu, saj je vedno uporabljal svoj
         zasebni avtomobil, kadar je prihajal iz Prage. Komisija poleg tega trdi, da številni dokazi potrjujejo navzočnost gospoda T.
         na sestanku, čeprav v poročilu o stroških gospoda P. (Bayer) ni omenjen med udeleženci. Komisija še poudarja, da družba Dow
         gospoda T. navaja med udeleženci tega sestanka. Družba Dow, ki ji pritrjuje družba Bayer, je izjavila tudi, da so se vsi udeleženci,
         vključno z gospodom T., dogovorili o cenah in predložili nekatere številke. Ročni zapiski gospoda N. (Dow) naj bi zadevne
         številke vsebovali pod rubriko „KRA“ (za „Kralupi“, kraj proizvodnje družbe Kaučuk). Gospod N. in družba Dow naj bi potrdila,
         da „KRA“ pomeni „Kralupi, za družbo Kaučuk“.

      47      Tretjič, Komisija glede izpodbijanja obstoja enotne in trajajoče kršitve s strani družbe Unipetrol natančneje navaja, da glede
         sestanka 31. avgusta in 1. septembra 2000 v Pragi družbi Kaučuk ne pripisuje sporazuma v okviru kartela ob tej priložnosti,
         temveč v izpodbijani odločbi ugotavlja, da je družba Dow izmenjala informacije o cenah, med drugim glede družbe Kaučuk. Glede
         sestanka 30. novembra in 1. decembra 2000 v Frankfurtu naj izjava družbe Bayer družbe Kaučuk ne bi neposredno označevala kot
         udeleženke. Vendar naj bi se kartel nadaljeval. Komisija glede sestanka, ki je potekal 30. in 31. avgusta 2001 v Frankfurtu,
         priznava, da družba Kaučuk ni bila neposredno obtožena, toda poudarja, da izjava družbe Dow pritrjuje obtožbi in da se je
         družba Kaučuk nedvomno udeležila uradnega sestanka. Glede sestanka 26. in 27. novembra 2001 v Hamburgu naj bi bilo mogoče
         na podlagi elektronske pošte gospe I. (Dow) sklepati, da se je kartel na splošno nadaljeval. Komisija glede sestanka, ki je
         potekal 2. in 3. septembra 2002 v Pragi, navaja, da vse osebe, ki so bile pri družbi Bayer odgovorne za SBK, neposredno in
         soglasno potrjujejo, da je gospod T. (Tavorex) sodeloval pri sporazumih o cenah. Natančneje, pričanje družbe Bayer (gospod P.)
         naj bi se opiralo na notranje elektronsko sporočilo, ki je bilo v izpodbijani odločbi navedeno kot dokaz. Komisija glede sestanka,
         ki je potekal 28. in 29. novembra 2002 v Londonu, izjavo gospoda P. razlaga tako, da vključuje tudi gospoda T. Nazadnje, nič
         naj ne bi dokazovalo, da se je družba Kaučuk/Tavorex jasno oddaljila od kartela.

       Presoja Splošnega sodišča
      48      Spomniti je treba, da mora Komisija, kar zadeva izvedbo dokazov glede kršitve člena 81(1) ES, dokazati kršitve, ki jih ugotovi,
         in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki pomenijo kršitev (sodbi Sodišča z dne 17. decembra
         1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C‑185/95 P, Recueil, str. I‑8417, točka 58, in z dne 8. julija 1999 v zadevi
         Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I‑4125, točka 86). Tako mora Komisija predložiti natančne in
         skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija
         2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točka 43 in navedena sodna praksa). Spomniti je treba
         tudi, da za sporazum v smislu člena 81(1) ES zadostuje, da zadevna podjetja izrazijo skupno voljo, da bodo na trgu delovala
         na določen način (sodbi Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka
         112, in z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil,
         str. 3125, točka 86, ter sodba Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1991 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, T‑7/89,
         Recueil, str. II‑1711, točka 256). Dvom na strani sodišča je treba razlagati v korist podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi
         kršitve. Sodišče torej ne more ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno dokazala zadevno kršitev, če o tem še vedno dvomi
         (sodba Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka
         215).

      49      Poleg tega je običajno, da so dejavnosti v zvezi s protikonkurenčnimi ravnanji in sporazumi prikrite, da so sestanki tajni
         in da je dokumentacije o tem kar najmanj. Iz tega je mogoče sklepati, da tudi če Komisija odkrije listine, ki jasno dokazujejo
         nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, so te običajno pomanjkljive in nepovezane, tako da je treba posamezne
         podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je treba v večini primerov na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali
         sporazuma sklepati na podlagi nekaj naključij in indicev, ki lahko – če se upoštevajo skupaj in če ni druge skladne razlage
         – pomenijo dokaz o kršitvi pravil o konkurenci (sodbi Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland
         in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točke
         od 55 do 57, in z dne 25. januarja 2007 v združenih zadevah Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, C‑403/04 P
         in C‑405/04 P, ZOdl., str. I‑729, točka 51).

      50      V obravnavani zadevi družba Unipetrol glede sestankov kartela (oddelek 4.3 izpodbijane odločbe) izpodbija, prvič, sodelovanje
         gospoda T. (Tavorex) pri nezakonitem sporazumu 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu. Drugič, izpodbija, da ji Komisija pripisuje
         kršitev, ki je trajala od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002.

      51      Najprej je treba zavrniti trditve Komisije v zvezi s sestankom, ki je potekal 2. in 3. septembra 1999 v Richmond-on-Thamesu
         (točke od 189 do 193 izpodbijane odločbe), saj ta sestanek ne spada v obdobje kršitve, ki ga je Komisija upoštevala glede
         družbe Unipetrol.

      52      Komisija glede sestanka, ki je potekal 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu, meni, da je šlo za sestanek kartela, ki je potekal
         poleg uradnega sestanka evropskega združenja za sintetični kavčuk „16. novembra 1999 zvečer in ponoči“ (točka 212 obrazložitve
         izpodbijane odločbe). Pri tem nezakonitem sestanku naj bi bili vpleteni gospodje P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil),
         L. (EniChem) in T. (Tavorex). Zadevne osebe naj bi se najprej srečale v baru nekega hotela, nato pa najele sejno sobo (točka 202
         obrazložitve izpodbijane odločbe).

      53      V zvezi s tem je, prvič, iz elementov v spisu razvidno, da – kot zatrjuje družba Unipetrol – gospod P. (Bayer) 16. novembra 1999
         zvečer ni bil v Frankfurtu. Komisija to priznava.

      54      Drugič, navesti je treba, da izpodbijana odločba vsebuje več protislovij glede točnega časa zadevnega nezakonitega sestanka.
         Tako Komisija v točki 212 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja „16. november 1999 zvečer in ponoči“, na podlagi izjave
         družbe Dow. V točki 297 obrazložitve izpodbijane odločbe trdi tudi, da je zadevni nezakoniti sestanek potekal „v noči na 16. november 1999“.
         Poleg tega sta v oddelku 4.3.8 izpodbijane odločbe navedena 15. in 16. november 1999. Nazadnje, v izreku te določbe je kot
         datum začetka kršitve družbe Unipetrol določen 16. november 1999.

      55      Tretjič, tudi več materialnih dokazov razkriva protislovja v zvezi z domnevnim datumom zadevnega nezakonitega sestanka in
         v zvezi z drugimi mogočimi razlagami, ki jih je podala Komisija. Tako je v poročilu o stroških gospoda P. (Bayer) za dan plačila
         84,5 nemške marke (DEM) v hotelskem baru naveden 15. november 1999. Nasprotno je bilo plačilo najema sejne sobe v znesku 436 DEM
         vknjiženo 16. novembra 1999. V ročnih zapiskih gospoda N. (Dow) pa je omenjen samo 16. november 1999. Nazadnje, v izjavi družbe
         Dow, navedeni v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe, je pojasnjeno, da je nezakoniti sestanek potekal po uradnem sestanku
         evropskega združenja za sintetični kavčuk, ki je potekalo 16. novembra dopoldne.

      56      Četrtič, kot navaja družba Unipetrol v svojih pisanjih, Komisija ne izpodbija tega, da je gospod T. (Tavorex) na sestanke
         evropskega združenja za sintetični kavčuk potoval z avtomobilom (razen na sestanke v Združenem kraljestvu) in da pot od Prage
         do Frankfurta traja približno pet ur. V teh okoliščinah je – čeprav bi to zahtevalo poseben trud – mogoče, da je gospod T.
         16. novembra 1999 zjutraj odpotoval naravnost v Frankfurt. Navsezadnje tej hipotezi ne nasprotuje noben element v spisu. Glede
         trditve Komisije, da ni mogoče sprejeti ugovarjanja družbe Unipetrol temu, da je bil gospod T. 15. novembra zvečer v Frankfurtu,
         zadostuje navesti, da družba Unipetrol samo izpodbija hipotezo – ki je glede na točko 212 obrazložitve izpodbijane odločbe
         nova – da bi lahko nezakoniti sestanek potekal 15. novembra 1999 zvečer. Trditve Komisije je torej treba zavrniti.

      57      Petič, v izjavi družbe Dow, povzeti v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe, je navedeno, da so se gospodje P. (Bayer),
         F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) in T. (Tavorex) srečali v hotelskem baru, nato pa najeli sejno sobo. V poročilu
         o stroških gospoda P. za plačane pijače pa gospod T. ni omenjen med udeleženci srečanja v hotelskem baru.

      58      Šestič, glede ročnih zapiskov gospoda N. (Dow) ni sporno, da Komisija ni ugotovila odgovornosti družbe Unipetrol glede kartela
         za BK. Del ročnih zapiskov gospoda N., ki se nanaša na BK, torej nima dokazne vrednosti v zvezi z družbo Unipetrol. Glede
         dela ročnih zapiskov gospoda N., ki se nanaša na SBK, je treba poudariti, da so poleg proizvajalcev iz kartela kot dobavitelji
         nekaterih kupcev navedeni tudi drugi proizvajalci, ki niso sodelovali pri kartelu. V takih okoliščinah ni mogoče izključiti,
         da so ocene o dobavah pripravili samo nekateri proizvajalci, ne da bi bilo mogoče natančno ugotoviti, ali družba Unipetrol
         (prek družbe Tavorex) spada mednje, zlasti ob upoštevanju protislovij, ki obstajajo v zvezi z domnevnim datumom zadevnega
         nezakonitega sestanka.

      59      Splošno sodišče ob upoštevanju celote teh posameznih elementov v obravnavani zadevi meni, da obstaja dvom glede sodelovanja
         gospoda T. (Tavorex) pri nezakonitem sestanku 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu. Ta dvom je treba razlagati v korist družbe
         Unipetrol.

      60      Glede sestankov po novembru 1999 ni mogoče z gotovostjo ugotoviti, ali je družba Tavorex neposredno sodelovala pri katerem
         od sestankov kartela.

      61      Komisija zlasti ne navaja družbe Tavorex med podjetji, ki so sklenila sporazum na sestanku 31. avgusta in 1. septembra 2000
         v Pragi (točka 221 obrazložitve izpodbijane odločbe). Glede sestanka, ki je potekal 30. novembra in 1. decembra 2000 v Frankfurtu
         (točke od 222 do 225 izpodbijane odločbe), je vprašljivo, ali bi družba Tavorex sporazum lahko sklenila v avtomobilu gospoda
         W. (Bayer), zlasti ob upoštevanju dejstva, ki ga Komisija ni izpodbijala, da je gospod T. (Tavorex) na sestanke, ki so potekali
         v Frankfurtu, potoval s svojim zasebnim avtomobilom. Izjave podjetij, povzete v izpodbijani odločbi, v zvezi s sestankom,
         ki je potekal 30. in 31. avgusta 2001 prav tako v Frankfurtu (točke od 226 do 230 obrazložitve izpodbijane odločbe), se ne
         nanašajo izrecno na družbo Tavorex ali Unipetrol. Kar zadeva sestanek 26. in 27. novembra 2001 (točke od 231 do 237 obrazložitve
         izpodbijane odločbe), Komisija ne ugotavlja obstoja posebnega sporazuma, temveč to, da so zadevni sporazumi do tedaj trajali.

      62      Na prvi pogled se zdi, da dokazi, ki jih je predložila Komisija v zvezi s sestankom, ki je 2. in 3. septembra 2002 potekal
         v Pragi (točke od 238 do 245 obrazložitve izpodbijane odločbe), dokazujejo, da so bili sklenjeni nezakoniti sporazumi. Vendar
         obstaja dvom glede sodelovanja gospoda T. (Tavorex) pri navedenem nezakonitem sestanku. Ugotovitev Komisije se namreč opira
         zlasti na izjavo družbe Bayer, ki je povzeta v točki 240 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki temelji zlasti na navedbah gospoda
         P. in v skladu s katero je bil gospod T. neposredno vpleten pri zadevnem nezakonitem sestanku. Družba Bayer pa je v izjavi,
         ki je povzeta v točki 156 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki prav tako temelji na navedbah gospoda P., navedla, da je gospod
         T. pri neformalnih sestankih sodeloval od novembra 1996 do „konca leta 1999“. Torej sta izjavi družbe Bayer protislovni. Ta
         protislovnost vzbuja dvom o dejanskem sodelovanju gospoda T. pri nezakonitem sestanku, ki je potekal 2. in 3. septembra 2002
         v Pragi. Ta dvom je treba razlagati v korist družbe Unipetrol.

      63      Nazadnje, kar zadeva sestanek, ki je potekal 28. in 29. novembra 2002 v Londonu, Komisija ne ugotavlja sklenitve nezakonitega
         sporazuma med zadevnimi podjetji v teh dneh.

      64      Splošno sodišče ob upoštevanju celote teh elementov v obravnavani zadevi meni, da dokazi, navedeni v delu izpodbijane odločbe,
         ki se nanaša na sestanke kartela, v zvezi z družbo Tavorex (in torej družbo Unipetrol) ne zadostujejo za ugotovitev, da je
         to podjetje sodelovalo pri zadevnih nezakonitih sporazumih.

      65      Dokazi, navedeni v delu izpodbijane odločbe, ki se nanaša na opis kartela (oddelek 4.2 izpodbijane odločbe), ne morejo omajati
         te ugotovitve.

      66      Splošno sodišče v zvezi s tem meni, da čeprav imajo nekateri dokazi, navedeni v oddelku 4.2 izpodbijane odločbe, neko dokazno
         vrednost, zlasti splošna izjava družbe Bayer, povzeta v točki 156 obrazložitve izpodbijane odločbe, ob upoštevanju zgoraj
         navedenih posameznih elementov v zvezi s sestanki kartela in dvoma, ki ga je treba razlagati v korist tožeče stranke, ne zadostujejo
         za utemeljitev ugotovitve o obstoju kršitve družbe Unipetrol.

      67      Splošno sodišče ob upoštevanju celote teh dokazov in v okviru njihove celovite presoje meni, da je Komisija s tem, da je ugotovila
         sodelovanje družbe Tavorex (in torej družbe Unipetrol) v kartelu, storila napako.

      68      Zato je treba izpodbijano odločbo v delu, ki se nanaša na družbo Unipetrol, razglasiti za nično, ne da bi bilo treba obravnavati
         preostale tožbene razloge, ki so bili navedeni v oporo tožbe, zlasti vprašanje razmerij med naročniki in posredniki pri kršitvi
         pravil o konkurenci.

       Stroški
      69      V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker Komisija s svojimi
         predlogi ni uspela, se ji v skladu s predlogi družbe Unipetrol naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat)
      razsodilo:
      1.      Odločba Komisije C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma
            EGP (Zadeva št. COMP/F/38.638 – butadienski kavčuk in emulzijski stiren‑butadienski kavčuk) se razglasi za nično v delu, ki
            se nanaša na družbo Unipetrol a.s.
      2.      Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

               Wahl

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 13. julija 2011.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 8. novembra 2007.#Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH proti Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz - Avstrija.#Neposredni davki - Zbiranje kapitala - Prenos sedeža družbe - Odprava dajatve na kapital, ki je obračunana na družbo.#Zadeva C-251/06.

text:
      Zadeva C-251/06
      Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH
      proti
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz)
      „Posredni davki – Zbiranje kapitala – Prenos sedeža družbe – Odprava dajatve na kapital, ki je obračunana na družbo“
      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura, predstavljeni 21. junija 2007
      Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 8. novembra 2007
      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Dajatev na kapital, ki se obračuna kapitalskim
            družbam
      (Direktiva Sveta 69/335, členi 3(1)(a), 4(1)(g) in 3(b) in 7(2))
      Člen 4(1)(g) in (3)(b) Direktive 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kot je bila spremenjena z Direktivo 85/303
         in z Aktom o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih
         temelji Evropska unija, je treba razlagati tako, da dejstvo, da je določena država članica odpravila obračunavanje dajatve
         na kapital, ne nasprotuje temu, da bi se ob prenosu sedeža dejanske uprave iz te države članice v drugo državo članico, kjer
         se še vedno obračunava ta dajatev, družbo, ki spada v eno izmed kategorij, ki so navedene v členu 3(1)(a) te direktive, opredelilo
         za kapitalsko družbo za namene obračunavanja dajatve na kapital, v smislu člena 4(1)(g) navedene direktive.

      Člen 3(1) Direktive 69/335 namreč določa družbe, ki morajo veljati za kapitalske družbe v smislu te direktive, na obvezujoč
         in enoten način za vse države članice. Posledično, takoj ko ima družba eno izmed pravnih oblik, ki so določene v navedenem
         členu 3(1), mora šteti za kapitalsko družbo v smislu tega člena in ji torej pri prenosu sedeža dejanske uprave iz ene države
         članice v drugo ne more biti naložena dajatev na kapital, ker naj ne bi štela za kapitalsko družbo v državi članici izvora.
         Zato dejstvo, da je država članica izrabila možnost, ki je določena v navedenem členu 7(2), da odpravi dajatev na kapital,
         ne pomeni, da bi lahko pri prenosu sedeža dejanske uprave kapitalske družbe iz te države članice v drugo državo članico slednja
         za to transakcijo avtomatično obračunala to dajatev.

      Vseeno pa taka razlaga ne sme privesti do spodbujanja ravnanj v zvezi z ustvarjanjem umetnih konstruktov zgolj s ciljem, da
         se doseže davčna korist. V pristojnosti nacionalnega sodišča je, da preuči, ali okoliščine zadeve v postopku v glavni stvari
         prikrivajo objektivne elemente, ki pomenijo tako zlorabo.

      (Glej točke 21, 28, 29, 35, od 45 do 47 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 8. novembra 2007(*)

      „Posredni davki – Zbiranje kapitala – Prenos sedeža družbe – Odprava dajatve na kapital, ki je obračunana na družbo“
      V zadevi C-251/06,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Unabhängiger Finanzsenat,
         Außenstelle Linz (Avstrija), z odločbo z dne 31. maja 2006, ki je prispela na Sodišče 6. junija 2006, v postopku

      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      proti
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, G. Arestis, sodnik, R. Silva de Lapuerta (poročevalka), sodnica, E. Juhász in T.
         von Danwitz, sodnika,

      generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 29. marca 2007,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –       za Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH J. Wiedlroither in G. Aigner, odvetnika,
      –       za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, G. Glega in J. Bauer, zastopniki,
      –       za grško vlado I. Pouli in M. Tassopoulou, zastopnici,
      –       za špansko vlado M. Muñoz Pérez, zastopnik,
      –       za poljsko vlado E. Ośniecka-Tamecka, zastopnica,
      –       za Komisijo Evropskih skupnosti M. Afonso in W. Mölls, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 21. junija 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4(1)(g) in (3)(b) ter 7(2) Direktive Sveta 69/335/EGS z
         dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala (UL L 249, str. 25), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta
         85/303/EGS z dne 10. junija 1985 (UL L 156, str. 23) in z Aktom o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in
         Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL 1994, C 241, str. 21 in UL 1995, L 1,
         str. 1, v nadaljevanju: Direktiva 69/335).

      2       Predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH (v nadaljevanju: ING. AUER – Die Bausoftware)
         in Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr (davčni urad Svobodnega mesta Rohrbach Urfahr) v zvezi z zahtevo slednjega za plačilo
         dajatve na kapital v višini 104.680,20 eurov.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3       Člen 2(1) in (2) Direktive 69/335 določa:
      „1.      Transakcije, ki so zavezane dajatvi na kapital, so obdavčljive samo v državi članici, na ozemlju katere je sedež dejanske
         uprave kapitalske družbe v času opravljanja teh transakcij.

      2.      Če je sedež dejanske uprave kapitalske družbe v tretji državi in registrirani sedež te družbe v državi članici, so transakcije,
         zavezane dajatvi na kapital, obdavčljive v državi članici, v kateri je registrirani sedež.“

      4       Člen 3 Direktive 69/335 določa:
      „1.       Za namene te direktive izraz ‚kapitalska družba‘ pomeni:
      a)      družbe po zakonodaji Belgije, Danske, Nemčije, Španije, Francije, Grčije, Italije, Irske, Luksemburga, Nizozemske, Portugalske
         in Združenega kraljestva, znane kot:

      […]
      –       société de personnes à responsabilité limitée/ personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter
         Haftung, sociedad de responsabilidad limitada, société à responsabilité limitée, Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης, società a
         responsabilità limitata, société à responsabilité limitée, sociedade por quotas;

      družbe, ki so v skladu z avstrijsko zakonodajo znane pod imenom:
      –       Aktiengesellschaft,
      –       Gesellschaft mit beschränkter Haftung;
      […]
      2.       Za namene uporabe te direktive se katera koli druga družba, združenje ali pravna oseba, ki posluje zaradi pridobivanja dobička,
         šteje za kapitalsko družbo. Kljub temu ima država članica pravico, da je ne šteje kot tako za namene obračunavanja dajatve
         na kapital.“

      5       Člen 4(1) in (3) Direktive 69/335 določa:
      „1.      Dajatvi na kapital so zavezane naslednje transakcije:
      a)      ustanovitev kapitalske družbe;
      […]
      c)      povečanje kapitala kapitalske družbe z vložkom sredstev katere koli vrste;
      […]
      g)      prenos sedeža dejanske uprave družbe, združenja ali pravne osebe iz države članice v drugo državo članico, ki se za namene
         obračunavanja dajatve na kapital v tej drugi državi članici šteje za kapitalsko družbo, ne šteje pa se za kapitalsko družbo
         v prvi državi članici;

      […]
      3.      Ustanovitev v smislu odstavka 1(a) ne vključuje nobene spremembe ustanovitvene listine ali pravil kapitalske družbe in zlasti
         ne:

      […]
      b)      prenosa sedeža dejanske uprave ali registriranega sedeža družbe, združenja ali pravne osebe iz države članice v drugo državo
         članico, ki se za namene obračunavanja dajatve na kapital v obeh državah članicah šteje za kapitalsko družbo;

      [...]“
      6       Člen 7(1) in (2) Direktive 69/335 določa:
      „1.      Države članice oprostijo dajatve na kapital transakcije razen tistih, navedenih v členu 9, ki so bile 1. julija 1984 oproščene
         ali obdavčene po stopnji 0,50 % ali manj.

      […]
      2.      Države članice lahko bodisi oprostijo dajatve na kapital vse transakcije razen tistih, navedenih v odstavku 1, bodisi jih
         obdavčijo po enotni stopnji, ki ne presega 1 %.“

       Nacionalno pravo
       Avstrijsko pravo
      7       Pravni temelj za obračunavanje dajatve na kapital v Avstriji se nahaja v delu I zakona o davku na promet kapitala (Kapitalverkehrsteuergesetz)
         z dne 16. oktobra 1934 (deutsches RGBl. I. S 1058/1934), kot je bil spremenjen z zakonom z dne 12. januarja 1999 (BGBl. I,
         28/1999, v nadaljevanju: KVG).

      8       Člen 2 KVG določa:
      „Z dajatvijo na kapital se obdavči:
      [...]
      5.      Prenos sedeža dejanske uprave ali registriranega sedeža tuje kapitalske družbe v Avstrijo, če zaradi tega prenosa ta družba
         postane avstrijska družba. Ta določba se ne uporablja, če je družba pred prenosom sedeža dejanske uprave ali registriranega
         sedeža za obračunavanje dajatve na kapital v državi članici Evropske unije veljala za kapitalsko družbo;

      [...]“
      9       Člen 4(1) in (2) KVG našteva kapitalske družbe in družbe, ki se štejejo za take za obračunavanje dajatve na kapital. Kapitalske
         družbe v skladu s členom 4(1)(2) KVG so zlasti družbe z omejeno odgovornostjo („Gesellschaften mit beschränkter Haftung“).

       Nemško pravo
      10     Člen 4(1)(2) zakona o izboljšavi zakonodajnega okvirja finančnih trgov (zakon o izboljšavi okvirnih pogojev za finančne trge)
         (Gesetz zur Verbesserung der Rahmenbedingungen der Finanzmärkte (Finanzmarktförderungsgesetz)) z dne 22. februarja 1990 (BGBl.
         1990 I, str. 266) je razveljavil zakon o davku na promet kapitala (Kapitalverkehrsteuergesetz) z dne 17. novembra 1972 (BGBl.
         1972 I, str. 2130) in je tako s 1. januarjem 1992 odpravil dajatev na kapital.

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      11     Družba, katere ustanovitev je bila predlagana za vpis 28. julija 1999, je bila 9. septembra 1999 vpisana v register družb
         Republike Avstrije pod firmo „Bausoftware GmbH“ (v nadaljevanju: Bausoftware). Njen edini družbenik je družba Nemetschek AG
         (v nadaljevanju: Nemetschek), ki je bila družba po nemškem pravu. Sedež dejanske uprave družbe Bausoftware je bil v Nemčiji.

      12     Družba Nemetschek je 16. septembra 1999 v korist družbe Bausoftware izvršila prenos 102.000.000 ATS. S pogodbo o prenosu z
         dne 22. septembra 1999 je bilo upravljanje neregistrirane enoosebne družbe „Ing. Auer ‚Die Bausoftware‘“ s sedežem v Mondseeju
         (Republika Avstrija) preneseno na družbo Bausoftware.

      13     Ta prenos je bil potrjen na skupščini družbe Bausoftware, ki je potekala istega dne.
      14     Na tej skupščini je bil H. Auer, ki je imel bivališče v Avstriji, imenovan za dodatnega poslovodjo družbe Bausoftware in dodeljena
         mu je bila posebna pravica za vodenje poslov. Na koncu je bilo ime družbe spremenjeno v ING. AUER – Die Bausoftware.

      15     Po davčnem pregledu te družbe ji je Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr z odločbo z dne 6. junija 2005 v skladu določbami
         KVG naložil plačilo dajatve na kapital v višini 104.680,20 eura, kar ustreza 1 % vrednosti deležev v družbi, za prenos sedeža
         dejanske uprave iz Nemčije v Avstrijo.

      16     Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (neodvisni finančni senat, oddelek v Linzu, Avstrija), na katerega je družba ING.
         AUER – Die Bausoftware vložila pritožbo zoper to odločbo, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
         ti vprašanji:

      „1)      Če je sedež dejanske uprave družbe, združenja ali pravne osebe prenesen iz ene države članice, ki je odpravila dajatev na
         kapital pred njihovo ustanovitvijo, v drugo državo članico, ki obračunava dajatev na kapital v tistem trenutku, ali je ta
         družba, združenje ali pravna oseba izključena iz opredelitve kapitalska družba ‚za namene obračunavanja dajatve na kapital‘
         v smislu člena 4(1)(g) […] in člena 4(3)(b) [direktive 69/335]?

      2)      Ali člen 7(2) [Direktive 69/335] prepoveduje državi članici, v katero je bil prenesen sedež dejanske uprave kapitalske družbe,
         da obračuna dajatev na kapital ob prenosu sedeža dejanske uprave na transakcije, ki so opisane v členu 4(1)(a) in (g) Direktive
         69/335, če so se odvijale v obdobju, v katerem je imela kapitalska družba sedež dejanske uprave družbe v državi članici, ki
         se je z odpravo ustrezne nacionalne podlage odpovedala obračunavanju dajatve na kapital pred ustanovitvijo kapitalske družbe?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
      17     Nacionalno sodišče z vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali dejstvo, da je določena država članica
         odpravila obračunavanje dajatve na kapital, onemogoča, da bi se ob prenosu sedeža dejanske uprave iz te države članice v drugo
         državo članico, kjer se še vedno obračunava ta dajatev, družbo opredelilo za kapitalsko družbo „za namene obračunavanja dajatve
         na kapital“, v smislu člena 4(1)(g) Direktive 69/335.

      18     Najprej je treba pojasniti, da vprašanje, ali sta lahko vpis družbe Bausoftware 9. septembra 1999 v register družb Republike
         Avstrije in prenos 102.000.000,00 ATS družbe Nemetschek 16. septembra 1999 v njeno korist označena za ustanovitev kapitalske
         družbe oziroma za povečanje osnovnega kapitala kapitalske družbe, in kot taka v skladu s členom 4(1)(a) ali (c) Direktive
         69/335 zavezana plačilu dajatve na kapital, ni predmet preučitve Sodišča.

      19     Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je v okviru postopka, določenega v členu 234 ES, ki temelji na jasni ločitvi
         nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, presoja zadevnih dejstev v pristojnosti nacionalnega sodišča (sodbi z dne 15.
         novembra 1979 v zadevi Denkavit Futtermittel, 36/79, Recueil, str. 3439, točka 12, in z dne 15. maja 2003 v zadevi RAR, C-282/00,
         Recueil, str. I-4741, točka 46). Tako preučitev Sodišča temelji na ugotovitvi predložitvenega sodišča, v skladu s katero dejstva,
         navedena v točkah od 11 do 14 te sodbe, pomenijo prenos dejanske uprave iz ene države članice v drugo.

      20     Iz predložitvene odločbe izhaja, da je zadevna družba v postopku v glavni stvari družba z omejeno odgovornostjo po avstrijski
         zakonodaji.

      21     Iz člena 3(1) Direktive 69/335, besedilo katerega je navedeno v točki 4 te sodbe, izhaja, da ta določba določa na obvezujoč
         in enoten način za vse države članice družbe, ki so kapitalske družbe v smislu Direktive 69/335.

      22     Poleg tega člen 4(1) te direktive določa, za katere transakcije se naloži dajatev na kapital.
      23     V zvezi s prenosom sedeža dejanske uprave člen 4(1)(g) Direktive 69/335 navaja, da je zlasti „prenos sedeža dejanske uprave
         družbe, združenja ali pravne osebe iz države članice v drugo državo članico, ki se za namene obračunavanja dajatve na kapital
         v tej drugi državi članici šteje za kapitalsko družbo, ne šteje pa se za kapitalsko družbo v prvi državi članici“ zavezan
         dajatvi na kapital.

      24     Nasprotno pa v skladu s členom 4(3)(b) te direktive „prenos sedeža dejanske uprave ali registriranega sedeža družbe, združenja
         ali pravne osebe iz države članice v drugo državo članico, ki se za namene obračunavanja dajatve na kapital v obeh državah
         članicah šteje za kapitalsko družbo“ ni ustanovitev kapitalske družbe v smislu odstavka 1(a) istega člena.

      25     Iz tega izhaja, da zadevna družba za obračun te dajatve ne sme šteti za kapitalsko družbo v državi članici izvora, da bi lahko
         bila taka transakcija obdavčena z dajatvijo na kapital v namembni državi članici.

      26     Države članice, ki so predložile stališča Sodišču, trdijo, da če družba ni bila obdavčena iz naslova dajatve na kapital v
         državi članici izvora zaradi dejstva, da je ta država ta davek odpravila, navedena družba za obračun dajatve na kapital ne
         šteje za kapitalsko družbo v tej državi in tako izpolnjuje pogoje iz člena 4(1)(g) Direktive 69/335.

      27     Taki analizi pa ni mogoče slediti, da ne bi privilegirali opredelitve kapitalske družbe v notranjem pravu glede na tisto,
         ki izhaja iz Direktive 69/335.

      28     Tako kot je bilo navedeno v točki 21 te sodbe, člen 3(1) Direktive 69/335 določa na obvezujoč in enoten način za vse države
         članice družbe, ki morajo veljati za kapitalske družbe v smislu te direktive.

      29     Posledično, takoj ko ima družba eno izmed pravnih oblik, ki so določene v navedenem členu 3(1), mora šteti za kapitalsko družbo
         v smislu tega člena in ji torej pri prenosu sedeža dejanske uprave iz ene države članice v drugo ne more biti naložena dajatev
         na kapital, ker naj ne bi štela za kapitalsko družbo v državi članici izvora.

      30     Treba je dodati, da je tako razhajanje opredelitev, ki pomeni uporabo člena 4(1)(g) Direktive 69/335, nasprotno mogoče, če
         gre za družbe iz člena 3(2) te direktive.

      31     Dejansko, čeprav ta člen določa, da „[se] za namene uporabe Direktive [69/335] […] katerakoli druga družba, združenje ali
         pravna oseba, ki posluje zaradi pridobivanja dobička, šteje za kapitalsko družbo“, ta določba vseeno omogoča državam članicam,
         da za namen obračunavanja dajatve na kapital družbe, združenja ali pravne osebe ne štejejo za kapitalsko družbo.

      32     Ta diskrecijska pravica, ki je tako priznana državam članicam in ki ne obstaja v zvezi z družbami iz odstavka 1 navedenega
         člena, lahko torej privede do tega, da je določen subjekt opredeljen za kapitalsko družbo v eni državi članici, medtem ko
         v drugi državi članici ni. V primeru takega razhajanja opredelitev bi spadal prenos sedeža dejanske uprave zadevne družbe
         na področje uporabe člena 4(1)(g) Direktive 69/335.

      33     Dalje, Sodišče je že razsodilo, da je privilegiranje merila zavezanosti za plačilo davka v državi članici izvora glede na
         merilo opredelitve za kapitalsko družbo, ki je določeno v členu 4(1)(g) Direktive 69/335, v nasprotju z njenimi določbami,
         ker bi to omogočalo obdavčitev iz naslova dajatve na kapital v primerih, ki jih navedena direktiva ne predvideva (glej v tem
         smislu sodbo z dne 7. junija 2007 v zadevi Komisija proti Grčiji, C‑178/05, še neobjavljena v ZOdl., točke od 26 do 30).

      34     Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da če države članice lahko v skladu s členom 7(2) Direktive 69/335 vložke v družbe
         oprostijo dajatve na kapital, taka oprostitev posledično ne more omogočati drugi državi članici, da bi lahko navedene vložke
         obdavčila (glej v tem smislu sodbo z dne 12. januarja 2006 v zadevi Senior Engineering Investments, C‑494/03, ZOdl., str. I‑525,
         točka 43).

      35     Zato dejstvo, da je država članica izrabila možnost, ki je določena v navedenem členu 7(2), da odpravi dajatev na kapital,
         ne pomeni, da bi lahko pri prenosu sedeža dejanske uprave kapitalske družbe iz te države članice v drugo državo članico slednja
         za to transakcijo avtomatično obračunala to dajatev.

      36     Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je treba člen 4(1)(g) in (3)(b) Direktive 69/335 razlagati tako, da dejstvo, da je določena
         država članica odpravila obračunavanje dajatve na kapital, ne nasprotuje temu, da bi se ob prenosu sedeža dejanske uprave
         iz te države članice v drugo državo članico, kjer se še vedno obračunava ta dajatev, družbo, ki spada v eno izmed kategorij,
         ki so navedene v členu 3(1)(a) te direktive, opredelilo za kapitalsko družbo za namene obračunavanja dajatve na kapital, v
         smislu člena 4(1)(g) navedene direktive.

      37     Glede na to razlago je treba dodati, da se je med postopkom pred Sodiščem odprlo vprašanje morebitnega davčnega izogibanja,
         ki bi izhajalo iz zlorabe določb Direktive 69/335.

      38     Čeprav je predložitveno sodišče svoji vprašanji formalno omejilo na razlago člena 4(1)(g) in (3)(b) ter člena 7(2) Direktive
         69/335, to Sodišča ne ovira pri tem, da predložitvenemu sodišču posreduje vse vidike razlage prava Skupnosti, ki bi mu lahko
         koristili pri presoji predložene zadeve, in sicer ne glede na to, ali se je nanje sklicevalo v predstavitvi svojih vprašanj
         ali ne (glej v tem smislu sodbe z dne 12. decembra 1990 v zadevi SARPP, C‑241/89, Recueil, str. I‑4695, točka 8; z dne 4.
         marca 1999 v zadevi Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Recueil, str. I‑1301, točka 16, in z dne 26.
         aprila 2007 v zadevi Alevizos, C‑392/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 64).

      39     Treba je torej preučiti, ali razlaga člena 4(1)(g) in (3)(b) Direktive 69/335 iz točke 36 te sodbe lahko prispeva k zlorabi
         prava Skupnosti, tako da bi se zaobšlo določbe nacionalne zakonodaje, kot so te v postopku v glavni stvari.

      40     Takoj na začetku je treba poudariti, da Direktiva 69/335 ne vsebuje pravila, ki bi bilo posebej namenjeno preprečevanju tveganja
         davčnih utaj.

      41     Ne glede na to pa je Sodišče že razsodilo, da uporabe prava Skupnosti namreč ni mogoče razširiti tako, da bi zajemala zlorabe
         gospodarskih subjektov, to je transakcije, ki se ne izvedejo v okviru normalnih komercialnih transakcij, ampak samo z namenom
         z zlorabo pridobiti ugodnosti, predvidene s pravom Skupnosti (glej sodbo z dne 21. februarja 2006 v zadevi Halifax in drugi,
         C-255/02, ZOdl., str. I-1609, točka 69).

      42     Varstvo, ki ga je razvilo pravo Skupnosti, torej ne velja za položaje, kjer pravni subjekt, fizična ali pravna oseba, namerava
         zlorabiti ali se izogniti normam Skupnosti samo zato, da bi se izognil zakonodaji države članice.

      43     Zgolj okoliščina, da je bila družba ustanovljena v določeni državi članici s ciljem, da bi izkoristila ugodnejšo zakonodajo,
         gotovo ne more zadoščati za ugotovitev obstoja zlorabe pravil Skupnosti.

      44     Vseeno pa ustanovitev družbe v državi članici v okviru povsem umetnih konstruktov brez gospodarske resničnosti, z namenom,
         da se obide davek, ki ga je treba plačati, ne sodi v varstvo, ki ga mora Direktiva 69/335 ustvariti v korist družb, na katere
         se nanaša.

      45     Iz tega sledi, da posledice, ki izhajajo iz razlage člena 4(1)(g) in (3)(b) Direktive 69/335 in ki so navedene v točki 36
         te sodbe, ne smejo spodbujati ravnanj v zvezi z ustvarjanjem umetnih konstruktov zgolj s ciljem, da se doseže davčna korist.

      46     Zato je v pristojnosti nacionalnega sodišča, da preuči, ali okoliščine zadeve v postopku v glavni stvari prikrivajo objektivne
         elemente, ki pomenijo tako zlorabo.

      47     V teh okoliščinah je treba na vprašanji za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 4(1)(g) in (3)(b) Direktive 69/335
         razlagati tako, da dejstvo, da je določena država članica odpravila obračunavanje dajatve na kapital, ne nasprotuje temu,
         da bi se ob prenosu sedeža dejanske uprave iz te države članice v drugo državo članico, kjer se še vedno obračunava ta dajatev,
         družbo, ki spada v eno izmed kategorij, ki so navedene v členu 3(1)(a) te direktive, opredelilo za kapitalsko družbo za namene
         obračunavanja dajatve na kapital, v smislu člena 4(1)(g) navedene direktive. Vseeno pa taka razlaga ne sme privesti do spodbujanja
         ravnanj v zvezi z ustvarjanjem umetnih konstruktov zgolj s ciljem, da se doseže davčna korist. V pristojnosti nacionalnega
         sodišča je, da preuči, ali okoliščine zadeve v postopku v glavni stvari prikrivajo objektivne elemente, ki pomenijo tako zlorabo.

       Stroški
      48     Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Člen 4(1)(g) in (3)(b) Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kot je bila
            spremenjena z Direktivo Sveta 85/303/EGS z dne 10. junija 1985 in z Aktom o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike
            Finske in Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija, je treba razlagati tako, da dejstvo,
            da je določena država članica odpravila obračunavanje dajatve na kapital, ne nasprotuje temu, da bi se ob prenosu sedeža dejanske
            uprave iz te države članice v drugo državo članico, kjer se še vedno obračunava ta dajatev, družbo, ki spada v eno izmed kategorij,
            ki so navedene v členu 3(1)(a) te direktive, opredelilo za kapitalsko družbo za namene obračunavanja dajatve na kapital, v
            smislu člena 4(1)(g) navedene direktive. Vseeno pa taka razlaga ne sme privesti do spodbujanja ravnanj v zvezi z ustvarjanjem
            umetnih konstruktov zgolj s ciljem, da se doseže davčna korist. V pristojnosti predložitvenega sodišča je, da preuči, ali
            okoliščine zadeve v postopku v glavni stvari prikrivajo objektivne elemente, ki pomenijo tako zlorabo.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča z dne 11. julija 1968. # Firma Schwarzwaldmilch GmbH proti Einfuhr- und Vorratsstelle für Fette. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemčija. # Zadeva 4-68.