title: Zadeva C-764/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 5. decembra 2018 – Ayuntamiento de Pamplona/Orange España S.A.U.

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/17

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 5. decembra 2018 – Ayuntamiento de Pamplona/Orange España S.A.U.
      (Zadeva C-764/18)
      (2019/C 112/21)
      Jezik postopka: španščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal Supremo

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Pritožnica v postopku s kasacijsko pritožbo: Ayuntamiento de Pamplona

         Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Orange España S.A.U.

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali se Direktiva 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih [komunikacijskih] omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) (1), kakor jo razlaga Sodišče v zvezi s podjetji, ki delujejo v sektorju mobilnih telekomunikacij, in zlasti omejitve izvajanja davčne pristojnosti držav članic, ki jih ta direktiva določa v členih 12 in 13, uporabljajo za podjetja, ki opravljajo storitve fiksne telefonije in interneta?

                  2.

                  Če bi se na prejšnje vprašanje odgovorilo pritrdilno (in bi se razglasilo, da se navedena direktiva uporablja za ponudnike storitev fiksne telefonije in interneta), ali člena 12 in 13 Direktive 2002/20/ES državam članicam omogočata, da naložijo pristojbino ali prispevek, ki se izračuna izključno glede na bruto dohodke, ki jih podjetje – ki je lastnik nameščenih naprav – ustvari na leto z opravljanjem storitev fiksne telefonije in interneta na zadevnem ozemlju?

         (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337.


title: Zadeva C-765/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Koblenz (Nemčija) 6. decembra 2018 – Stadtwerke Neuwied GmbH/RI

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/17

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Koblenz (Nemčija) 6. decembra 2018 – Stadtwerke Neuwied GmbH/RI
      (Zadeva C-765/18)
      (2019/C 112/22)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Landgericht Koblenz

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka in tožena stranka v postopku z nasprotno tožbo: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Tožena stranka in tožeča stranka v postopku z nasprotno tožbo: RI

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 3(3) v povezavi s Prilogo A, točki (b) in (c), k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES (1) z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 230) razlagati tako, da opustitev pravočasne in neposredne obvestitve odjemalcev zemeljskega plina o pogojih, razlogih in obsegu predvidene spremembe tarif za dobavljeni zemeljski plin nasprotuje veljavnosti takšne spremembe tarif?

                  2.

                  Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:
                  Ali se lahko člen 3(3) v povezavi s Prilogo A, točki (b) in (c), k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES od 1. julija 2004 neposredno uporablja zoper dobavitelja, ki ima pravno organizacijsko obliko zasebnega prava (nemška d.o.o.), ker so navedene določbe te direktive z vidika vsebine nepogojne, tako da jih je mogoče uporabiti brez nadaljnjega akta o prenosu, državljanu pa podeljujejo pravice v razmerju do subjekta, ki je kljub zasebnopravni organizacijski obliki pod nadzorom države, saj je ta edina lastnica njegovih deležev?

         (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 13, str. 13.


title: Zadeva C-773/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) 10. decembra 2018 – TK/Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/18

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) 10. decembra 2018 – TK/Land Sachsen-Anhalt
      (Zadeva C-773/18)
      (2019/C 112/23)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: TK

         Tožena stranka: Land Sachsen-Anhalt

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je naknadno, odstotkovno povišanje v okviru plačnega sistema, ki diskriminira na podlagi starosti, nova diskriminacija, če je odstotek povišanja enak za vse stopnje nekega plačnega razreda in se zato sicer spremeni absolutna, ne pa tudi relativna razlika med diskriminiranimi in nediskriminiranimi?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je takšno odstotkovno povišanje za vse starostne stopnje upravičeno, če povišanje temelji na tem, da prvotna plača ne dosega minimalnega plačila, določenega v ustavi države članice?

                  3.

                  Ali pravo Unije, zlasti člen 9 Direktive 2000/78/ES (1), nasprotuje pravilu, da pravica do odškodnine za diskriminatorno plačilo na podlagi starosti zastara po dveh mesecih, če

                              —

                              prične rok teči z objavo sodbe z dne 8. septembra 2011, Hennigs in Mai (C-297/10 in C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560), četudi se za stranko ne uporablja Bundesangestelltentarifvertrag (kolektivna pogodba za zaposlene v javnem sektorju Zvezne republike Nemčije), ampak njen položaj ustreza položaju iz sodbe z dne 9. septembra 2015, Unland (C-20/13, ECLI:EU:C:2015:561),

                              —

                              lahko uradniki in sodniki, ki jih ta sodba zadeva, (delavci) za omenjeno sodbo izvejo le iz splošnih javnih virov,

                              —

                              so javni delodajalci prenosljivost na uradnike po izdaji zgoraj omenjene sodbe zanikali in pri tem zanikali tudi obstoj diskriminacije na podlagi starosti, pri čemer je bilo to pravno mnenje vsaj deloma sporočeno tudi javnosti,

                              —

                              so prvostopenjska upravna sodišča znotraj omenjenega roka in tudi po njem do razglasitve sodbe z dne 19. junija 2014, Specht (od C-501/12 do C-506/12, C-540/12 in C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005), obstoj diskriminacije na podlagi starosti pretežno zanikala,

                              —

                              sodna praksa vrhovnih sodišč glede roka ni obstajala, prva odločba vrhovnega sodišča pa je bila izdana šele po razglasitvi sodbe Specht,

                              —

                              veljajo v delovnem razmerju uradnikov oziroma sodnikov prekluzivni roki le za povrnitev izrednih stroškov in ti roki niso krajši od šestih mesecev,

                              —

                              za pravico do plače velja triletni zastaralni rok, ki prične teči ob koncu leta, v katerem so terjatve zapadle in upravičenec za pravico izve oziroma bi zanjo moral izvedeti, sicer pa velja zastaralni rok desetih let,

                              —

                              je nacionalne pravice do plače, ki niso določene z zakonom, treba uveljavljati pravočasno, to je v proračunskem letu, za katerega se uveljavljajo?

                  4.

                  Ali nejasnost oziroma nepreglednost pravnega položaja vpliva na odgovor na tretje vprašanje?

                  5.

                  Ali za začetek prekluzivnega roka zadostuje, da krog diskriminiranih oseb ve za diskriminacijo, ali pa mora biti poznan tudi razlog za diskriminacijo, torej merilo razlikovanja?

         (1)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).


title: Zadeva C-774/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) 10. decembra 2018 – UL/Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/19

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) 10. decembra 2018 – UL/Land Sachsen-Anhalt
      (Zadeva C-774/18)
      (2019/C 112/24)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: UL

         Tožena stranka: Land Sachsen-Anhalt

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je naknadno, odstotkovno povišanje v okviru plačnega sistema, ki diskriminira na podlagi starosti, nova diskriminacija, če je odstotek povišanja enak za vse stopnje nekega plačnega razreda in se zato sicer spremeni absolutna, ne pa tudi relativna razlika med diskriminiranimi in nediskriminiranimi?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je takšno odstotkovno povišanje za vse starostne stopnje upravičeno, če povišanje temelji na tem, da prvotna plača ne dosega minimalnega plačila, določenega v ustavi države članice?

                  3.

                  Ali pravo Unije, zlasti člen 9 Direktive 2000/78/ES (1), nasprotuje pravilu, da pravica do odškodnine za diskriminatorno plačilo na podlagi starosti zastara po dveh mesecih, če

                              —

                              prične rok teči z objavo sodbe z dne 8. septembra 2011, Hennigs in Mai (C-297/10 in C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560), četudi se za stranko ne uporablja Bundesangestelltentarifvertrag (kolektivna pogodba za zaposlene v javnem sektorju Zvezne republike Nemčije), ampak njen položaj ustreza položaju iz sodbe z dne 19. junija 2014, Specht (od C-501/12 do C-506/12, C-540/12 in C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005),

                              —

                              lahko uradniki in sodniki, ki jih ta sodba zadeva, (delavci) za omenjeno sodbo izvejo le iz splošnih javnih virov,

                              —

                              so javni delodajalci prenosljivost na uradnike po izdaji zgoraj omenjene sodbe zanikali in pri tem zanikali tudi obstoj diskriminacije na podlagi starosti, pri čemer je bilo to pravno mnenje vsaj deloma sporočeno tudi javnosti,

                              —

                              so prvostopenjska upravna sodišča znotraj omenjenega roka in tudi po njem do razglasitve sodbe Specht obstoj diskriminacije na podlagi starosti pretežno zanikala,

                              —

                              sodna praksa vrhovnih sodišč glede roka ni obstajala, prva odločba vrhovnega sodišča pa je bila izdana šele po razglasitvi sodbe Specht,

                              —

                              veljajo v delovnem razmerju uradnikov oziroma sodnikov prekluzivni roki le za povrnitev izrednih stroškov in ti roki niso krajši od šestih mesecev,

                              —

                              za pravice do plače velja triletni zastaralni rok, ki prične teči ob koncu leta, v katerem so terjatve zapadle in upravičenec za pravico izve oziroma bi zanjo moral izvedeti, sicer pa velja zastaralni rok desetih let,

                              —

                              je nacionalne pravice do plače, ki niso določene z zakonom, treba uveljavljati pravočasno, to je v proračunskem letu, za katerega se uveljavljajo?

                  4.

                  Ali nejasnost oziroma nepreglednost pravnega položaja vpliva na odgovor na tretje vprašanje?

                  5.

                  Ali za začetek prekluzivnega roka zadostuje, da krog diskriminiranih oseb ve za diskriminacijo, ali pa mora biti poznan tudi razlog za diskriminacijo, torej merilo razlikovanja?

         (1)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).


title: Zadeva C-775/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) 10. decembra 2018 – VM/Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/20

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) 10. decembra 2018 – VM/Land Sachsen-Anhalt
      (Zadeva C-775/18)
      (2019/C 112/25)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Verwaltungsgericht Halle

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: VM

         Tožena stranka: Land Sachsen-Anhalt

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je naknadno, odstotkovno povišanje v okviru plačnega sistema, ki diskriminira na podlagi starosti, nova diskriminacija, če je odstotek povišanja enak za vse stopnje nekega plačnega razreda in se zato sicer spremeni absolutna, ne pa tudi relativna razlika med diskriminiranimi in nediskriminiranimi?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je takšno odstotkovno povišanje za vse starostne stopnje upravičeno, če povišanje temelji na tem, da prvotna plača ne dosega minimalnega plačila, določenega v ustavi države članice?

                  3.

                  Ali pravo Unije, zlasti člen 9 Direktive 2000/78/ES (1), nasprotuje pravilu, da pravica do odškodnine za diskriminatorno plačilo na podlagi starosti zastara po dveh mesecih, če

                              —

                              prične rok teči z objavo sodbe z dne 8. septembra 2011, Hennigs in Mai (C-297/10 in C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560), četudi se za stranko ne uporablja Bundesangestelltentarifvertrag (kolektivna pogodba za zaposlene v javnem sektorju Zvezne republike Nemčije), ampak njen položaj ustreza položaju iz sodbe z dne 19. junija 2014, Specht (od C-501/12 do C-506/12, C-540/12 in C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005),

                              —

                              lahko uradniki in sodniki, ki jih ta sodba zadeva, (delavci) za omenjeno sodbo izvejo le iz splošnih javnih virov,

                              —

                              so javni delodajalci prenosljivost na uradnike po izdaji zgoraj omenjene sodbe zanikali in pri tem zanikali tudi obstoj diskriminacije na podlagi starosti, pri čemer je bilo to pravno mnenje vsaj deloma sporočeno tudi javnosti,

                              —

                              so prvostopenjska upravna sodišča znotraj omenjenega roka in tudi po njem do razglasitve sodbe Specht obstoj diskriminacije na podlagi starosti pretežno zanikala,

                              —

                              sodna praksa vrhovnih sodišč glede roka ni obstajala, prva odločba vrhovnega sodišča pa je bila izdana šele po razglasitvi sodbe Specht,

                              —

                              veljajo v delovnem razmerju uradnikov oziroma sodnikov prekluzivni roki le za povrnitev izrednih stroškov in ti roki niso krajši od šestih mesecev,

                              —

                              za pravice do plače velja triletni zastaralni rok, ki prične teči ob koncu leta, v katerem so terjatve zapadle in upravičenec za pravico izve oziroma bi zanjo moral izvedeti, sicer pa velja zastaralni rok desetih let,

                              —

                              je nacionalne pravice do plače, ki niso določene z zakonom, treba uveljavljati pravočasno, to je v proračunskem letu, za katerega se uveljavljajo?

                  4.

                  Ali nejasnost oziroma nepreglednost pravnega položaja vpliva na odgovor na tretje vprašanje?

                  5.

                  Ali za začetek prekluzivnega roka zadostuje, da krog diskriminiranih oseb ve za diskriminacijo, ali pa mora biti poznan tudi razlog za diskriminacijo, torej merilo razlikovanja?

         (1)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).


title: Zadeva C-781/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale ordinario di Roma (Italija) 12. decembra 2018 – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.)/Soundreef Ltd

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/21

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale ordinario di Roma (Italija) 12. decembra 2018 – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.)/Soundreef Ltd
      (Zadeva C-781/18)
      (2019/C 112/26)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunale ordinario di Roma

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.)

         Tožena stranka: Soundreef Ltd

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali je treba Direktivo 2014/26/EU (1) razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu zakonu, ki dostop na trg posredovanja avtorskih pravic ali podeljevanja licenc uporabnikom pridržuje samo subjektom, ki so v skladu z opredelitvijo iz iste direktive opredeljeni kot organizacije za kolektivno upravljanje pravic, in izključuje tiste subjekte, ki so opredeljeni kot neodvisni subjekti za upravljanje in so ustanovljeni v isti ali v drugih državah članicah?

         (1)  Direktiva 2014/26/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic ter izdajanju več ozemeljskih licenc za pravice za glasbena dela za spletno uporabo na notranjem trgu (UL 2014, L 84, str. 72).


title: Zadeva C-783/18 P: Pritožba, ki jo je Urad Evropske unije za intelektualno lastnino vložil 12. decembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 3. oktobra 2018 v zadevi T-313/17, Wajos GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/22

      Pritožba, ki jo je Urad Evropske unije za intelektualno lastnino vložil 12. decembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 3. oktobra 2018 v zadevi T-313/17, Wajos GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino
      (Zadeva C-783/18 P)
      (2019/C 112/27)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranki

         Pritožnik: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: D. Hanf, agent)

         Druga stranka v postopku: Wajos GmbH

         Predloga

      Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano sodbo razveljavi;

                  —

                  družbi Wajos GmbH naloži plačilo stroškov, ki so nastali EUIPO.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Po mnenju EUIPO izpodbijana sodba krši člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (1). Splošno sodišče naj bi pri presoji razlikovalnega učinka sporne znamke uporabilo napačno merilo za to presojo, ne bi naj preizkusilo upoštevnih meril in uporabilo naj bi napačna merila za presojo.
      Izpodbijana sodba naj bi poleg tega kršila člena 36 in 53(1) Statuta Sodišča Evropske unije, ker naj ne bi niti pritožniku niti Sodišču omogočala razumeti, iz katerih razlogov je Splošno sodišče prišlo do ugotovitve, ki je odločilna za izrek sodbe, da je oblika „glede na navade v sektorju nenavadna“.

         (1)  Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).


title: Zadeva C-786/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 14. decembra 2018 – ratiopharm GmbH/Novartis Consumer Health GmbH

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/23

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 14. decembra 2018 – ratiopharm GmbH/Novartis Consumer Health GmbH
      (Zadeva C-786/18)
      (2019/C 112/28)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Bundesgerichtshof

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožena stranka in predlagateljica revizije: ratiopharm GmbH

         Tožeča stranka in nasprotna stranka v postopku z revizijo: Novartis Consumer Health GmbH

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 96(1) Direktive 2001/83/ES (1) razlagati tako, da lahko farmacevtska podjetja brezplačna končana zdravila dajejo tudi farmacevtom, če je njihova ovojnina označena z zapisom „za predstavitvene namene“, če so zdravila namenjena preskušanju zdravila s strani farmacevta, če ni nevarnosti, da bo (neodprto) zdravilo posredovano končnim potrošnikom, in so izpolnjeni drugi pogoji za dajanje iz člena 96(1), od (a) do (d), in od (f) do (g), te direktive?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali člen 96(2) Direktive 2001/83/ES dopušča nacionalno določbo, kot je člen 47(3) AMG [Gesetz über den Verkehr mit Arzneimitteln, Arzneimittelgesetz; zakon o prometu z zdravili, v nadaljevanju: AMG], če se ta razlaga tako, da farmacevtska podjetja ne smejo dajati brezplačnih končanih zdravil farmacevtom, če je njihova ovojnina označena z zapisom „za predstavitvene namene“, če so zdravila namenjena preskusu zdravila s strani farmacevta, če ni nevarnosti, da bo (neodprto) zdravilo posredovano končnim potrošnikom, in so izpolnjeni drugi pogoji za dajanje iz člena 96(1), od (a) do (d), in od (f) do (g), te direktive, ter iz člena 47(4) AMG?

         (1)  Direktiva 2001/83/ES evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 69), kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo (EU) št. 2017/745 (UL 2017, L 117, str. 1).


title: Zadeva C-788/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) 14. decembra 2018 – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/23

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) 14. decembra 2018 – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma
      (Zadeva C-788/18)
      (2019/C 112/29)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd

         Tožena stranka: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člene 56, 57 in 52 Pogodbe o delovanju Evropske unije, sodno prakso Sodišča Evropske unije s področja iger na srečo in stav, ki izhaja zlasti iz sodb Gambelli (C-243/01), Placanica (C-338/04), Costa in Cifone (združeni zadevi C-72/10 in C-77/10) ter Laezza (C-375/14), in s področja davčne diskriminacije, ki izhaja zlasti iz sodb Lindman (C-42/02), Komisija/Španija (C-153/08) ter Bianco in Fabretti (združeni zadevi C-344/13 in C-367/13), ter načeli prava Unije v zvezi z enakim obravnavanjem in prepovedjo diskriminacije, tudi z vidika sodbe Corte Costituzionale (ustavno sodišče) z dne 23. januarja 2018, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je italijanska, ki se obravnava v tem sporu in ki določa, da so za plačilo enotnega davka na stave in napovedne igre iz členov od 1 do 3 zakonske uredbe št. 504 z dne 23. decembra 1998, kakor so bili spremenjeni s členom 1(66)(b) zakona o stabilnosti za leto 2011, zavezani nacionalni posredniki pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, zlasti tisti, ki so podobni družbi Stanleybet Malta Ltd, ter eventualno sami ponudniki stav, solidarno s svojimi nacionalnimi posredniki?

                  2.

                  Ali je treba člene 56, 57 in 52 Pogodbe o delovanju Evropske unije, sodno prakso Sodišča Evropske unije s področja iger na srečo in stav, ki izhaja zlasti iz sodb Gambelli (C-243/01), Placanica (C-338/04), Costa in Cifone (združeni zadevi C-72/10 in C-77/10) ter Laezza (C-375/14), in s področja davčne diskriminacije, ki izhaja zlasti iz sodb Lindman (C-42/02), Komisija/Španija (C-C153/08) ter Bianco in Fabretti (združeni zadevi C-344/13 in C-367/13), ter načeli prava Unije v zvezi enakim obravnavanjem in prepovedjo diskriminacije, tudi z vidika sodbe Corte Costituzionale (ustavno sodišče) z dne 23. januarja 2018, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je italijanska, ki se obravnava v tem sporu in ki določa, da so za plačilo enotnega davka na stave in napovedne igre iz členov od 1 do 3 zakonske uredbe št. 504 z dne 23. decembra 1998, kakor so bili spremenjeni s členom 1(66)(b) zakona o stabilnosti za leto 2011, zavezani zgolj nacionalni posredniki pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, zlasti tisti, ki so podobni družbi Stanleybet Malta Ltd, ne pa tudi nacionalni posredniki pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav, ki so imetniki državne koncesije in opravljajo isto dejavnost?

                  3.

                  Ali členi 52, 56 in naslednji Pogodbe o delovanju Evropske unije, sodna praksa Sodišča Evropske unije s področja iger na srečo in stav ter načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, tudi z vidika sodbe Corte Costituzionale (ustavno sodišče) z dne 23. januarja 2018, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je italijanska, ki v členu 1(644)(g) zakona št. 190/2014 določa, da se nacionalnim posrednikom pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, zlasti tistim, ki so podobni družbi Stanleybet Malta Ltd, ter eventualno samim ponudnikom stav, solidarno z njihovimi nacionalnimi posredniki, naloži plačilo enotnega davka na stave in napovedne igre iz zakonske uredbe št. 504/1998, ki se odmeri na podlagi pavšalne osnove, ki ustreza trikratniku povprečnega zneska stav, pobranih v pokrajini, kjer se nahaja subjekt ali kjer se pobirajo stave, ki se določi na podlagi podatkov, zabeleženih v nacionalnem totalizatorju v davčnem obdobju pred referenčnim obdobjem?


title: Zadeva C-790/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 12. decembra 2018 – ZQ/Corte dei Conti in drugi

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/26

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 12. decembra 2018 – ZQ/Corte dei Conti in drugi
      (Zadeva C-790/18)
      (2019/C 112/31)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: ZQ

         Tožene stranke: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali člen 3(2) in (3) PEU, členi 9, 45, 126, 145, 146, 147, 151, prvi odstavek, PDEU, člen 15(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 3 in 5 Evropskega stebra socialnih pravic, nasprotujejo nacionalni določbi, kakršen je člen 1(489) zakona št. 147/2013, v delu, v katerem ta določba spodbuja italijanske upravne organe, da pri zaposlovanju ali oddaji naročil dajejo prednost le delavcem, ki že imajo pokojninske pravice, določene v ureditvi italijanskega socialnega varstva?

                  2.

                  Ali člen 106(1) in člen 107 PDEU nasprotujeta nacionalni določbi, kakršen je člen 1(489) zakona št. 147/2013, ki italijanskim upravnim organom, ki opravljajo gospodarsko dejavnost v skladu s členom 101 in naslednjimi PDEU, dopuščajo, da uporabijo delovno silo subjektov, ki so se popolnoma ali delno odpovedali ustreznemu plačilu, kar povzroči prihranek stroškov, zaradi česar so upravni organi v ugodnejšem položaju kot drugi gospodarski subjekti?

                  3.

                  Ali členi 2, 3, 6 PEU, člen 126 in člen 151, prvi odstavek, PDEU, člen 15(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člena 3 in 7(a) Evropskega stebra socialnih pravic, nasprotujejo nacionalni določbi, kakršen je člen 1(489) zakona št. 147/2013, ki v okoliščinah, določenih v tej določbi, dopušča, da se delavec lahko veljavno popolnoma ali delno odpove plačilu, tudi če to stori le zato, da se izogne izgubi dela?

                  4.

                  Ali členi 2, 3 in 6 PEU, členi 14, 15(1), 126 in 151, prvi odstavek, PDEU, člen 31(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter členi 5, 6 in 10 Evropskega stebra socialnih pravic nasprotujejo nacionalni določbi, kakršen je člen 1(489) zakona št. 147/2013, ki v okoliščinah, določenih v določbi, dopušča, da delavec dela za italijanski upravni organ in se popolnoma ali delno odpove ustreznemu plačilu, tudi če pri tej odpovedi ni nobene spremembe delovnega razmerja, niti glede delovnega časa niti glede količine ali kakovosti zahtevanega dela in iz tega izhajajočih delovnih odgovornosti, in celo če z delno odpovedjo nastane velika sprememba vzajemne pogodbe o zaposlitvi, tako glede povezave med plačilom in kakovostjo ter količino opravljenega dela in je tako delavec nazadnje zavezan, da svoje dejavnosti opravlja v manj ugodnih okoliščinah, kar pomeni nižjo stopnjo predanosti delu in zmanjšano stopnjo učinkovitosti upravnih organov?

                  5.

                  Ali členi 2, 3 in 6 PEU, člena 126 in 151, prvi odstavek, PDEU, člen 15(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 6 Evropskega stebra socialnih pravic nasprotujejo povezanim določbam člena 1(489) zakona št. 147/2013 in člena 23(b)(1) uredbe-zakon št. 201/2011, ki je postal zakon št. 214/2011, v delu, v katerem ti določbi omogočata/zahtevata (od) italijanskih javnih organov, da tudi med trajanjem delovnega razmerja ali sodelovanja s pogodbenikom zmanjšajo plačilo, ki ga je treba plačati delavcu na podlagi nihanj največjega zneska plačila, na katerega se nanaša zgoraj navedeni člen 23(b)(1) uredbe-zakona št. 201/2011, ki je postal zakon št. 214/2011, in torej kot posledica nepredvidljivega dogodka in vsekakor kot uporaba mehanizma, ki ni takoj razumljiv in ne glede na informacijo, ki jo je delavec dobil na začetku delovnega razmerja?

                  6.

                  Ali členi 2, 3 in 6 PEU, člena 8 in 126 PDEU, člena 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 10 in 15 Evropskega stebra socialnih pravic nasprotujejo nacionalni določbi, kakršen je člen 1(489) zakona št. 147/2013, ki v okoliščinah, navedenih v določbi, italijanskemu upravnemu organu dopušča, da zmanjša plačilo njegovim zaposlenim in pogodbenim delavcem, ki so imetniki pokojninskih pravic iz socialnega varstva, ter te delavce sankcionira iz razlogov, povezanih z razpoložljivostjo drugih premoženjskih virov, in jih tako odvrne od podaljšanja delovnega obdobja, zasebne poslovne iniciative ter ustvarjanja in akumulacije zasebnega premoženja, kar so dragocena državna sredstva?


title: Zadeva C-834/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalska) 28. decembra 2018 – Rolibérica, Lda/Autoridade para as Condições do Trabalho

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/27

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalska) 28. decembra 2018 – Rolibérica, Lda/Autoridade para as Condições do Trabalho
      (Zadeva C-834/18)
      (2019/C 112/32)
      Jezik postopka: portugalščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal Judicial da Comarca de Faro

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Pritožnica: Rolibérica, Lda

         Nasprotna stranka: Autoridade para as Condições do Trabalho

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali je mogoče Uredbo (ES) št. 561/2006 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 razlagati tako, da določa, da se tedenski čas počitka za voznike, ki opravljajo prevoz blaga in potnikov po cesti, začne in konča med ponedeljkom ob 00.00 uri in nedeljo ob 24.00 uri, ali pa je ta počitek mogoče koristiti v celoti in neprekinjeno med dvema delovnima tednoma?

         (1)  Uredba (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (UL 2006, L 102, str. 1).


title: Zadeva C-18/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 11. januarja 2019 – WM/Stadt Frankfurt am Main

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/27

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 11. januarja 2019 – WM/Stadt Frankfurt am Main
      (Zadeva C-18/19)
      (2019/C 112/33)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Bundesgerichtshof

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Zadevna stranka in pritožnik: WM

         Udeleženi organ: Stadt Frankfurt am Main

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali člen 16(1) Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (1) nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se lahko tuji državljan zaradi odstranitve pridrži v zaporu, če resno ogroža življenje oziroma telesno integriteto tretjih oseb ali pomembne pravne dobrine notranje varnosti, če se ta oseba, pridržana zaradi odstranitve, tudi v tem primeru pridrži ločeno od zapornikov?

         (1)  UL 2008, L 348, str. 98.


title: Zadeva C-49/19: Tožba, vložena 25. januarja 2019 – Evropska komisija/Portugalska republika

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/28

      Tožba, vložena 25. januarja 2019 – Evropska komisija/Portugalska republika
      (Zadeva C-49/19)
      (2019/C 112/34)
      Jezik postopka: portugalščina

         Stranki*e

         Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: P. Costa de Oliveira in L. Nicolae, agenta)

         Tožena stranka: Portugalska republika

         Predlog tožeče stranke

      Tožeča stranka Sodišču predlaga:

                  —

                  naj ugotovi, da Portugalska republika s tem, da je uvedla izredni prispevek za delitev neto stroškov obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve od leta 2007 dokler operater ali operaterji, ki se določijo v skladu s členom 99(3) zakona št. 5/2004, ne začnejo zagotavljati univerzalne storitve, kot določata člena 17 in 18 zakona št. 35/2012 o kompenzacijskem skladu, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(3) in Priloge IV, del B, Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah), (1)

                  —

                  Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Člen 13(3) v povezavi s Prilogo IV, del B, Direktive o univerzalni storitvi določa, da se morajo pri mehanizmu delitve neto stroškov obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve, ki jo izvajajo operaterji elektronskih komunikacijskih omrežji in storitev, upoštevati načela transparentnosti, čim manjšega izkrivljanja trga, prepovedi diskriminacije in sorazmernosti.
      Portugalski zakon št. 35/2012 vzpostavlja kompenzacijski sklad za univerzalno storitev elektronskih komunikacij, ki je namenjen financiranju neto stroškov, ki nastanejo zaradi zagotavljanja obveznosti univerzalne storitve, in zagotavljanju delitve teh stroškov med podjetji, ki morajo plačevati prispevke.
      Člen 6 tega zakona določa, je kompenzacijski sklad namenjen financiranju neto stroškov univerzalne storitve, ki so določeni v okviru izbirnih postopkov, na katere se nanaša člen 99(3) zakona št. 5/2004 z dne 10. februarja, in za katere ICP ANACOM odloči, da so prekomerni. Poleg tega je namenjen temu, da se z uvedbo izrednega prispevka, ki se nanaša na leta 2013, 2014 in 2015 in bremeni podjetja, ki so dolžna plačevati prispevke, financirajo neto stroški univerzalne storitve, dokler operater ali operaterji, ki se določijo v skladu z navedeno določbo, ne začnejo zagotavljati univerzalne storitve.
      Komisija meni, da Portugalska republika z naložitvijo izrednega prispevka, namenjenega skritju stroškov univerzalne storitve, nastalih v obdobju pred sprejetjem zakona št. 35/2012, krši načela preglednosti, čim manjšega izkrivljanja trga, prepovedi diskriminacije in sorazmernosti, katerih spoštovanje se zahteva s členom 13(3) in Prilogo IV, del B, Direktive o univerzalni storitvi.

         (1)  Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367).


title: Zadeva C-50/19 P: Pritožba, ki jo je Sigma Alimentos Exterior, S.L. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi, Sigma Alimentos Exterior/Komisija, T-239/11

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/29

      Pritožba, ki jo je Sigma Alimentos Exterior, S.L. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi, Sigma Alimentos Exterior/Komisija, T-239/11
      (Zadeva C-50/19 P)
      (2019/C 112/35)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Pritožnica: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (zastopnik: M. Muñoz Pérez, abogado)

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija

         Predlogi

      Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  tej pritožbi ugodi;

                  —

                  sodbo Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-239/11 (1) razveljavi;

                  —

                  člen 1(1) Sklepa Komisije 2011/282/EU z dne 12. januarja 2011 (2) razglasi za ničen;

                  —

                  podredno, člen 4 izpodbijanega sklepa razglasi za ničen;

                  —

                  nasprotni stranki naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Ta pritožba temelji na dveh razlogih, od katerih ima drugi tri dele:

                  —

                  Nepravilna razlaga sodbe World Duty Free (3), ker so merila za primerjavo določena napačno, zaradi česar je presoja obstoja in selektivnosti napačna, posledično pa je ugotovljeno, da gre za nezakonito pomoč, s čimer je kršen člen 107 PDEU.

                  —

                  Napaka pri ugotovitvi, da morebitno ugotavljanje pravnih ovir za čezmejna združevanja ne spremeni tega, da je sporni ukrep selektiven, ker je bila presoja metode v treh delih, ki jo je Komisija uporabila za ugotovitev obstoja nezakonite pomoči, napačna. Izpodbijano sodbo zato zaznamujejo te napake:

                              —

                              Napaka pri identifikaciji skupne nacionalne davčne ureditve v nasprotju z določbami člena 107 PDEU o opredelitvi nezakonite državne pomoči.

                              —

                              Napaka, ker se preučeni ukrep v nasprotju z določbami člena 107 PDEU ni štel za splošni ukrep.

                              —

                              Napaka pri presoji obstoja izjeme od skupne nacionalne ureditve kot referenčnega okvira, kar je kršitev člena 107 PDEU.

            Pritožnica meni, da je Splošno sodišče večkrat kršilo člen 107(1) PDEU in načelo davčne nevtralnosti ter je na več načinov obrazložitev Komisije v izpodbijanem sklepu dopolnilo ali celo nadomestilo s svojo obrazložitvijo, kar je samo po sebi utemeljen razlog za razveljavitev izpodbijane sodbe.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, Sigma Alimentos Exterior/Komisija (T-239/11, neobjavljena, EU:T:2018:781).

         (2)  Sklep Komisije 2001/282/EU z dne 12. januarja 2011 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev št. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL 2011, L 135, str. 1).

         (3)  Sodba z dne 21. decembra 2016, Komisija/World Duty Free Group in drugi (C-20/15 P in C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: Zadeva C-51/19 P: Pritožba, ki jo je World Duty Free Group, S.A., prej Autogrill España, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group/Komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/30

      Pritožba, ki jo je World Duty Free Group, S.A., prej Autogrill España, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group/Komisija
      (Zadeva C-51/19 P)
      (2019/C 112/36)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Pritožnica: World Duty Free Group, S.A., prej Autogrill España, S.A. (zastopniki: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, in A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Intervenientke na strani tožeče stranke na prvi stopnji:Kraljevina Španija, Zvezna republika Nemčija in Irska

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija

         Predlogi

                  —

                  Sodba Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 naj se razveljavi;

                  —

                  ničnostni tožbi naj se ugodi in naj se dokončno razveljavi izpodbijana odločba; in

                  —

                  Evropski komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Splošno sodišče je 15. novembra 2018 izreklo sodbo v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A./Evropska komisija (1) zoper katero je vložena ta pritožba. S sodbo je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper odločbo Evropske komisije z dne 28. oktobra 2009 (2) o finančnem dobrem imenu, ki je urejen v členu 12(5) španskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb.
      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava, ki je podana pri izpodbijani sodbi kar zadeva razlago člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi s pojmom „selektivnost.“
      V pritožbi se zlasti zatrjuje, da je v izpodbijani sodbi napaka pri:

                  —

                  določitvi referenčnega sistema v prvi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  določitvi cilja, na podlagi katerega je treba primerjati različne dejanske in pravne položaje, v drugi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  posledično je napaka tudi pri razdelitvi dokaznega bremena in pri uporabi načela sorazmernosti;

                  —

                  podredno, analizi v zvezi z domnevnim neobstojem dokaza vzročnosti med nezmožnostjo podjetij, da se v tujini združijo, in pridobitvijo deležev v tujini; in

                  —

                  podredno, pri zavrnitvi ločljivosti ukrepa glede na odstotek nadzora.

                  —

                  Poleg tega, da je v sodbi podano pravno nepravilno razlogovanje, je glede teh različnih točk razlogovanje iz odločbe v njej nadomeščeno z ločenim in lastnim razlogovanje, tako da je podana dodatna napačna uporaba prava.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

         (2)  Odločba Komisije 2011/5/ES z dne 28. oktobra 2009 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL L 7, 2011, str. 48).


title: Zadeva C-52/19 P: Pritožba, ki jo je Banco Santander, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-227/10, Banco Santander, S.A./Evropska komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/31

      Pritožba, ki jo je Banco Santander, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-227/10, Banco Santander, S.A./Evropska komisija
      (Zadeva C-52/19 P)
      (2019/C 112/37)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Pritožnik: Banco Santander, S.A. (zastopniki: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero in A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija

         Predlogi

                  —

                  Sodba Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 naj se razveljavi;

                  —

                  ničnostni tožbi naj se ugodi in naj se dokončno za nično razglasi izpodbijana odločba; in

                  —

                  Evropski komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Splošno sodišče je 15. novembra 2018 izreklo sodbo v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A./Evropska komisija (1) zoper katero je vložena ta pritožba. S sodbo je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper odločbo Evropske komisije z dne 28. oktobra 2009 (2) o finančnem dobrem imenu, ki je urejen v členu 12(5) španskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb.
      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava, ki je podana pri izpodbijani sodbi kar zadeva razlago člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi s pojmom „selektivnost.“
      V pritožbi se zlasti zatrjuje, da je v izpodbijani sodbi napaka pri:

                  —

                  določitvi referenčnega sistema v prvi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  določitvi cilja, na podlagi katerega je treba primerjati različne dejanske in pravne položaje, v drugi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  posledično je napaka tudi pri razdelitvi dokaznega bremena in pri uporabi načela sorazmernosti;

                  —

                  podredno, analizi v zvezi z domnevnim neobstojem dokaza vzročnosti med nezmožnostjo podjetij, da se v tujini združijo, in pridobitvijo deležev v tujini; in

                  —

                  podredno, pri zavrnitvi ločljivosti ukrepa glede na odstotek nadzora.

                  —

                  Poleg tega, da je v sodbi podano pravno nepravilno razlogovanje, je glede teh različnih točk razlogovanje iz odločbe v njej nadomeščeno z ločenim in lastnim razlogovanje, tako da je podana dodatna napačna uporaba prava.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

         (2)  Odločba Komisije 2011/5/ES z dne 28. oktobra 2009 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL L 7, 2011, str. 48).


title: Zadeva C-53/19 P: Pritožba, ki sta jo Prosegur Banco Santander, S.A. in Santusa Holding, S.L. vložili 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-399/11 RENV, Banco Santander in Santusa/Komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/32

      Pritožba, ki sta jo Prosegur Banco Santander, S.A. in Santusa Holding, S.L. vložili 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-399/11 RENV, Banco Santander in Santusa/Komisija
      (Zadeva C-53/19 P)
      (2019/C 112/38)
      Jezik postopka: španščina

         Stranke

         Pritožnika: Banco Santander, S.A. in Santusa Holding, S.L. (zastopniki: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero in A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Intervenientke na strani tožečih strank na prvi stopnji: Kraljevina Španija, Zvezna republika Nemčija, Irska

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija

         Predlogi

                  —

                  Sodba Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 naj se razveljavi;

                  —

                  ničnostni tožbi naj se ugodi in naj se dokončno za nično razglasi izpodbijana odločba; in

                  —

                  Evropski komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Splošno sodišče je 15. novembra 2018 izreklo sodbo v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A./Evropska komisija (1) zoper katero je vložena ta pritožba. S sodbo je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper odločbo Evropske komisije z dne 28. oktobra 2009 (2) o finančnem dobrem imenu, ki je urejen v členu 12(5) španskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb.
      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava, ki je podana pri izpodbijani sodbi kar zadeva razlago člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi s pojmom „selektivnost.“
      V pritožbi se zlasti zatrjuje, da je v izpodbijani sodbi napaka pri:

                  —

                  določitvi referenčnega sistema v prvi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  določitvi cilja, na podlagi katerega je treba primerjati različne dejanske in pravne položaje, v drugi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  posledično je napaka tudi pri razdelitvi dokaznega bremena in pri uporabi načela sorazmernosti;

                  —

                  podredno, pri analizi v zvezi z domnevnim neobstojem dokaza vzročnosti med nezmožnostjo podjetij, da se v tujini združijo, in pridobitvijo deležev v tujini; in

                  —

                  podredno, pri zavrnitvi ločljivosti ukrepa glede na odstotek nadzora.

                  —

                  Poleg tega, da je v sodbi podano pravno nepravilno razlogovanje, je glede različnih teh točk razlogovanje iz odločbe v njej nadomeščeno z ločenim in lastnim razlogovanje, tako da je podana dodatna napačna uporaba prava.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

         (2)  Odločba Komisije 2011/5/ES z dne 28. oktobra 2009 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL L 7, 2011, str. 48).


title: Zadeva C-54/19 P: Pritožba, ki jo je Axa Mediterranean Holding, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-405/11, Axa Mediterranean/Komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/33

      Pritožba, ki jo je Axa Mediterranean Holding, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-405/11, Axa Mediterranean/Komisija
      (Zadeva C-54/19 P)
      (2019/C 112/39)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Pritožnica: Axa Mediterranean Holding, S.A. (zastopniki: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija

         Predlogi

                  —

                  Sodba Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 naj se razveljavi;

                  —

                  ničnostni tožbi naj se ugodi in naj se dokončno za nično razglasi izpodbijana odločba; in

                  —

                  Evropski komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Splošno sodišče je 15. novembra 2018 izreklo sodbo v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A./Evropska komisija (1) zoper katero je vložena ta pritožba. S sodbo je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper odločbo Evropske komisije z dne 28. oktobra 2009 (2) o finančnem dobrem imenu, ki je urejen v členu 12(5) španskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb.
      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava, ki je podana pri izpodbijani sodbi kar zadeva razlago člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi s pojmom „selektivnost.“
      V pritožbi se zlasti zatrjuje, da je v izpodbijani sodbi napaka pri:

                  —

                  določitvi referenčnega sistema v prvi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  določitvi cilja, na podlagi katerega je treba primerjati različne dejanske in pravne položaje, v drugi fazi analize selektivnosti;

                  —

                  posledično je napaka tudi pri razdelitvi dokaznega bremena in pri uporabi načela sorazmernosti;

                  —

                  podredno, analizi v zvezi z domnevnim neobstojem dokaza vzročnosti med nezmožnostjo podjetij, da se v tujini združijo, in pridobitvijo deležev v tujini; in

                  —

                  podredno, pri zavrnitvi ločljivosti ukrepa glede na odstotek nadzora.

                  —

                  Poleg tega, da je v sodbi podano pravno nepravilno razlogovanje, je glede različnih teh točk razlogovanje iz odločbe v njej nadomeščeno z ločenim in lastnim razlogovanje, tako da je podana dodatna napačna uporaba prava.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

         (2)  Odločba Komisije 2011/5/ES z dne 28. oktobra 2009 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL L 7, 2011, str. 48).


title: Zadeva C-55/19 P: Pritožba, ki jo je Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/34

      Pritožba, ki jo je Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija
      (Zadeva C-55/19 P)
      (2019/C 112/40)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Pritožnica: Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (zastopniki: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija

         Predlogi

      Pritožnica Sodišču predlaga naj:

                  —

                  sodbo Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 razveljavi;

                  —

                  ničnostni tožbi ugodi in izpodbijani sklep dokončno razglasi za ničen;

                  —

                  Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Splošno sodišče je 15. novembra 2018 izreklo sodbo v zadevi Prosegur Compañía de Seguridad, S.A./Komisija, T-406/11, (1) zoper katero je vložena ta pritožba. S to sodbo je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper sklep Evropske komisije z dne 12. januarja 2011 (2) o „finančnem dobrem imenu“, ki je urejen v členu 12(5) španskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb.
      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki se nanaša na pravne napake v izpodbijani sodbi glede razlage člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v povezavi s pojmom „selektivnost“.
      V pritožbi je zlasti navedeno, da je v izpodbijani sodbi:

                  —

                  napaka pri določitvi referenčnega sistema prvega dela analize selektivnosti;

                  —

                  napaka pri določitvi cilja, ki je izhodišče za primerjavo različnih pravnih in dejanskih položajev v drugem delu analize selektivnosti;

                  —

                  zato je v njej tudi napaka pri razdelitvi dokaznega bremena in uporabi načela sorazmernosti;

                  —

                  podredno, je napaka storjena pri analizi glede domnevnega neobstoja dokazov vzročne zveze med nemožnostjo podjetji, da se združijo v tujini, in pridobitvijo deležev v tujini,

                  —

                  podredno, je napaka storjena, ker je bila zavrnjena možnost izločitve ukrepa glede na odstotek nadzora.

                  —

                  Poleg tega je v sodbi z ohranitvijo nepravilnega pravnega razlogovanja glede več navedenih točk obrazložitev sklepa nadomeščena z drugačno obrazložitvijo, ki je vsebovana v tej sodbi, s čimer so storjene dodatne pravne napake.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija (T-406/11, neobjavljena, EU:T:2018:793).

         (2)  Sklep Komisije 2011/282/EU z dne 12. januarja 2011 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev št. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL 2011, L 135, str. 1).


title: Zadeva C-63/19: Tožba, vložena 29. januarja 2019 – Evropska komisija/Italijanska republika

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/35

      Tožba, vložena 29. januarja 2019 – Evropska komisija/Italijanska republika
      (Zadeva C-63/19)
      (2019/C 112/41)
      Jezik postopka: italijanščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnik: R. Lyal, F. Tomat, agenta)

         Tožena stranka: Italijanska republika

         Predloga tožeče stranke

                  —

                  Ugotovi naj se, da Italijanska republika s tem, da je uporabila znižane stopnje trošarin na podlagi deželne zakonodaje, ki jo je sprejela dežela Furlanija – Julijska krajina, ki določa sistem prispevkov za bencin in plinsko olje, ki se uporabljata kot gorivo za motorje, v povezavi s prodajo takih proizvodov prebivalcem dežele Furlanije – Julijske krajine, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členoma 4 in 19 Direktiva Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (1).

                  —

                  Italijanski republiki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Deželna zakonodaja, ki jo je sprejela dežela Furlanija – Julijska krajina, je uvedla sistem prispevkov za bencin in plinsko olje, ki se uporabljata kot gorivo za motorje, v povezavi s prodajo takih proizvodov prebivalcem dežele Furlanije – Julijske krajine. Sistem v bistvu določa, da morajo upravitelji bencinskih servisov v trenutku nakupa goriva na bencinski črpalki, plačati določen znesek (na liter), s čimer je znižana ceno, ki jo je treba plačati za gorivo. Deželna uprava upraviteljem bencinskih servisov povrne znesek, plačan za nakup goriva uporabnikov.
      Sistematika Direktive 2003/96/ES, ki je prestrukturirala okvir Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije, zahteva, da mora na celotnem ozemlju vsake države članice za vsak proizvod in za vsako uporabo veljati enotna raven obdavčitve. To načelo izhaja iz splošne sistematike direktive in zlasti iz njenih uvodnih izjav 5 in 15, iz besedila določb te direktive in iz sistematične razlage vseh teh določb. Od načela, po katerem mora vsaka država članica zagotoviti enotno raven obdavčitve za vsak proizvod in za vsako uporabo, je mogoče odstopiti le v primerih, izrecno določenih s to direktivo. Direktiva 2003/96 vsebuje vrsto določb, na podlagi katerih lahko države članice uporabijo znižanja, izjeme ali razlikovanja od ravni obdavčitve glede določenih proizvodov ali določenih uporab. Gre predvsem za določbe členov 5, 7, 15, 16 in 17 ter člena 18 in 19 te direktive. Taka znižanja, izjeme in razlikovanja lahko države članice izvedejo z uporabo metodi z člena 6 te direktive. Ta določba določa, da lahko države članice uveljavijo izjeme ali znižanja ravni obdavčitve neposredno, z diferencirano davčno stopnjo, ali s povračilom celotnega ali delnega zneska davka.
      Komisija meni, da zadevni primer pomeni znižanje stopenj trošarine na motorno gorivo, ki v skladu z Direktivo 2003/96/ES o obdavčitvi energentov ni dopustno.
      Komisija zato meni, da Italijanska republika v tem primeru ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členoma 4 in 19 Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. Oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije.

         (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405.


title: Zadeva C-64/19 P: Pritožba, ki jo je Kraljevina Španija vložila 29. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group/Komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/36

      Pritožba, ki jo je Kraljevina Španija vložila 29. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-219/10 RENV, World Duty Free Group/Komisija
      (Zadeva C-64/19 P)
      (2019/C 112/42)
      Jezik postopka: španščina

         Stranke

         Pritožnica: Kraljevina Španija (zastopnik: M. A. Sampol Pucurull, agent)

         Drugi stranki v postopku: World Duty Free Group, S.A., nekdanja Autogrill España, SA, in Evropska komisija

         Intervenientki v podoporo tožeči stranki na prvi stopnji: Zvezna republika Nemčija in Irska

         Predlogi

                  —

                  Pritožbi naj se ugodi in sodba Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-219/10 RENV World Duty Free Group, S.A./Evropska komisija (1) naj se razveljavi;

                  —

                  razglasi naj se ničnost člena 1(1) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je v Odločbi Komisije 2011/5/ES z dne 28. oktobra 2009 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (2) določeno, da zadevni davčni ukrep pomeni državno pomoč, in

                  —

                  toženi stranki na prvi stopnji naj se naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Pritožba temelji na enem pritožbenem razlogu, na podlagi katerega bi bilo treba izpodbijano sodbo razveljaviti. Španija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo Unije v smislu člena 58 Statuta Sodišča s tem, da je napačno razlagalo člen 107(1) PDEU in, natančneje, pojem selektivnosti državnih pomoči, ki ga vsebuje ta člen. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na štiri dele:

                  —

                  prvič, Španija meni, da se je Splošno sodišče zmotilo pri določitvi referenčnega okvira davčnega ukrepa, ki se ne ujema z referenčnim okvirom iz izpodbijane odločbe;

                  —

                  drugič, Španija meni, da je bilo v izpodbijani sodbi napačno uporabljeno pravo, ker ni bilo ugotovljeno, da davčna obravnava finančnega dobrega imena pomeni splošni ukrep oziroma avtonomen ali lasten referenčni okvir;

                  —

                  tretjič, Španija trdi, da je bilo v sodbi napačno uporabljeno pravo tudi zato, ker cilj referenčnega okvira ni bil pravilno opredeljen in ker je bila primerjalna presoja, ki se zahteva s sodbo World Duty Free (3) (zadeva C-20/15 P in C-21/15 P), nepravilno izvedena;

                  —

                  četrtič, napaka pri opredelitvi elementa, ki tvori referenčni okviru, pomeni napačno uporabo prava v zvezi z določitvijo dokaznega bremena.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784).

         (2)  UL 2011, L 7, str. 48.

         (3)  Sodba z dne 21. decembra 2016, Komisija/World Duty Free Group in drugi (C-20/15 P in C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: Zadeva C-65/19 P: Pritožba, ki jo je Kraljevina Španija vložila 29. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-399/11 RENV, Banco Santander in Santusa/Komisija

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/37

      Pritožba, ki jo je Kraljevina Španija vložila 29. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-399/11 RENV, Banco Santander in Santusa/Komisija
      (Zadeva C-65/19 P)
      (2019/C 112/43)
      Jezik postopka: španščina

         Stranke

         Pritožnica: Kraljevina Španija (zastopnik: M. A. Sampol Pucurull, agent)

         Druge stranke v postopku: Banco Santander, S.A., Santusa Holding, S.L. in Evropska komisija

         Intervenientki v podoporo tožeči stranki na prvi stopnji: Zvezna republika Nemčija in Irska

         Predlogi

                  —

                  Pritožbi naj se ugodi in sodba Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-399/11 RENV Banco Santander, S.A. in Santusa Holding, S.L./Evropska komisija (1) naj se razveljavi;

                  —

                  razglasi naj se ničnost člena 1(1) izpodbijanega sklepa v delu, v katerem je v Sklepu Komisije 2011/282/ES z dne 12. januarja 2011 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (2) določeno, da zadevni davčni ukrep pomeni državno pomoč, in

                  —

                  toženi stranki na prvi stopnji naj se naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Pritožba temelji na enem pritožbenem razlogu, na podlagi katerega bi bilo treba izpodbijano sodbo razveljaviti. Španija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo Unije v smislu člena 58 Statuta Sodišča s tem, da je napačno razlagalo člen 107(1) PDEU in, natančneje, pojem selektivnosti državnih pomoči, ki ga vsebuje ta člen. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na štiri dele:

                  —

                  prvič, Španija meni, da se je Splošno sodišče zmotilo pri določitvi referenčnega okvira davčnega ukrepa, ki se ne ujema z referenčnim okvirom iz izpodbijanega sklepa;

                  —

                  drugič, Španija meni, da je bilo v izpodbijani sodbi napačno uporabljeno pravo, ker ni bilo ugotovljeno, da davčna obravnava finančnega dobrega imena pomeni splošni ukrep oziroma avtonomen ali lasten referenčni okvir;

                  —

                  tretjič, Španija trdi, da je bilo v sodbi napačno uporabljeno pravo tudi zato, ker cilj referenčnega okvira ni bil pravilno opredeljen in ker je bila primerjalna presoja, ki se zahteva s sodbo World Duty Free (3) (zadeva C-20/15 P in C-21/15 P), nepravilno izvedena;

                  —

                  četrtič, napaka pri opredelitvi elementa, ki tvori referenčni okviru, pomeni napačno uporabo prava v zvezi z določitvijo dokaznega bremena.

         (1)  Sodba z dne 15. novembra 2018, Banco Santander in Santusa/Komisija (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

         (2)  UL 2011, L 135, str. 1.

         (3)  Sodba z dne 21. decembra 2016, Komisija/World Duty Free Group in drugi (C-20/15 P in C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: Zadeva C-106/19: Tožba, vložena 11. februarja 2019 – Italijanska republika/Svet Evropske unije, Evropski parlament

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/38

      Tožba, vložena 11. februarja 2019 – Italijanska republika/Svet Evropske unije, Evropski parlament
      (Zadeva C-106/19)
      (2019/C 112/44)
      Jezik postopka: italijanščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopniki: G. Palmieri, S. Fiorentino, C. Colelli, agenti)

         Toženi stranki: Svet Evropske unije, Evropski parlament

         Predloga tožeče stranke

                  —

                  Sodišče Evropske unije naj razveljavi Uredbo (EU) 2018/1718 o spremembi Uredbe (ES) št. 726/2004, kar zadeva lokacijo sedeža Evropske agencije za zdravila, objavljeno v UL EU 16. novembra 2018, št. L 291 (1).

                  —

                  Svetu in Parlamentu naj naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga:

                  —

                  kršitev členov 10, 13 in 14 Pogodbe Evropske unije. Kršitev členov 114, 168(4)(c), 289 in 294 Pogodbe o delovanju Evropske unije: izpodbijana uredba v delu, v katerem za sedež Evropske agencije za zdravila določa Amsterdam, se omejuje na izbiro, ki je bila potrjena na sestanku Sveta z dne 20. novembra 2017, pri sprejetju katere Evropski parlament ni sodeloval. Iz tega sledi, da so bile Parlamentu pri sprejetju izpodbijane uredbe, ker ni mogel nikakor vplivati na vsebino sprejete odločbe, odvzete pristojnosti, ki bi jih bilo treba sicer v polni meri spoštovati v skladu s pravili pogodb, ki urejajo izbrani zakonodajni postopek;

                  —

                  nezakonitost izhaja iz izpodbijane uredbe, zaradi nezakonitosti odločbe z dne 20. novembra 2017 – 14559/17. Zloraba pooblastil zaradi neopravljenih preiskav in izkrivljanja dejstev: če bi bilo treba ugotoviti, da bi morala biti odločba, sprejeta 20. novembra 2017, dejansko zgolj prevzeta v Uredbo, in da s tem pooblastila Parlamenta niso bila kršena, bo treba tudi ugotoviti, da je bila sama uredba posredno obremenjena z nezakonitostmi, ki so vplivale na navedeno odločbo, te pa je Italijanska republika že navedla v tožbi v zadevi C-59/18.

         (1)  Uredba (EU) 2018/1718 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o spremembi Uredbe (ES) št. 726/2004, kar zadeva lokacijo sedeža Evropske agencije za zdravila (UL 2018, L 291, str. 3).


title: Zadeva C-313/18: Sklep predsednika Sodišča z dne 11. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Svea hovrätt – Švedska) – Dacom Limited/IPM Informed Portfolio Management AB

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/40

      Sklep predsednika Sodišča z dne 11. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Svea hovrätt – Švedska) – Dacom Limited/IPM Informed Portfolio Management AB
      (Zadeva C-313/18) (1)

      (2019/C 112/46)
      Jezik postopka: švedščina
      Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

         (1)  UL C 268, 30.7.2018.


title: Zadeva C-566/18: Sklep predsednika Sodišča z dne 11. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Handelsgericht Wien – Avstrija) – Austrian Airlines AG/MG, NF

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/40

      Sklep predsednika Sodišča z dne 11. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Handelsgericht Wien – Avstrija) – Austrian Airlines AG/MG, NF
      (Zadeva C-566/18) (1)

      (2019/C 112/47)
      Jezik postopka: nemščina
      Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

         (1)  UL C 455 17.12.2018.


title: Zadeva C-617/18: Sklep predsednika Sodišča z dne 16. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Španija) – Los prestatarios/Globalcaja S.A.

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/40

      Sklep predsednika Sodišča z dne 16. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de Primera Instancia de Albacete – Španija) – Los prestatarios/Globalcaja S.A.
      (Zadeva C-617/18) (1)

      (2019/C 112/48)
      Jezik postopka: španščina
      Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

         (1)  UL C 455, 17.12.2018.


title: Zadeva T-647/17: Sodba Splošnega sodišča z dne 8. februarja 2019 – Serendipity in drugi/EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI) (Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Evropske unije CHIARA FERRAGNI – Prejšnja besedna znamka Beneluksa Chiara – Relativni razlog za zavrnitev – Neobstoj verjetnosti zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001))

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/41

      Sodba Splošnega sodišča z dne 8. februarja 2019 – Serendipity in drugi/EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI)
      (Zadeva T-647/17) (1)

      ((Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije CHIARA FERRAGNI - Prejšnja besedna znamka Beneluksa Chiara - Relativni razlog za zavrnitev - Neobstoj verjetnosti zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)))
      (2019/C 112/49)
      Jezik postopka: italijanščina

         Stranke

         Tožeče stranke: Serendipity Srl (Milano, Italija), Giuseppe Morgese (Barletta, Italija), Pasquale Morgese (Barletta) (zastopniki: C. Volpi, L. Aliotta in F. Garbagnati Lo Iacono, odvetniki)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: L. Rampini, agent)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe pri EUIPO: CKL Holdings NV (Bussum, Nizozemska)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 17. julija 2017 (zadeva R 2444/2016-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbo CKL Holdings na eni strani ter družbo Serendipity in G. ter P. Morgese na drugi.

         Izrek

                  1.

                  Odločba četrtega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 17. julija 2017 (zadeva R 2444/2016-4) se razveljavi.

                  2.

                  EUIPO nosi svoje stroške, stroške družbe Serendipity Srl, stroške Giuseppeja Morgeseja in stroške Pasqualeja Morgeseja.

         (1)  UL C 392, 20.11.2017.


title: Zadeva T-34/19: Tožba, vložena 16. januarja 2019 – Orkla Foods Danmark/EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/41

      Tožba, vložena 16. januarja 2019 – Orkla Foods Danmark/EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)
      (Zadeva T-34/19)
      (2019/C 112/50)
      Jezik postopka: danščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Orkla Foods Danmark (Taastrup, Danska) (zastopnik: S. Hansen, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Zadevna sporna znamka: figurativna znamka Evropska unije, ki vsebuje besedne elemente „PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD“ – prijava št. 16 930 241

         Izpodbijana odločba: odločba drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 1. oktobra 2018 (zadeva R 309/2018-2)

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov.

         Navajani tožbeni razlog

                  —

                  Kršitev člena 7(3) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-41/19: Tožba, vložena 23. januarja 2019 – MSI Svetovanje/EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/42

      Tožba, vložena 23. januarja 2019 – MSI Svetovanje/EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)
      (Zadeva T-41/19)
      (2019/C 112/51)
      Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: MSI Svetovanje, marketing, d.o.o (Vrhnika, Slovenija) (zastopnica: M. Maček, odvetnica)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: Industrial Farmaceutica Cantabria, SA (Madrid, Španija)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka v postopku pred Splošnim sodiščem

         Zadevna znamka: prijava figurativne znamke Evropske unije „nume“ – zahteva za registracijo št. 15 120 355

         Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

         Izpodbijana odločba: odločba petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 8. novembra 2018 v zadevi R 722/2018-5

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  razveljavi izpodbijano odločbo;

                  —

                  EUIPO naloži, naj nosi svoje stroške in stroške, ki so nastali družbi MSI Svetovanje d.o.o..

         Navajani tožbeni razlogi

                  —

                  kršitev člena 95(1) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta;

                  —

                  kršitev člena 94 Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta ter člena 296 Pogodbe o delovanju Evropske unije;

                  —

                  kršitev člena 8(1)(b) in (5) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-54/19: Tožba, vložena 29. januarja 2019 – Nosio/EUIPO (BIANCOFINO)

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/44

      Tožba, vložena 29. januarja 2019 – Nosio/EUIPO (BIANCOFINO)
      (Zadeva T-54/19)
      (2019/C 112/53)
      Jezik postopka: italijanščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Nosio SpA (Mezzocorona, Italija) (zastopnika: J. Graffer in A. Ottolini, odvetnika)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Zadevna sporna znamka: prijava besedne znamke Evropske unije BIANCOFINO – zahteva za registracijo št. 16 376 758

         Izpodbijana odločba: odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 22. novembra 2018 v zadevi R 2434/2017-1

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov tega postopka.

         Navajani tožbeni razlog

                  —

                  Kršitev člena 7(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-60/19: Tožba, vložena 31. januarja 2019 – Ciper/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/44

      Tožba, vložena 31. januarja 2019 – Ciper/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Zadeva T-60/19)
      (2019/C 112/54)
      Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Ciper (zastopnika: S. Malynicz, QC, V. Marsland, Solicitor)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grčija)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Imetnik sporne znamke: druga stranka pred odborom za pritožbe

         Zadevna sporna znamka: figurativna znamka Evropske unije Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 – znamka Evropske unije št. 12172 276

         Postopek pred EUIPO: postopek za razveljavitev

         Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 20. novembra 2018 v zadevi R 2296/2017-4

         Tožbeni predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  razveljavi izpodbijano odločbo;

                  —

                  EUIPO in intervenientki naloži, da nosita svoje stroške in plačata stroške tožeče stranke.

         Navajani tožbeni razlogi

                  —

                  odbor za pritožbe je napačno presodil podobnost proizvodov;

                  —

                  odbor za pritožbe je napačno ugotovil, da je bilo mogoče uporabiti razlogovanje iz predhodne sodne prakse Splošnega sodišča;

                  —

                  odbor za pritožbe je napačno ugotovil, da prejšnja znamka v celoti ni imela razlikovalnega značaja, kar zadeva razločevanje certificiranih proizvodov od necertificiranih;

                  —

                  odbor za pritožbe je napačno primerjal znamki in napačno presodil obstoj verjetnosti zmede;

                  —

                  odbor za pritožbe ni upošteval nacionalnih določb in sodne prakse, kar zadeva obseg in učinek nacionalnih certifikacijskih znamk.


title: Zadeva T-64/19: Tožba, vložena 4. februarja 2019 – ECSEL Joint Undertaking/Personal Health Institute International

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/45

      Tožba, vložena 4. februarja 2019 – ECSEL Joint Undertaking/Personal Health Institute International
      (Zadeva T-64/19)
      (2019/C 112/55)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Tožeča stranka: ECSEL Joint Undertaking (zastopnika: G. Kuyper in P. Brochier, odvetnika)

         Tožena stranka: Personal Health Institute International (Amsterdam, Nizozemska)

         Predlog

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  toženi stranki naloži, da ECSEL plača 25 513,84 EUR skupaj z obrestmi po pogodbeni obrestni meri 3,5 % od 15. decembra 2014 do prejetja polnega plačila.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tože navaja en razlog, ki se nanaša na to, da naj bi tožena stranka kršila pogodbo, ker pristojnemu nacionalnemu organu za financiranje ni predložila nobenih podrobnosti ali informacij v zvezi s svojim projektom in ker ni izpolnila svojih pogodbenih obveznosti, zaradi česar je bilo upravičeno, da se pogodba, kar zadeva toženo stranko, odpove v skladu z upoštevnimi določbami člena II.20.1 Priloge II k Sporazuma o dodelitvi nepovratnih sredstvih.


title: Zadeva T-69/19: Tožba, vložena 6. februarja 2019 – Südwestdeutsche Salzwerke/EUIPO (Bad Reichenhaller Alpensaline)

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/47

      Tožba, vložena 6. februarja 2019 – Südwestdeutsche Salzwerke/EUIPO (Bad Reichenhaller Alpensaline)
      (Zadeva T-69/19)
      (2019/C 112/57)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Südwestdeutsche Salzwerke AG (Heilbronn, Nemčija) (zastopnik: M. Douglas, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Zadevna sporna znamka: prijava figurativne znamke Evropske unije Bad Reichenhaller Alpensaline – prijava št. 17 126 517

         Izpodbijana odločba: odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 4. decembra 2018 v zadevi R 412/2018-1

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  razveljavi izpodbijano odločbo in ugodi zahtevi za registracijo št.. 17 126 517, v delu v katerem je bila zavrnjena;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov.

         Navajani tožbeni razlog

                  —

                  Kršitev člena 7(1)(c) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-74/19: Tožba, vložena 7. februarja 2019 – DK Company/EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/47

      Tožba, vložena 7. februarja 2019 – DK Company/EUIPO – Hunter Boot (DENIM HUNTER)
      (Zadeva T-74/19)
      (2019/C 112/58)
      Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: DK Company A/S (Ikast, Danska) (zastopnik: S. Hansen, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: Hunter Boot Limited (Edinburgh, Združeno kraljestvo)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka v postopku pred Splošnim sodiščem

         Zadevna sporna znamka: prijava figurativne znamke Evropske unije „DENIM HUNTER“ – zahteva za registracijo št. 14 649 891

         Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

         Izpodbijana odločba: odločba drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 16. novembra 2018 v zadevi R 849/2018-2

         Tožbeni predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  spremeni izpodbijano odločbo;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, ki so nastali tožeči stranki.

         Navajani tožbeni razlog

                  —

                  Odbor za pritožbe je napačno ugotovil, da med znamkama obstaja verjetnost zmede.


title: Zadeva T-75/19: Tožba, vložena 8. februarja 2019 – Comune di Milano/Parlament in Svet

text:
               25.3.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 112/48

      Tožba, vložena 8. februarja 2019 – Comune di Milano/Parlament in Svet
      (Zadeva T-75/19)
      (2019/C 112/59)
      Jezik postopka: italijanščina

         Stranke

         Tožeča stranka Comune di Milano (zastopniki: F. Sciaudone, M. Condinanzi in A. Neri, odvetniki)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Uredbo (EU) 2018/1718 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o spremembi Uredbe (ES) št. 726/2004, kar zadeva lokacijo sedeža Evropske agencije za zdravila (v nadaljevanju: EMA) razglasi za nično;

                  —

                  ugotovi neveljavnost sklepa Sveta z dne 20. novembra 2017 v skladu s točko 6 Poslovnika z dne 22. junija 2017;

                  —

                  Svetu in Evropskemu parlamentu naloži, da nosita stroške tega postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.

                  1.

                  Prvi razlog: kršitev načel predstavniške demokracije (člen 10 PEU), institucionalnega ravnovesja in lojalnega sodelovanja (člen 13 PEU) ter bistvena kršitev postopka in člena 14 PEU

                              —

                              Tožeča stranka zatrjuje kršitev navedenih načel, ker: (i) je sedež EMA določila ena sama institucija, in sicer Svet, po postopku odločanja, ki se je končal s sklepom z dne 20. novembra 2017, s katerim je bila določena vsebina izpodbijane uredbe (in torej lokacija sedeža EMA v Amsterdamu) izven in pred začetkom rednega zakonodajnega postopka; (ii) Svet in Komisija – edini instituciji, ki sta sodelovali pri postopku izbire – v postopek izbire sedeža EMA, s katerim se je dejansko izčrpal postopek odločanja, – nista povabili Parlamenta; (iii) sta Svet in Komisija v rednem zakonodajnem postopku Parlament postavili pred dejstvo (dejansko že opravljene) izbire sedeža v Amsterdamu; (iv) Svet in Komisija Parlamentu nista pustila nobene možnosti ukrepanja za presojo ali razpravo o tej odločitvi, temveč sta se nasprotno zavzemala za to, da bi zakonodajni postopek končala čim hitreje; (v) je bilo Parlamentu onemogočeno izvajanje njegove funkcije, čeprav je ta določena s Pogodbama, in je moral tekom zakonodajnega postopka „ratificirati“ odločitev, ki jo je sprejel Svet.

                  2.

                  Drugi razlog: zloraba pooblastil ter kršitev načel preglednosti, dobrega upravljanja in enakosti

                              —

                              Po navedbah tožeče stranke je bil cilj izbirnega postopka opredeliti najboljšo ponudbo za preselitev sedeža EMA z vidika predhodno določenih izbirnih meril, določenih v razpisu. Vendar v obravnavani zadevi izbira novega sedeža z žrebom in brez predhodne preiskave ni omogočala, da bi se preverila enakovrednost kandidatur Milana in Amsterdama ter da bi bila izbrana najboljša ponudba. Poleg tega je na izid glasovanja z dne 20. novembra 2017 v prid Amsterdamu vplivalo to, da Komisija ni opravila učinkovite preiskave, in izkrivljanje nizozemske ponudbe (glede več bistvenih elementov). Posledično naj bi države članice glasovale za kandidaturo mesta Amsterdam, ker so zmotno menile, da ta izpolnjuje merila, določena v razpisu, in posebne zahteve agencije. Poleg tega je bila nizozemska ponudba spremenjena ex post (v negativnem smislu) po glasovanju z dne 20. novembra 2017. Spremembe ponudbe naj bi bile dogovorjene s tajnimi dvostranskimi pogajanji. Kršitve v zvezi s sklepom z dne 20. novembra 2017 imajo za posledico nezakonitost izpodbijane uredbe.

                  3.

                  Tretji razlog: kršitev načela dobrega upravljanja

                              —

                              V zvezi s tem se zatrjuje, da je postopek odločanja, v katerem je bil izbran nov sedež EMA, zaznamoval neobstoj oblik in metod, s katerimi bi se zagotovila ustrezna preglednost. Zaradi neobstoja preiskave ter naknadnih, dvostranskih in tajnih pogajanj o nekaterih bistvenih pogojih nizozemske ponudbe naj bi bilo še dodatno kršeno načelo preglednosti. Poleg tega niso bili upoštevani številni elementi, ki so upoštevni za odločitev. Neobstoj dejanske ocene ponudb in izkrivljanje nizozemske ponudbe s strani Komisije glede bistvenih elementov (površina začasnega sedeža, finančni pogoji, neprimernost za zagotavljanje neprekinjenega delovanja agencije) naj bi še dodatno kršila načelo dobrega upravljanja.

                  4.

                  Četrti razlog: kršitev sklepa Sveta z dne 11. septembra 2009 o sprejetju Poslovnika Sveta in kršitev procesnih pravil Sveta z dne 31. oktobra 2017

                              —

                              V zvezi s tem se zatrjuje, da je bila pri postopku glasovanja in pri izidu glasovanja podana kršitev posebnih pravil, ki bi jih Svet moral spoštovati, kar ima za posledico nezakonitost sklepa z dne 20. novembra 2017 in izpodbijane uredbe.


title: Zadeva C-665/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Madžarska) 23. oktobra 2018 – Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.4.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 122/3

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Madžarska) 23. oktobra 2018 – Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Zadeva C-665/18)
      (2019/C 122/03)
      Jezik postopka: madžarska

         Predložitveno sodišče

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Pritožnik: Pólus Vegas Kft.

         Nasprotna stranka: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je točki 39 in 42 sodbe, ki jo je izreklo Sodišče Evropske unije v zadevi C-98/14, mogoče razlagati tako, da to, da se na podlagi nacionalne zakonodaje, brez prehodne ureditve, petkrat poveča pavšalni davek na igre in se obenem uvede sorazmerni davek na igre, pomeni omejitev svobode opravljanja storitev, določene s členom 56 PDEU?

                  2.

                  Ali je izraza „ovirati“ ali „zmanjševati privlačnost“, ki sta navedena v sodbi v zadevi C-98/14 – ob upoštevanju in uporabi Dodatnega protokola št. 1 k Evropski konvenciji o človekovih pravicah (EKČP) in člena 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – mogoče razlagati tako, da neupravičeno in nerazumno povečanje davka na igre v državi članici prirediteljem iger na srečo nesorazmerno in diskriminatorno odvzema dobičke, s čimer se izkrivlja konkurenca v korist igralnic ter kršita navedeni Dodatni protokol k EKČP in člen 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah?

                  3.

                  Ali je vsebino sodbe v zadevi C-98/14 mogoče razlagati tako, da dejstvo, da uporaba igralnih avtomatov ni več donosna in je mogoča le z izgubami, ki so posledica neupravičenega in diskriminatornega povečanja davka na igre, dopušča ugotovitev, da pride do učinka „oviranja“ ali „zmanjševanja privlačnosti“?

                  4.

                  Ali je v okviru izvrševanja sodbe v zadevi C-98/14 v državi članici svobodo opravljanja storitev mogoče razlagati tako, da je treba v primeru igralnih salonov in igralnic, ki delujejo v državi članici, načeloma domnevati, da obstaja čezmejni element Unije, to pomeni dejstvo, da državljani Unije iz drugih držav članic prav tako lahko izkoristijo priložnosti na področju zadevnih iger?


title: Zadeva T-278/19: Tožba, vložena 26. aprila 2019 – Aurora/CPVO – SESVanderhave (M 02205)

text:
               24.6.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 213/71

      Tožba, vložena 26. aprila 2019 – Aurora/CPVO – SESVanderhave (M 02205)
      (Zadeva T-278/19)
      (2019/C 213/69)
      Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Aurora Srl (Padova, Italija) (zastopnik: L.-B. Buchman, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Skupnosti za rastlinske sorte (CPVO)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: SESVanderhave NV (Tienen, Belgija)

         Podatki o postopku pred CPVO

         Imetnik zadevne žlahtniteljske pravice Skupnosti: druga stranka pred odborom za pritožbe

         Zadevna sporna znamka: Žlahtniteljska pravica Skupnosti št. EU 15118, sorta sladkorne pese M 02205

         Postopek pred CPVO: postopek za ugotovitev ničnosti

         Izpodbijana odločba: odločba odbora za pritožbe pri CPVO z dne 27. februarja 2019 v zadevi R A010/2013-RENV

         Tožbeni predlogi

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  ugotovi, da je bila z izpodbijano odločbo napačno uporabljena sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 23. novembra 2017 v zadevi T-140/15;

                  —

                  spremeni izpodbijano odločbo, razveljavi odločbo CPVO NN010 z dne 23. septembra 2013 in potrdi ugovor v zvezi z veljavnostjo odločbe CPVR št. EU 15118, ki ga je tožeča stranka podala 28. avgusta 2012;

            in zato:

                  —

                  razglasi odločbo CPVR št. EU 15118 ab initio za nično;

                  —

                  toženi stranki v skladu s členom 87 Poslovnika Splošnega sodišča naloži plačilo stroškov tožeče stranke, vključno s stroški morebitnih intervenientk.

         Navajana tožbena razloga

                  —

                  kršitev načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj

                  —

                  zanemarjanje dolžnosti in odrekanje pravice do sodnega varstva


title: Mnenje 1/17: Mnenje Sodišča (občna seja) z dne 30. aprila 2019 – Kraljevina Belgija ((Mnenje, izdano na podlagi člena 218(11) PDEU — Celoviti gospodarski in trgovinski sporazum med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani (CETA) — Reševanje sporov med vlagatelji in državami (ISDS) — Vzpostavitev sodišča in pritožbenega sodišča — Združljivost s primarnim pravom Unije — Zahteva po spoštovanju avtonomije pravnega reda Unije — Raven varstva javnih interesov, ki jo v skladu z ustavnim okvirom Unije določijo njene institucije — Enako obravnavanje kanadskih vlagateljev in vlagateljev Unije — Listina Evropske unije o temeljnih pravicah — Člen 20 — Dostop do navedenih sodišč in njuna neodvisnost — Člen 47 Listine — Dostopnost v finančnem smislu — Zaveza za zagotovitev te dostopnosti posameznikom ter malim in srednjim podjetjem — Zunanji in notranji vidik zahteve po neodvisnosti — Imenovanje, plačilo in poklicna etika članov — Vloga Skupnega odbora CETA — Zavezujoče razlage sporazuma CETA, ki jih določi ta odbor))

text:
               1.7.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 220/2

      Mnenje Sodišča (občna seja) z dne 30. aprila 2019 – Kraljevina Belgija
      (Mnenje 1/17) UL C 369, 30.10.2017.
      ((Mnenje, izdano na podlagi člena 218(11) PDEU - Celoviti gospodarski in trgovinski sporazum med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani (CETA) - Reševanje sporov med vlagatelji in državami (ISDS) - Vzpostavitev sodišča in pritožbenega sodišča - Združljivost s primarnim pravom Unije - Zahteva po spoštovanju avtonomije pravnega reda Unije - Raven varstva javnih interesov, ki jo v skladu z ustavnim okvirom Unije določijo njene institucije - Enako obravnavanje kanadskih vlagateljev in vlagateljev Unije - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Člen 20 - Dostop do navedenih sodišč in njuna neodvisnost - Člen 47 Listine - Dostopnost v finančnem smislu - Zaveza za zagotovitev te dostopnosti posameznikom ter malim in srednjim podjetjem - Zunanji in notranji vidik zahteve po neodvisnosti - Imenovanje, plačilo in poklicna etika članov - Vloga Skupnega odbora CETA - Zavezujoče razlage sporazuma CETA, ki jih določi ta odbor))
      (2019/C 220/02)
      Jezik postopka: vsi uradni jeziki

         Vlagateljica zahteve

      Kraljevina Belgija (zastopniki: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs in J.-C. Halleux, agenti)

         Izrek

      Oddelek F poglavja osem Celovitega gospodarskega in trgovinskega sporazuma med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani, podpisanega v Bruslju 30. oktobra 2016, je združljiv s primarnim pravom Evropske unije.