title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 19. marca 2015.#L. Kik proti Staatssecretaris van Financiën.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden.#Predhodno odločanje – Socialna varnost – Uredba (EGS) št. 1408/71 – Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb – Državljan države članice, v kateri ima prebivališče, ki je zaposlen na krovu plovila za polaganje cevovodov, ki pluje pod zastavo tretje države – Delavec, prvotno zaposlen pri podjetju s sedežem na Nizozemskem, nato pa pri podjetju s sedežem v Švici – Delo, ki se je zaporedoma opravljalo v epikontinentalnem pasu, ki meji na tretjo državo, v mednarodnih vodah in v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice – Osebno področje uporabe navedene uredbe – Določitev zakonodaje, ki se uporablja.#Zadeva C-266/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 19. marca 2015 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Socialna varnost — Uredba (EGS) št. 1408/71 — Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb — Državljan države članice, v kateri ima prebivališče, ki je zaposlen na krovu plovila za polaganje cevovodov, ki pluje pod zastavo tretje države — Delavec, prvotno zaposlen pri podjetju s sedežem na Nizozemskem, nato pa pri podjetju s sedežem v Švici — Delo, ki se je zaporedoma opravljalo v epikontinentalnem pasu, ki meji na tretjo državo, v mednarodnih vodah in v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice — Osebno področje uporabe navedene uredbe — Določitev zakonodaje, ki se uporablja“
      V zadevi C‑266/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) z odločbo z dne 12. aprila 2013, ki je prispela na Sodišče 15. maja 2013, v postopku

         L. Kik

      proti

         Staatssecretaris van Financiën,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász in D. Šváby (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. julija 2014,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za L. Kika H. Menger,

               —

               za nizozemsko vlado B. Koopman, M. Bulterman, C. Schillemans in M. Gijzen, agentke,

               —

               za Evropsko komisijo M. van Beek in J. Enegren, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 16. oktobra 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 307/1999 z dne 8. februarja 1999 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 335) (v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med L. Kikom in Staatssecretaris van Financiën (državni sekretar za finance) glede vključitve L. Kika v nizozemski splošni sistem socialnega zavarovanja za obdobje od 1. junija do 24. avgusta 2004.

         Pravni okvir

         Mednarodno pravo

               3

               Konvencijo Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, ki je bila podpisana v Montego Bayu (Jamajka) 10. decembra 1982 in je začela veljati 16. novembra 1994, je Kraljevina Nizozemska ratificirala 28. junija 1996, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska jo je ratificiralo 25. julija 1997, v imenu Evropske skupnosti pa je bila odobrena s Sklepom Sveta 98/392/ES z dne 23. marca 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 4, zvezek 3, str. 260, v nadaljevanju: Konvencija o pomorskem pravu).

               4

               Ta konvencija v členu 60, ki je naslovljen „Umetni otoki, napeljave in naprave v izključni ekonomski coni“, določa:
               „1.   V izključni ekonomski coni ima obalna država edina pravico postavljati ter dovoljevati in urejati postavitev, delo in uporabo:

                        (a)

                        umetnih otokov;

                        (b)

                        napeljav in naprav za namene, določene v členu 56, in druge ekonomske namene;

                        (c)

                        napeljav in naprav, ki utegnejo ovirati izvrševanje pravic obalne države v coni.

                  2.   Obalna država ima izključno jurisdikcijo nad temi umetnimi otoki, napeljavami in napravami, vštevši jurisdikcijo glede carinskih, fiskalnih, zdravstvenih, varnostnih in imigracijskih zakonov in predpisov.
               […]“

               5

               Člen 77 Konvencije o pomorskem pravu, naslovljen „Pravice obalne države na epikontinentalnem pasu“, določa:
               „1.   Obalna država izvršuje nad epikontinentalnim pasom suverene pravice zaradi njegovega raziskovanja in izkoriščanja njegovih naravnih bogastev.
               2.   Pravice obalne države iz odstavka 1 so izključne v smislu, da če obalna država ne raziskuje epikontinentalnega pasu ali ne izkorišča njegovih naravnih bogastev, nihče ne more opravljati teh dejavnosti brez izrecne privolitve navedene države.
               3.   Pravice obalne države na epikontinentalnem pasu so neodvisne od dejanske ali fiktivne zasedbe tega pasu in od vsakršne izrecne izjave.
               […]“

               6

               Člen 79 te konvencije, naslovljen „Podmorski kabli in cevovodi v epikontinentalnem pasu“, določa:
               „1.   Vse države imajo pravico polagati podmorske kable in cevovode v epikontinentalnem pasu v skladu z določbami tega člena.
               2.   Obalna država ne more prepovedati polaganja ali ohranitve takih kablov ali cevovodov, ob upoštevanju njene pravice za sprejetje razumnih ukrepov za raziskovanje epikontinentalnega pasu, izkoriščanje njegovih naravnih bogastev ter preprečevanje in zmanjševanje onesnaževanja, povzročenega s cevovodi, ter nadzor nad tem onesnaževanjem.
               3.   Za potek trase za polaganje takih cevovodov v epikontinentalnem pasu je potrebno soglasje obalne države članice.
               4.   Nobena določba tega dela ne posega v pravico obalne države, da določi pogoje za vnos kablov ali cevovodov na njeno ozemlje ali teritorialno morje, niti na njeno jurisdikcijo nad kabli in cevovodi, ki so bili postavljeni ali se uporabljajo v zvezi z raziskovanjem njenega epikontinentalnega pasu, izkoriščanjem njegovih naravnih bogastev ali uporabo umetnih otokov, napeljav in naprav pod njeno jurisdikcijo.
               […]“

               7

               Člen 80 Konvencije o pomorskem pravu, naslovljen „Umetni otoki, napeljave in naprave v epikontinentalnem pasu“, določa, da se člen 60 te konvencije mutatis mutandis uporablja za umetne otoke, napeljave in naprave v epikontinentalnem pasu.

         Pravo Unije

               8

               Uredba št. 1408/71 v sklicevanjih med drugim omenja člena 51 Pogodbe EGS (postal člen 51 Pogodbe ES, ki je po spremembi postal člen 42 ES), ki mu trenutno ustreza člen 48 PDEU. Ti členi se nanašajo predvsem na koordinacijo sistemov socialne varnosti v državah članicah in plačevanje dajatev v okviru teh tako koordiniranih sistemov. Ta uredba po tem sklicevanju vsebuje med drugim te uvodne izjave:
               „ker določbe za koordinacijo nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti sodijo v okvir svobodnega gibanja delavcev, ki so državljani držav članic, in bi morale prispevati k izboljšanju njihovega življenjskega standarda in pogojev zaposlovanja;
               […]
               ker je glede na znatne razlike, ki obstajajo med nacionalnimi zakonodajami glede oseb, za katere se uporabljajo, zaželeno prednostno sprejeti načelo, da se ta uredba uporablja za vse osebe, ki so zavarovane v sistemih socialne varnosti kot zaposlene in samozaposlene ali zaradi opravljanja zaposlitve ali samozaposlitve;
               ker je treba spoštovati posebne značilnosti nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti in zato določiti le sistem koordinacije;
               […]
               ker mora za zaposlene in samozaposlene osebe, ki se gibljejo v Skupnosti, veljati sistem socialne varnosti le ene države članice, da bi se preprečilo prekrivanje nacionalnih zakonodaj, ki se uporabljajo, in zapleti, ki lahko iz tega izhajajo;
               […]
               ker bi vsem delavcem, ki delajo na ozemlju ene države članice čimbolj učinkovito zagotovili enako obravnavanje, bi bilo praviloma primerno določiti kot zakonodajo, ki se uporablja, zakonodajo tiste države članice, v kateri je oseba zaposlena ali samozaposlena;
               ker je v določenih okoliščinah, ki upravičujejo drugačna merila, mogoče odstopati od tega splošnega pravila;
               […]“

               9

               Člen 1 Uredbe št. 1408/71:
               „V tej uredbi:

                           (a)

                           zaposlena oseba in samozaposlena oseba pomeni:

                                 (i)

                                 vsako osebo, ki je obvezno zavarovana ali ima prostovoljno nadaljnje zavarovanje za enega ali več zavarovalnih primerov, zajetih s področji sistema socialne varnosti za zaposlene ali samozaposlene osebe ali s posebnim sistemom za javne uslužbence;

                  […]“

               10

               Člen 2 te uredbe, naslovljen „Osebna veljavnost“, v odstavku 1 določa:
               „Ta uredba se uporablja za zaposlene ali samozaposlene osebe in študente, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic in ki so državljani ene od držav članic, ali osebe brez državljanstva, ali begunce, ki stalno prebivajo na ozemlju ene od držav članic, pa tudi za njihove družinske člane in njihove preživele osebe.“

               11

               Naslov II Uredbe št. 1408/71 vsebuje člene od 13 do 17a, ki se nanašajo na določitev zakonodaje, ki se uporablja. Navedeni člen 13 v odstavku 1 vsebuje pravilo, da se za osebe, za katere velja ta uredba, načeloma uporablja zakonodaja samo ene države članice, nato pa dalje določa:
               „2.   V skladu s členi 14 do 17:

                        (a)

                        za osebo, zaposleno na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge države članice ali če je registrirani sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, ki osebo zaposluje, na ozemlju druge države članice;

                  […]

                        (c)

                        za osebo, zaposleno na krovu plovila, ki pluje pod zastavo države članice, velja zakonodaja te države članice;

                  […]

                        (f)

                        za osebo, za katero se zakonodaja države članice preneha uporabljati, ne da bi se začela zanjo uporabljati zakonodaja druge države članice v skladu z enim od pravil, določenih v prejšnjih pododstavkih, ali v skladu z eno od izjem ali posebnih določb, določenih v členih od 14 do 17, velja zakonodaja države članice, na ozemlju katere ima stalno prebivališče, samo v skladu z določbami te zakonodaje.“

               12

               Člen 14 Uredbe št. 1408/71, naslovljen „Posebna pravila za zaposlene osebe, ki niso mornarji in opravljajo plačano zaposlitev“, vsebuje te določbe:
               „Člen 13(2)(a) se uporablja v skladu z naslednjimi izjemami in posebnostmi:
               […]

                        2.

                        Za osebo, ki je običajno zaposlena na ozemlju dveh ali več držav članic, se veljavna zakonodaja določi na naslednji način:

                                 (a)

                                 za oseb[o], ki je zaposlena kot član potujočega ali letalskega osebja v podjetju, ki za najem ali plačilo ali na lasten račun opravlja storitve mednarodnega prevoza potnikov ali blaga po železnici, cesti, zraku ali celinskih plovnih poteh in ki ima svoj statutarni sedež ali poslovno enoto na ozemlju države članice, velja zakonodaja te države z naslednjimi omejitvami:

                                          (i)

                                          kadar ima omenjeno podjetje podružnico ali stalno predstavništvo na ozemlju države članice, ki ni država, v kateri ima statutarni sedež ali poslovno enoto, za osebo, zaposleno v tej podružnici ali stalnem predstavništvu, velja zakonodaja države članice, na ozemlju katere je podružnica ali stalno predstavništvo;

                                          (ii)

                                          kadar je oseba pretežno zaposlena za ozemlju države članice, kjer stalno prebiva, zanjo velja zakonodaja te države, tudi če podjetje, ki jo zaposluje, nima statutarnega sedeža ali poslovne enote ali podružnice ali stalnega predstavništva na tem ozemlju;

                                 (b)

                                 [z]a osebo, ki ni omenjena v (a), velja:

                                          (i)

                                          zakonodaja države članice, v kateri stalno prebiva, če opravlja svojo dejavnost deloma na tem ozemlju ali če pripada več podjetjem ali več delodajalcem, ki imajo svoje registrirane sedeže ali poslovne enote na ozemlju različnih držav članic;

                                          (ii)

                                          zakonodaja države članice, na ozemlju katere je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, pri katerem je zaposlena, če stalno ne prebiva na ozemlju nobene od držav članic, v katerih opravlja delo.

                  […]“

               13

               Člen 14b Uredbe št. 1408/71, ki vsebuje posebna pravila, ki veljajo za mornarje, določa:
               „Člen 13(2)(c) se uporablja v skladu z naslednjimi izjemami in posebnostmi:
               […]

                        4.

                        Za osebo, ki je zaposlena na krovu plovila, ki pluje pod zastavo države članice, in jo za to zaposlitev plačuje podjetje ali oseba, katere statutarni sedež ali poslovna enota je na ozemlju druge države članice, velja zakonodaja druge države članice, če ima stalno prebivališče na ozemlju te države; podjetje ali oseba, ki plačuje za zaposlitev, se šteje za delodajalca po tej zakonodaji.“

               14

               Člen 15 te uredbe, naslovljen „Pravila o prostovoljnem ali prostovoljnem nadaljevanju zavarovanja“, določa:
               „1.   Določbe členov od 13 do 14d se ne uporabljajo za prostovoljno zavarovanje ali za prostovoljno nadaljevanje zavarovanja, razen če v državi članici na enem od področij iz člena 4 ne obstaja samo prostovoljni sistem zavarovanja.
               2.   Kadar bi uporaba zakonodaj dveh ali več držav članic privedla do prekrivanja zavarovanj:

                        —

                        po sistemu obveznega zavarovanja in po enem ali več sistemih prostovoljnega ali prostovoljnega nadaljevanja zavarovanja, za osebo velja izključno sistem obveznega zavarovanja;

                  […]“

               15

               Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb, podpisan 21. junija 1999 v Luxembourgu in v imenu Evropske skupnosti odobren s Sklepom Sveta in Komisije 2002/309/ES, Euratom glede sporazuma o znanstvenem in tehnološkem sodelovanju z dne 4. aprila 2002 o sklenitvi sedmih sporazumov s Švicarsko konfederacijo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 41, str. 89, v nadaljevanju: Sporazum ES-Švica) v členu 8 določa:
               „Pogodbenice v skladu s Prilogo II predvidijo koordinacijo sistemov socialne varnosti, zlasti z namenom:

                        (a)

                        zagotovitve enake obravnave;

                        (b)

                        določitve zakonodaje, ki se uporablja;

                        (c)

                        seštevanja vseh dob, ki jih upoštevajo nacionalne zakonodaje zadevnih držav za namen pridobitve in ohranitve pravice do dajatev in izračuna dajatev;

                        (d)

                        izplačevanja dajatev osebam, ki prebivajo na ozemlju pogodbenic;

                        (e)

                        spodbujanja medsebojne upravne pomoči ter sodelovanja med organi in institucijami.“

               16

               Priloga II k Sporazumu ES‑Švica o koordinaciji sistemov socialne varnosti v členu 1 določa:
               „1.   Pogodbenice se strinjajo, da na področju koordinacije sistemov socialne varnosti med seboj uporabljajo akte Skupnosti, na katere se sklicuje ta dokument, kot so veljali na dan podpisa Sporazuma in kot so bili spremenjeni z oddelkom A te priloge, ali predpise, ki so enakovredni takšnim aktom.
               2.   Šteje se, da izraz[a] ‚država(e) članica(e)‘, ki [ju] vsebujejo akti iz oddelka A te priloge, poleg držav, na katere se nanašajo ustrezni akti Skupnosti, vključuje[jo] tudi Švico.“

               17

               Oddelek A navedene priloge napotuje med drugim na Uredbo št. 1408/71.

               18

               Uredba št. 1408/71 je bila nadomeščena z Uredbo (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), ki se je začela uporabljati 1. maja 2010, ki je datum, od katerega je Uredba št. 1408/71 razveljavljena. Priloga II k Sporazumu ES‑Švica je bila posodobljena s Sklepom št. 1/2012 Skupnega odbora, ustanovljenega s Sporazumom med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi strani o prostem gibanju oseb z dne 31. marca 2012 o nadomestitvi njegove priloge II o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL L 103, str. 51), ki je začel veljati 1. aprila 2012. Navedena priloga zdaj napotuje na Uredbo št. 883/2004. Vendar se za dejansko stanje, nastalo pred začetkom veljavnosti tega sklepa, še naprej uporablja Uredba št. 1408/71, in sicer na podlagi člena 90(1) Uredbe št. 883/2004, v skladu s katerim Uredba št. 1408/71 ostane v veljavi in pravno učinkuje za namene, med drugim, Sporazuma ES‑Švica, dokler se ta sporazum ne spremeni, in Priloge II, oddelek A, točka 3, navedenega sporazuma, kakor je bila spremenjena, ter še vedno napotuje na Uredbo št. 1408/71, „kadar so se zadevni primeri zgodili v preteklosti“.

         Nizozemsko pravo

               19

               Iz predložitvene odločbe izhaja, da so v skladu z nizozemsko zakonodajo v zvezi s splošnim sistemom socialnega zavarovanja zaposlene osebe s prebivališčem na Nizozemskem praviloma obvezno zavarovane po posameznih panogah tega sistema. Izjemoma in na podlagi člena 12(1) odredbe iz leta 1999 o razširitvi in omejitvi skupine zavarovancev iz socialnega zavarovanja (Besluit uitbreiding en beperking kring verzekerden volksverzekeringen 1999) to zavarovanje preneha v primeru opravljanja dela v neprekinjenem obdobju vsaj treh mesecev zunaj Nizozemske, razen če se delo ne opravlja za delodajalca, ki ima stalno prebivališče ali sedež v tej državi članici. Glede na pojasnila nizozemske vlade odredba o obveznem zavarovanju mornarjev (Besluit verzekeringsplicht zeevarenden) v tem smislu določa, da za mornarja, ki ima prebivališče v državi članici, kadar svojo dejavnost opravlja na ladji, ki pluje pod zastavo tretje države, ki ni država pogodbenica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3), za delodajalca, ki ima sedež na Nizozemskem, velja nizozemska zakonodaja o socialnem zavarovanju zaposlenih oseb.

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               20

               Leta 2004 je L. Kik, nizozemski državljan s prebivališčem na Nizozemskem, delal na krovu plovila za polaganje cevi, ki je plulo pod panamsko zastavo. Do 31. maja tega leta je bil zaposlen pri družbi s sedežem na Nizozemskem in je zanj veljal splošni sistem socialnega zavarovanja te države članice. Od 1. junija istega leta je bil zaposlen pri družbi s sedežem v Švici in opravljal enako delo. Na njegovo plačo je bila odmerjena nizozemska dohodnina. V skladu z nizozemsko zakonodajo vključitev v navedeni splošni sistem socialnega zavarovanja preneha v primeru opravljanja dela zunaj Nizozemske v neprekinjenem obdobju vsaj treh mesecev za delodajalca, ki nima sedeža v tej državi članici.

               21

               Osrednje vprašanje iz spora o glavni stvari se nanaša na to, ali je L. Kik ob upoštevanju Uredbe št. 1408/71 za obdobje od 1. junija do 24. avgusta 2004 zavezanec za plačevanje prispevkov v nizozemski sistem socialnega zavarovanja. V tem obdobju se je plovilo, na katerem je opravljal delo, zaporedoma nahajalo v epikontinentalnem pasu, ki meji na tretjo državo, v mednarodnih vodah in v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice (Nizozemsko in Združeno kraljestvo).

               22

               L. Kik trdi, da iz Uredbe št. 1408/71 izhaja, da za navedeno obdobje ni spadal pod nizozemski sistem socialnega zavarovanja.

               23

               Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), ki obravnava kasacijsko pritožbo, ki jo je L. Kik vložil zoper odločbo, ki je bila izdana na zadnji stopnji in s katero je bilo ugotovljeno, da je za zadevno obdobje zavezan k plačevanju prispevkov v nizozemski sistem socialnega zavarovanja, se sprašuje o tem, ali se ta uredba uporablja.

               24

               To sodišče se najprej sprašuje, ali se navedena uredba uporablja izključno za delavce migrante, in, če se, ali je L. Kika mogoče šteti za migranta glede na kraj, kjer je v spornem obdobju zaporedoma opravljal dejavnost, ob upoštevanju posebne narave plovila, na krovu katerega je opravljal delo, in njegove opredelitve glede na Konvencijo o pomorskem pravu, ter, po potrebi, glede na namembnost postavljenih cevovodov.

               25

               Predložitveno sodišče se zlasti sprašuje, ali je bilo v obdobjih, ko se je zadevno plovilo nahajalo v delu epikontinentalnega pasu, ki meji bodisi na Nizozemsko bodisi na Združeno kraljestvo, za L. Kika treba šteti, da je dejavnost opravljal na ozemlju teh držav članic. Glede na odgovor, ki ga je treba podati na to vprašanje, bi bilo treba ugotoviti, da je zadevna oseba bodisi v celotnem spornem obdobju bodisi v velikem delu tega obdobja delo opravljala zunaj ozemlja Evropske unije in je ni mogoče šteti za delavca migranta, ki bi na tej podlagi spadal na osebno področje uporabe Uredbe št. 1408/71.

               26

               Predložitveno sodišče pa ob sklicevanju na sodbo Aldewereld (C‑60/93, EU:C:1994:271) meni, da tudi v primeru izvajanja poklicne dejavnosti zunaj ozemlja Unije obstoj dovolj tesne povezave s tem ozemljem povzroči, da se za delavca, ki ima državljanstvo države članice, uporabijo določbe naslova II te uredbe.

               27

               V zvezi s tem navedeno sodišče preučuje možnost ugotovitve, da obstajajo upoštevne navezne okoliščine tako s Švicarsko konfederacijo – ki je država, ki jo je glede uporabe navedene uredbe treba enačiti z državo članico – (kraj sedeža delodajalca) kot z ozemljem Unije (odmera dohodnine na Nizozemskem in eventualno opravljanje dela na ozemlju Kraljevine Nizozemske in Združenega kraljestva, če je delo na krovu plovila za polaganje cevovodov iz spora o glavni stvari, ko se je opravljalo v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na ti državi članici, mogoče enačiti z opravljanjem dela na njunem ozemlju). Vendar bi bilo treba v zvezi s tem zadnjim elementom, ob predpostavki, da je upošteven, vedeti, ali ga je treba upoštevati le za obdobja, ko je plovilo opravljalo dejavnost v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na navedeni državi članici, ali pa za celotno sporno obdobje, kar bi bilo lahko morda odvisno od tega, ali je to bilo načrtovano od začetka ali ne.

               28

               Ob predpostavki, da L. Kik spada na osebno področje uporabe Uredbe št. 1408/71 in je torej za določitev zakonodaje s področja socialnega zavarovanja, ki se uporablja, treba uporabiti pravila iz naslova II te uredbe, se predložitveno sodišče sprašuje, katero je upoštevno pravilo.

               29

               Meni, da je kraj opravljanja dela pomemben element in da je torej treba glede na ta element ugotoviti tudi, ali je treba plačano zaposlitev, ki se opravlja na krovu plovila za polaganje cevovodov v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na državo članico, enačiti z delom, opravljanim na ozemlju te države članice.

               30

               Če je odgovor nikalen, naj se nobeno pravilo iz navedenega naslova II kot tako ne bi uporabilo. Zato naj bi bilo treba glede na to, da bi bilo nesprejemljivo, če za delavca, za katerega se uporablja Uredba št. 1408/71, ne bi veljala nobena ureditev socialnega zavarovanja, določiti najbolj upoštevno navezno okoliščino. V obravnavanem primeru naj bi bilo treba izločiti prebivališče delavca, saj ni nikakršnih znakov o povezavi med tem prebivališčem in delovnim razmerjem. Enako naj bi veljalo za kraj obdavčitve dohodkov iz dejavnosti, saj Uredba št. 1408/71 tega elementa nikjer ne upošteva. Po metodi izločanja naj bi bil zlasti pomemben kraj stalnega prebivališča ali sedeža delodajalca, kot je v zvezi s tem poudarjeno v sodbi Aldewereld (EU:C:1994:271).

               31

               Če je treba plačano zaposlitev, ki se opravlja na krovu plovila za polaganje cevovodov v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na državo članico, enačiti z delom, opravljanim na ozemlju te države članice, Hoge Raad der Nederlanden vidi dve možni rešitvi.

               32

               Prva rešitev naj bi zajemala napotilo na splošno pravilo iz člena 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71, ki določa zakonodajo kraja opravljanja dela, in zato naj bi bilo treba za obdobja, za katera bi bilo treba šteti, da se je delo opravljalo na ozemlju Nizozemske ali Združenega kraljestva, uporabiti zakonodajo teh držav članic, za preostalo obdobje pa naj bi bilo treba iz razlogov, ki so navedeni v točki 30 te sodbe, uporabiti švicarsko zakonodajo.

               33

               Glede na drugo predlagano rešitev bi bilo treba šteti, da se je delo običajno opravljalo na ozemlju več držav članic v smislu člena 14, točka 2, te uredbe, in zato uporabiti pravilo, navedeno v tej točki 2(b)(i), prvi primer, kar bi privedlo do tega, da se uporabi pravo države članice prebivališča, saj se je del dejavnosti opravljal tam.

               34

               Predložitveno sodišče meni, da to, da člen 14 Uredbe št. 1408/71 glede na svoj naslov vsebuje posebna pravila za zaposlene osebe, ki niso mornarji, morda ni odločilno, saj člen 14b te uredbe, ki vsebuje posebna pravila, ki veljajo za mornarje, ne vsebuje nobene določbe, ki bi se uporabila v obravnavanem primeru.

               35

               Vendar se navedeno sodišče sprašuje glede razlikovanja med tem primerom in tistim, v katerem se plačana zaposlitev najprej opravlja v državi članici in nato v drugi, kar je položaj, ki ga ureja člen 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71, saj ena oseba dveh aktivnosti nikoli ne more sočasno izvajati na dveh različnih mestih. Zato naj bi se besedna zveza „je običajno zaposlena na ozemlju dveh ali več držav članic“, uporabljena v navedenem členu 14, točka 2, te uredbe, nanašala tudi na dejavnost, ki se zaporedoma opravlja na ozemlju več držav članic. Preozka razlaga te besedne zveze pa bi bila neugodna za prosto gibanje delavcev, saj bi pomenila, da za delavce, ki niso zajeti s posebnim pravilom iz tega člena 14, točka 2, velja člen 13(2)(a) navedene uredbe, zaradi česar bi se ti morali soočati s pogosto spremembo zakonodaje, ki se zanje uporabi.

               36

               V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                                 (a)

                                 Ali je treba pravila o področju osebne uporabe Uredbe št. 1408/71 in pravila o ozemeljskem področju uporabe kolizijskih pravil iz naslova II te uredbe razlagati tako, da se ta kolizijska pravila uporabljajo v primeru, kakršen je obravnavani, v katerem gre za delavca, ki prebiva na Nizozemskem, je nizozemski državljan, je bil v preteklosti vsekakor obvezno zavarovan na Nizozemskem, dela kot mornar, zaposlen za delodajalca s sedežem v Švici, opravlja delo na krovu ladje za polaganje cevi, ki pluje pod panamsko zastavo, in je opravljal to dejavnost najprej zunaj ozemlja Unije (približno tri tedne v epikontinentalnem pasu Združenih držav in približno dva tedna v mednarodnih vodah) ter nato v nizozemskem epikontinentalnem pasu (obdobji enega meseca in približno enega tedna) in epikontinentalnem pasu Združenega kraljestva (obdobje približno enega tedna), medtem ko se s tem pridobljeni dohodek obdavči z nizozemsko dohodnino?

                                 (b)

                                 Če je odgovor pritrdilen, ali se Uredba št. 1408/71 uporablja samo za dni, ko zadevna oseba dela v epikontinentalnem pasu države članice Unije, ali tudi za obdobje pred tem, v katerem je delala zunaj ozemlja Unije?

                        2.

                        Če se Uredba št. 1408/71 uporablja za takega delavca, na uporabo katere zakonodaje ali zakonodaj napotuje ta uredba?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               37

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Uredbo št. 1408/71 razlagati tako, da zaposlena oseba, ki je – kot L. Kik – državljan države članice, v kateri prebiva in v kateri so obdavčeni njeni prihodki, ki opravlja delo na plovilu za polaganje cevovodov, ki pluje pod zastavo tretje države po različnih delih sveta, med drugim po delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice, in ki je bila prej zaposlena pri podjetju s sedežem v državi članici njenega prebivališča, zamenja delodajalca in je odslej zaposlena pri podjetju s sedežem v Švici, pri tem pa še naprej prebiva v isti državi članici in pluje z istim plovilom, spada na osebno področje uporabe te uredbe.

               38

               V zvezi s tem je treba šteti, prvič, da se v skladu s členom 2(1) Uredbe št. 1408/71 ta uredba med drugim uporablja za zaposlene osebe, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic in ki so državljani ene od držav članic.

               39

               Iz predložitvene odločbe izhaja, da je bil tak primer L. Kika v spornem obdobju iz postopka v glavni stvari. Ta je namreč nizozemski državljan in je bil v tem obdobju zaradi prebivališča na Nizozemskem zavarovan v okviru splošnega sistema socialnega zavarovanja te države članice. Poleg tega, čeprav se spor o glavni stvari nanaša na vprašanje, ali je za L. Kika v navedenem obdobju veljala nizozemska ali švicarska zakonodaja, pa se ne oporeka temu, da je zanj veljala ena od teh zakonodaj.

               40

               Drugič, treba je ugotoviti, da dela, ki se je opravljalo na krovu plovila za polaganje cevovodov, ni mogoče enačiti z delom, opravljanim na ozemlju države članice, kadar se to plovilo nahaja v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na to državo članico.

               41

               Namreč, jurisdikcija, ki jo člen 79(4) Konvencije o pomorskem pravu priznava obalni državi, je omejena na kable in cevovode, ki so bili postavljeni ali se uporabljajo v zvezi z raziskovanjem njenega epikontinentalnega pasu ali izkoriščanjem njegovih naravnih bogastev, in se torej ne razteza na plovilo, ki polaga te kable ali cevovode. Poleg tega takega plovila ni mogoče enačiti z „umetnimi otoki“, „napeljavami“ ali „napravami“ v epikontinentalnem pasu v smislu člena 80 te konvencije. Iz predložitvene odločbe nikakor ne izhaja, da so bili cevovodi, ki so bili položeni s plovilom, na katerem je L. Kik delal v obdobjih, ko se je to nahajalo v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice, namenjeni raziskovanju epikontinentalnega pasu ali izkoriščanju njegovih naravnih bogastev.

               42

               Vendar v položaju, v kakršnem je L. Kik, ugotovitev, da dela, ki se je opravljalo na krovu plovila za polaganje cevovodov, ni mogoče enačiti z delom, opravljanim na ozemlju države članice, kadar se to plovilo nahaja v delu epikontinentalnega pasu, ki meji na to državo članico, sama po sebi ne more vplivati na uporabo Uredbe št. 1408/71. Namreč, le okoliščina, da delavec opravlja dejavnosti zunaj ozemlja Unije, ne zadošča za izključitev uporabe predpisov Unije o prostem gibanju delavcev, dokler delovno razmerje ohranja dovolj tesno povezavo s tem ozemljem (sodba Aldewereld, EU:C:1994:271, točka 14).

               43

               V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da dovolj tesna povezava med zadevnim delovnim razmerjem in ozemljem Unije izhaja zlasti iz okoliščine, da je državljana Unije s stalnim prebivališčem v državi članici zaposlilo podjetje s sedežem v drugi državi članici, za katero ta državljan opravlja svoje dejavnosti (glej v tem smislu sodbo Petersen, C‑544/11, EU:C:2013:124, točka 42).

               44

               Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 40 sklepnih predlogov, je za delo, ki ga je L. Kik opravil v spornem obdobju iz postopka v glavni stvari, značilno nekaj naveznih okoliščin z ozemljem Kraljevine Nizozemske in z ozemljem Švicarske konfederacije, ki je država, ki se jo za namene uporabe Uredbe št. 1408/71 enači z državo članico. V zvezi s tem zadošča ugotoviti, da je L. Kik prebival na Nizozemskem in da je bil kraj sedeža njegovega delodajalca v Švici.

               45

               Glede na navedene ugotovitve je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba Uredbo št. 1408/71 razlagati tako, da zaposlena oseba, ki je – kot L. Kik – državljan države članice, v kateri prebiva in v kateri so obdavčeni njeni prihodki, ki opravlja delo na plovilu za polaganje cevovodov, ki pluje pod zastavo tretje države po različnih delih sveta, med drugim po delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice, in ki je bila prej zaposlena pri podjetju s sedežem v državi članici njenega prebivališča, zamenja delodajalca in je odslej zaposlena pri podjetju s sedežem v Švici, pri tem pa še naprej prebiva v isti državi članici in pluje z istim plovilom, spada na osebno področje uporabe te uredbe.

         Drugo vprašanje

               46

               Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem, postavljenim za primer, da se Uredba št. 1408/71 uporablja za delavca, kot je L. Kik, in na katero je torej treba odgovoriti, sprašuje, katera je zakonodaja, ki jo določbe iz naslova II te uredbe, ki urejajo določitev nacionalne zakonodaje, ki se uporablja, določajo kot tisto, ki se uporabi za takega delavca.

               47

               V zvezi s tem je treba spomniti, da kadar oseba spada na osebno področje uporabe Uredbe št. 1408/71, kot je opredeljeno v členu 2 te uredbe, se načeloma uporabi pravilo enotnosti iz člena 13(1) te uredbe, nacionalna zakonodaja, ki se uporablja, pa se določi v skladu z določbami naslova II te uredbe (sodba Aldewereld, EU:C:1994:271, točka 10).

               48

               Sodišče je v točki 11 te sodbe ugotovilo, da se nobena od določb tega naslova II ne nanaša neposredno na položaj delavca, ki ga je zaposlilo podjetje Unije, vendar ne opravlja nobene dejavnosti na ozemlju Unije, saj delo opravlja izključno na ozemlju tretje države.

               49

               Ta položaj je treba izenačiti s tistim, v katerem je delavca zaposlilo podjetje Unije, da bi delo opravljal na plovilu, ki pluje pod zastavo tretje države.

               50

               To velja neodvisno od tega, da je bil člen 13(2)(f) Uredbe št. 1408/71 – v skladu s katerim za osebo, za katero se zakonodaja države članice preneha uporabljati, ne da bi se začela zanjo uporabljati zakonodaja druge države članice v skladu z eno od določb naslova II te uredbe, velja zakonodaja države članice, na ozemlju katere ima stalno prebivališče – vključen po obdobju, ki je upoštevno v okviru navedene sodbe.

               51

               V zvezi s tem je treba spomniti, da je to, da se zakonodaje države članice preneha uporabljati, pogoj za uporabo te določbe, in da ta sama po sebi ne določa pogojev, na podlagi katerih se zakonodaja države članice preneha uporabljati (glej sodbo Komisija/Belgija, C‑347/98, EU:C:2001:236, točka 31). Kot je Sodišče navedlo med drugim v točki 33 sodbe van Pommeren-Bourgondiën (C‑227/03, EU:C:2005:431), te pogoje določi vsaka država članica s svojo zakonodajo.

               52

               Namreč, kot je določeno v členu 10b Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe št. 1408/71 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 83), v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo št. 118/97, se datum in pogoji, na podlagi katerih se zakonodaja države članice preneha uporabljati za osebo iz člena 13(2)(f) Uredbe št. 1408/71, določijo v skladu z določbami te zakonodaje.

               53

               V skladu z nizozemskim pravom se je zakonodaja te države članice s področja socialnega zavarovanja za L. Kika še naprej uporabljala v celotnem spornem obdobju. Ker pogoj glede prenehanja uporabe zakonodaje države članice ni izpolnjen, se člen 13(2)(f) Uredbe št. 1408/71 ne uporablja za položaj, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari.

               54

               Zato je treba šteti, da se v takem položaju – ker je delovno razmerje dovolj tesno povezano z ozemljem Unije – zakonodaja, ki se uporablja, določi na podlagi določb naslova II Uredbe št. 1408/71, razen določbe člena 13(2)(f) te uredbe.

               55

               Kot je bilo ugotovljeno v točki 44 te sodbe pa v položaju, kakršen je položaj L. Kika, obstaja dovolj tesna povezava z ozemljem Unije.

               56

               Kar zadeva določitev zakonodaje, ki se na podlagi Uredbe št. 1408/71 uporabi za tak položaj, je treba šteti, da splošnega pravila iz člena 13(2)(c) te uredbe, ki za mornarje določa zakonodajo države članice, pod katere zastavo pluje plovilo, ni mogoče uporabiti po analogiji, saj gre v obravnavanem primeru za osebo, ki delo opravlja na plovilu, ki pluje pod zastavo tretje države.

               57

               Sodišče je v podobnem primeru presodilo, da je zakonodaja, ki se uporablja, tista, ki izhaja iz določb naslova II te uredbe, ob upoštevanju okoliščin, ki zadevni položaj povezujejo z zakonodajo držav članic (glej sodbo Aldewereld, EU:C:1994:271, točka 20).

               58

               V obravnavanem primeru sta – tako kot v položaju, na katerega se nanaša sodba Aldewereld (EU:C:1994:271, točka 21) – edini navezni okoliščini z zakonodajo države članice ali z njo izenačene države prebivališče delavca in kraj sedeža delodajalca. Kot je Sodišče ugotovilo v točki 22 te sodbe, se uporaba zakonodaje države članice prebivališča delavca v sistematiki Uredbe št. 1408/71 pojavlja kot dodatno pravilo, ki se uporabi le, če je ta zakonodaja povezana z delovnim razmerjem. Če delavec ne prebiva na ozemlju ene od držav članic, v kateri opravlja dejavnost, se torej običajno uporabi pravo sedeža ali stalnega prebivališča delodajalca.

               59

               V položaju, kakršen je ta iz spora o glavni stvari, je ta ugotovitev podprta s členom 14(2)(a), prvi stavek, Uredbe št. 1408/71, ki je določba – ki prikazuje sistematiko te uredbe glede oseb, ki opravljajo predvsem mobilno delo, ki se opravlja v takih okoliščinah, da njegovega opravljanja ni mogoče povezati z nekim natančno določenim krajem – v skladu s katero za te osebe velja zakonodaja države članice sedeža delodajalca.

               60

               Namreč, čeprav ta določba, kakor je razvidno iz njenega naslova, vsebuje pravila za zaposlene osebe, ki niso mornarji, je položaj iz postopka v glavni stvari, in sicer položaj delavca, ki opravlja plačano zaposlitev zunaj ozemlja Unije na krovu plovila, ki pluje pod zastavo tretje države, primerljiv s položajem oseb, na katere se navedena določba neposredno nanaša, če ne država, pod zastavo katere pluje plovilo, ne kraj opravljanja dela nista povezana z zakonodajo ene od držav članic.

               61

               Zato je v položaju delavca, kakršen je L. Kik, zakonodaja, ki se uporablja, zakonodaja države članice ali z njo izenačene države, v kateri ima podjetje, ki zaposluje tega delavca, svoj sedež.

               62

               Kljub temu je treba glede na to, da Sodišče ne razpolaga s podatki o naravi sistema zavarovanja, ki ga določa švicarska zakonodaja, in ob upoštevanju dejstva, da je v skladu z nizozemsko zakonodajo ta namenjena urejanju položaja delavca, kot je L. Kik, v spornem obdobju iz postopka v glavni stvari, tako da določa vključitev takega delavca v sistem obveznega zavarovanja, poudariti, da če bi uporaba zakonodaj več držav članic, s katerimi je treba izenačiti Švicarsko konfederacijo, privedla do vključitve v sistem prostovoljnega in sistem obveznega zavarovanja, za zadevno osebo v skladu s členom 15(2), prva alinea, Uredbe št. 1408/71 velja izključno sistem obveznega zavarovanja.

               63

               Če zakonodaja države sedeža delodajalca v skladu z Uredbo št. 1408/71 ne določa vključitve delavca, kot je L. Kik, v noben sistem socialnega zavarovanja, bi se uporabila zakonodaja države članice prebivališča takega delavca. Spomniti je namreč treba, da je namen določb naslova II te uredbe prav tako zagotoviti, da osebe, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, ne ostanejo brez zaščite na področju socialne varnosti, ker ni zakonodaje, ki bi jo lahko uporabili zanje (sodba van Pommeren-Bourgondiën, EU:C:2005:431, točka 34 in navedena sodna praksa).

               64

               Glede na vse zgornje ugotovitve je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba določbe iz naslova II Uredbe št. 1408/71, ki urejajo določitev nacionalne zakonodaje, ki se uporablja, razlagati tako, da za državljana države članice ali Švicarske konfederacije, ki je za namene uporabe te uredbe izenačena z državo članico, ki opravlja plačano zaposlitev na krovu plovila, ki pluje pod zastavo tretje države zunaj ozemlja Unije, vključno z epikontinentalnim pasom države članice, vendar je zaposlen pri podjetju s sedežem na ozemlju Švicarske konfederacije, velja zakonodaja države sedeža njegovega delodajalca. Če pa bi v skladu z navedeno uredbo uporaba te zakonodaje privedla do vključitve v sistem prostovoljnega zavarovanja ali ne bi privedla do vključitve v noben sistem socialnega zavarovanja, bi v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, za tega državljana veljala izključno zakonodaja države članice njegovega prebivališča.

         Stroški

               65

               Ker je ta postopek za stranki v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                           1.

                           Uredbo Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 307/1999 z dne 8. februarja 1999, je treba razlagati tako, da zaposlena oseba, ki je – kot L. Kik – državljan države članice, v kateri prebiva in v kateri so obdavčeni njeni prihodki, ki opravlja delo na plovilu za polaganje cevovodov, ki pluje pod zastavo tretje države po različnih delih sveta, med drugim po delu epikontinentalnega pasu, ki meji na nekatere države članice, in ki je bila prej zaposlena pri podjetju s sedežem v državi članici njenega prebivališča, zamenja delodajalca in je odslej zaposlena pri podjetju s sedežem v Švici, pri tem pa še naprej prebiva v isti državi članici in pluje z istim plovilom, spada na osebno področje uporabe Uredbe št. 1408/71 v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo št. 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 307/1999.

                           2.

                           Določbe iz naslova II Uredbe št. 1408/71 v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo št. 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 307/1999, ki urejajo določitev nacionalne zakonodaje, ki se uporablja, je treba razlagati tako, da za državljana države članice ali Švicarske konfederacije, ki je za namene uporabe te uredbe izenačena z državo članico, ki opravlja plačano zaposlitev na krovu plovila, ki pluje pod zastavo tretje države zunaj ozemlja Unije, vključno z epikontinentalnim pasom države članice, vendar je zaposlen pri podjetju s sedežem na ozemlju Švicarske konfederacije, velja zakonodaja države sedeža njegovega delodajalca. Če pa bi v skladu z navedeno uredbo uporaba te zakonodaje privedla do vključitve v sistem prostovoljnega zavarovanja ali ne bi privedla do vključitve v nobenega od sistemov socialnega zavarovanja, bi v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, za tega državljana veljala izključno zakonodaja države članice njegovega prebivališča.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 6. marca 2001. # Girish Ojha proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Odškodninska tožba. # Zadeva T-77/99.


Sodba Sodišča z dne 28. novembra 1989. # Anonymos Etaireia Epichirisseon Metalleftikon Viomichanikon kai Naftiliakon AE in drugi proti Komisiji in Svetu Evropskih skupnosti. # Odškodninska tožba. # Zadeva C-122/86.


Sodba Sodišča z dne 10. julija 2003. # Komisija Evropskih skupnosti proti Conseil des communes et régions d'Europe (CCRE). # Pritožba. # Zadeva C-87/01 P.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 11. julija 2007. # Fédération des industries condimentaires de France (FICF) in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Nepogodbena obveznost - Neskladnost prepovedi Skupnosti v zvezi z uvozom mesa, ki vsebuje snovi s hormonskim delovanjem, s pravili Svetovne trgovinske organizacije (STO) - Uvedba dodatne dajatve s strani Združenih držav na uvoz proizvodov s skupnostnim poreklom na podlagi dovoljenja STO - Ustavitev preiskave Komisije o trgovinskih ovirah - Odškodninska tožba združenj izvoznikov Skupnosti, ki jih je prizadela dodatna dajatev. # Zadeva T-90/03.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 11. julija 2007 – Fédération des industries condimentaires de France in drugi
            proti Komisiji
      (Zadeva T‑90/03)
      „Nepogodbena odgovornost – Neskladnost prepovedi Skupnosti v zvezi z uvozom mesa, ki vsebuje snovi s hormonskim delovanjem, s pravili Svetovne trgovinske
         organizacije (STO) – Uvedba dodatne dajatve s strani Združenih držav na uvoz proizvodov s skupnostnim poreklom na podlagi dovoljenja STO – Ustavitev preiskave Komisije o trgovinskih ovirah – Odškodninska tožba združenj izvoznikov Skupnosti, ki jih je prizadela dodatna dajatev“

      Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev prava Skupnosti (člen 288, drugi odstavek, ES) (Glej točke 37, od 47 do 53, od 61 do 63 in od 135 do 137.)
      Predmet

         Odškodninska tožba zaradi domnevno povzročene škode, ki je nastala s protipravnim ravnanjem Komisije v zvezi s povračilnimi
                  trgovinskimi ukrepi, ki so jih sprejele Združene države v zadevi „hormonska govedina“.

            Izrek

                  Tožba se zavrne.

                  Tožeče stranke solidarno nosijo svoje stroške in stroške, ki jih priglasi Komisija.

                  Kraljevina Španija nosi svoje stroške.


Sodba Sodišča z dne 31. marca 1982. # C.H.W. proti G.J.H. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Bruseljska konvencija. # Zadeva 25/81.


Sodba Sodišča z dne 28. junija 1955. # Associazione Industrie Siderurgiche Italiane (ASSIDER) proti Visoki oblasti Evropske skupnosti za premog in jeklo. # Zadeva 5-55.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 21. septembra 2016.#Evropska komisija proti Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska.#Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2001/80/ES – Člen 4(3) – Del A Priloge VI – Omejevanje emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav – Uporaba – Elektrarna Aberthaw.#Zadeva C-304/15.

text:
         SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
      z dne 21. septembra 2016 (
            *1
         )
      „Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2001/80/ES — Člen 4(3) — Del A Priloge VI — Omejevanje emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav — Uporaba — Elektrarna Aberthaw“
      V zadevi C‑304/15,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU, vložene 19. junija 2015, v postopku

         Evropska komisija, ki jo zastopata K. Mifsud-Bonnici in S. Petrova, agenta, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
      tožeča stranka,
      proti

         Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska, ki ga zastopata J. Kraehling in L. Christie, agenta, skupaj z G. Facenno, QC,
      tožena stranka,
      SODIŠČE (sedmi senat),
      v sestavi C. Toader (poročevalka), predsednica senata, A. Rosas in E. Jarašiūnas, sodnika,
      generalni pravobranilec: M. Bobek,
      sodni tajnik: M. Aleksejev, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. aprila 2016,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. junija 2016
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni pravilno uporabilo Direktive 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 299) za elektrarno Aberthaw (Združeno kraljestvo, v nadaljevanju: elektrarna Aberthaw), ni izpolnilo obveznosti iz člena 4(3) te direktive v povezavi z delom A Priloge VI k tej direktivi.

         Pravni okvir

               2

               Direktiva 2001/80, ki je nadomestila Direktivo Sveta 88/609/EGS z dne 24. novembra 1988 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav (UL 1988, L 336, str. 1), je bila razveljavljena z učinkom od 1. januarja 2016 z Direktivo 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) (UL 2010, L 334, str. 17). Direktiva 2001/80 se je v skladu s členom 1 uporabljala za „kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo 50 MW ali več, ne glede na vrsto uporabljenega goriva (trdno, tekoče ali plinasto)“.

               3

               V uvodnih izjavah od 4 do 6 te direktive je bilo navedeno:

                        „(4)

                        Komisija je objavila Sporočilo o strategiji Skupnosti za boj proti zakisljevanju, v katerem je določeno, da je sprememba Direktive [88/609] sestavni del strategije, katere dolgoročni cilj je tolikšno zmanjšanje emisij žveplovega dioksida in dušikovih oksidov, da stopnje usedlin in koncentracij ne dosegajo kritičnih obremenitev in ravni.

                        (5)

                        Skladno z načelom subsidiarnosti, kot je določeno v členu 5 Pogodbe, države članice ne morejo zadovoljivo doseči cilja zmanjšati emisije, ki zakisljujejo iz velikih kurilnih naprav, če delujejo posamično, saj neusklajeno delovanje ne zagotavlja doseganja želenega cilja; glede na potrebno zmanjšanje emisij, ki zakisljujejo v vsej Skupnosti, je bolj učinkovito ukrepati na ravni Skupnosti.

                        (6)

                        Obstoječe velike kurilne naprave pomembno prispevajo k emisijam žveplovega dioksida in dušikovih oksidov v Skupnosti, te emisije pa je treba zmanjšati. Prilagoditi je torej treba pristop k različnim posebnostim področja velikih kurilnih naprav v državah članicah.“

               4

               Člen 4 navedene direktive je določal:
               „1.   Brez poseganja v člen 17 države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da zagotovijo, da so v vseh gradbenih dovoljenjih ali, če tak postopek ne obstaja, obratovalnih dovoljenjih za nove naprave, ki so po mnenju pristojnega organa predmet popolne vloge za dovoljenje pred 27. novembrom 2002, če naprava začne obratovati najkasneje 27. novembra 2003, vsebovani pogoji, ki se nanašajo na skladnost z mejnimi vrednostmi emisij iz dela A prilog III do VII glede žveplovega dioksida, dušikovih oksidov in prahu.
               […]
               3.   Brez poseganja v Direktivo Sveta 96/61/ES [z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 80)] in Direktivo Sveta 96/62/ES z dne 27. septembra 1996 o ocenjevanju in upravljanju kakovosti zunanjega zraka [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 95)] države članice najkasneje do 1. januarja 2008 pomembno zmanjšajo emisije tako, da:

                        (a)

                        sprejmejo ustrezne ukrepe, da zagotovijo, da so v vseh obratovalnih dovoljenjih za obstoječe naprave vsebovani pogoji, ki se nanašajo na skladnost z mejnimi vrednostmi emisij, določenimi za nove naprave iz odstavka 1; ali

                        (b)

                        zagotovijo, da so obstoječe naprave vključene v nacionalni program za zmanjševanje emisij iz odstavka 6,
                        ter, kadar je to primerno, uporabijo člene 5, 7 in 8.

                  […]“

               5

               Člen 14 te direktive je določal:
               „1.   Pri neprekinjenih meritvah se šteje, da so dosežene mejne vrednosti emisij, določene v delu A prilog III do VII, če vrednotenje rezultatov za obratovalne ure v koledarskem letu kaže, da:

                        (a)

                        nobena od mesečnih povprečnih vrednosti v koledarskem letu ne presega mejnih vrednosti emisij; in

                        (b)

                        za:
                        […]

                                 (ii)

                                 dušikove okside: 95 % vseh 48 urnih srednjih vrednosti ne presega 110 % mejnih vrednosti emisij.

                  […]“

               6

               Del A Priloge VI k Direktivi 2001/80 je v tabeli določal mejne vrednosti emisij za dušikove okside, ki se uporabljajo za obstoječe naprave iz člena 4(3) te direktive za različne vrste goriv. Za trdna goriva, ki se uporabljajo v napravah z zmogljivostjo, ki je višja od 500 MW, je bila določena mejna vrednost v višini 500 miligramov dušikovih oksidov na standardni kubični meter (mg/Nm3).

               7

               Ta tabela pa je glede trdnih goriv vsebovala napotilo na opombo (3) (v nadaljevanju: opomba 3), ki je določala:
               „Do 1. januarja 2018 se za naprave, ki so v 12 mesečnem obdobju, ki se konča 1. januarja 2001, uporabljale in še vedno uporabljajo, trdna goriva z deležem hlapnih spojin manjšim od 10 %, uporablja vrednost 1200 mg/Nm3.“

               8

               Na podlagi člena 30(2), prvi pododstavek, Direktive 2010/75 točka 4 dela 1 Priloge V k tej direktivi določa mejne vrednosti emisij za dušikove okside za naprave, ki uporabljajo trdna goriva. Od 1. januarja 2016 je ta vrednost 200 mg/Nm3.

         Predhodni postopek

               9

               Komisija je 29. maja 2012 uvedla preiskavo „EU Pilot“ glede skladnosti nekaterih velikih kurilnih naprav, in predvsem elektrarne Aberthaw, z zahtevami Direktive 2001/80. Po informacijah, ki so bile predložene Komisiji, je za to napravo na podlagi opombe 3 veljala manj stroga mejna vrednost emisij dušikovih oksidov, in sicer 1200 mg/Nm3, kot se je običajno uporabljala za to vrsto naprav, ki uporabljajo trdna goriva, ki je v skladu s tabelo iz dela A Priloge VI k tej direktivi znašala 500 mg/Nm3. Komisija pa meni, da je za uporabo tega odstopanja ta opomba zahtevala, da ima uporabljeno gorivo delež hlapnih spojin (v nadaljevanju: DHS) manjši od 10 %. Ta institucija je zato Združeno kraljestvo zaslišala glede DHS za trdna goriva, ki so se uporabljala v elektrarni Aberthaw med letoma 2009 in 2011.

               10

               Združeno kraljestvo je odgovorilo, da je bila po njegovem mnenju mejna vrednost emisije dušikovih oksidov, ki je veljala za elektrarno Aberthaw, 1200 mg/Nm3 in da se na primer šteje, da je bila ta mejna vrednost emisij upoštevana, če 95 % povprečnih vrednosti v 48 urah ne presega 1320 mg/Nm3.

               11

               Komisija je 20. septembra 2012 Združenemu kraljestvu zastavila dodatna vprašanja, da bi ocenila, ali je elektrarna Aberthaw ustrezala pogojem iz opombe 3 glede DHS. Ta država je v odgovor pojasnila, da je bila povprečna vrednost DHS v premogu, ki se je uporabljal v tej elektrarni med letoma 2008 in 2011, 12,81 %, 11,75 %, 12,89 % in 11,39 %. Glede na te informacije naj bi torej ta premog imel povprečni DHS manjši kot 10 % le dvakrat med letoma 2008 in 2010 ter petkrat v letu 2011.

               12

               Ker goriva, ki jih je uporabljala elektrarna Aberthaw v letih od 2008 do vključno leta 2011, niso bila v skladu s pogojem, določenim v opombi 3 glede DHS, je Komisija menila, da za to napravo nikoli ni moglo veljati odstopanje, določeno v tej opombi, in da bi morala od 1. januarja 2008 zanjo veljati mejna vrednost emisij dušikovih oksidov 500 mg/Nm3.

               13

               Komisija je 21. junija 2013 Združenemu kraljestvu poslala uradni opomin, v katerem mu je očitala, da od 1. januarja 2008 ni izpolnilo obveznosti uskladitve s členom 4(3) Direktive 2001/80 v povezavi z opombo 3, ker za elektrarno Aberthaw ni upoštevalo mejne vrednosti emisij dušikovih oksidov 500 mg/Nm3,, ki je za to elektrarno veljala do 1. januarja 2016.

               14

               Združeno kraljestvo je v odgovoru na ta opomin navedlo, da je menilo, da je bilo odstopanje iz opombe 3 uvedeno v Direktivo 2001/80 prav zato, da bi vključilo primer elektrarne Aberthaw, zato je bilo treba to odstopanje razlagati bolj široko, v smislu, da naj zanjo ne bi veljal pogoj, da zadevna naprava deluje izključno na trdna goriva z manj kot 10 % DHS. Ta država članica je trdila tudi, da med hlapnostjo goriva, ki ga je pokurila ta elektrarna, in stopnjo dušikovih oksidov, ki jih je izpustila, ni neposredne povezave.

               15

               Ker odgovor Združenega kraljestva Komisije ni prepričal, je slednja tej državi članici 16. oktobra 2014 poslala obrazloženo mnenje v skladu s členom 258, prvi odstavek, PDEU.

               16

               Komisija je v obrazloženem mnenju ponovila svoje trditve, da opomba 3 odstopa od običajnih mejnih vrednosti, ki so določene za napravo take velikosti, kot je elektrarna Aberthaw, in da je ta elektrarna presegla mejno vrednost emisij dušikovih oksidov, ki se uporablja na podlagi člena 4(1) in (3) Direktive 2001/80 v povezavi s to opombo.

               17

               Ta institucija je zavrnila tudi razlago opombe 3, v skladu s katero naj ta ne bi zahtevala, da zadevna naprava uporablja izključno trdna goriva, katerih DHS ni višji od povprečno 10 %, merjen na letni osnovi. Čeprav namreč ta vsebnost v Direktivi 2001/80 ni izrecno izražena v povprečni letni vrednosti, bi bila taka razlaga v skladu z duhom te direktive, katere člen 14(1) določa, da se dosežene mejne vrednosti emisij, določene v delu A prilog od III do VII k tej direktivi, merijo na koledarsko leto.

               18

               Združeno kraljestvo je v odgovoru z dne 17. decembra 2014, sklicujoč se na pripravljalna gradiva Direktive 2001/80, ponovilo stališče, da je bila elektrarna Aberthaw v skladu z Direktivo 2001/80, saj se je odstopanje iz opombe 3 nanašalo izrecno na to napravo. Ta država članica je tudi pojasnila, da ta elektrarna še naprej vlaga v izboljšanje svojega delovanja.

               19

               Ker Komisija z odgovorom Združenega kraljestva še vedno ni bila zadovoljna, je 19. junija 2015 vložila to tožbo.

         Tožba

         Trditve strank

               20

               Komisija meni, da ker elektrarna Aberthaw ne spoštuje merila, določenega v opombi 3, ta naprava ne more biti upravičena do odstopanja, določenega v tej opombi. Zato bi morala ta naprava izpuščati izpuste dušikovih oksidov v skladu z običajno mejno vrednostjo 500 mg/Nm3. Vendar naj bi vrednost, določena v dovoljenju za delovanje te elektrarne, v času vložitve te tožbe znašala 1050 mg/Nm3, zato je treba tej tožbo ugoditi.

               21

               Ta institucija v utemeljitev tega očitka prvič navaja, da je besedilo opombe 3 jasno. Ta določba naj bi se uporabljala le za naprave, ki resnično kurijo trdna goriva, katerih DHS je manjši od 10 %. Ta opomba naj se ne bi nanašala niti na naprave „ki lahko“ delujejo na tako gorivo, niti na kakršnokoli omejitev uporabe, ki ustreza zanemarljivi vrednosti goriva. Merilo 10 % DHS naj bi bilo namreč uvedeno za določitev praga, namenjenega omejevanju možnosti odstopanja za elektrarne.

               22

               Drugič, okoliščina, da naj bi se odstopanje, ki ga vsebuje opomba 3, nanašalo zlasti na elektrarno Aberthaw, naj ne bi bila upoštevna, ker naj subjektivni namen nekaterih akterjev v zakonodajnem procesu ne bi bil veljavno merilo razlage.

               23

               Tretjič, tudi če bi bila sprejeta metoda izračuna na podlagi mesečnega in ne letnega povprečja, naj elektrarna Aberthaw še vedno ne bi ustrezala merilu za to odstopanje.

               24

               Združeno kraljestvo ocenjuje, da je razlaga opombe 3, kot jo predlaga Komisija, v nasprotju z besedilom te opombe in z namenom zakonodajalca Unije, zato je treba to tožbo zavrniti.

               25

               Uvodoma, ta država članica meni, da je elektrarna Aberthaw vedno obratovala na gorivo, ki ga v glavnem sestavlja antracitni premog z DHS med 6 % in 15 %, vključno z velikim deležem premoga z DHS, manjšim od 10 %. Nikoli pa naj ne bi obratovala izključno na premog z DHS, manjšim od 10 %, ali na mešanico, ki naj bi povprečno imela DHS manjši od 10 %. Takemu obratovanju naj bi namreč nasprotovali pomembni praktični in varnostni preudarki.

               26

               Dalje, ta država članica na eni strani izpodbija razlago, ki jo predlaga Komisija, v skladu s katero mora naprava – da je lahko upravičena do odstopanja iz opombe 3 – obratovati izključno na trdna goriva, ki imajo DHS manjši od 10 %, merjen na letni osnovi. Taka razlaga naj bi temu odstopanju dodala dodatno zahtevo, kar bi pomenilo strožje pogoje zanjo. Ta opomba naj ne bi vsebovala prislova „le“ ali „izključno“. Če bi zakonodajalec Unije želel ugodnost iz opombe 3 omejiti le na elektrarne, ki uporabljajo premog z DHS manjšim od 10 %, bi bil ta namen izrecno izražen v besedilu te opombe. Poleg tega ta država članica meni, da kadar Direktiva 2001/80 določa uporabo povprečne vrednosti, to izrecno določi.

               27

               Združeno kraljestvo zato trdi, da je opomba 3 namenjena napravam, ki obratujejo na velik delež premoga, ki ima DHS manjši od 10 %.

               28

               Po drugi strani naj razlaga te opombe, ki jo predlaga Komisija, ne bi upoštevala okoliščine, da je bilo odstopanje, ki ga vsebuje ta opomba, doseženo v pogajanjih in uvedeno v Direktivo 2001/80 v zakonodajnem procesu izrecno zato, da bi se uporabilo za elektrarno Aberthaw.

               29

               Nazadnje, operativna varnostna zahteva za mešanico premoga, ki se uporablja v elektrarni Aberthaw, naj bi določala, da je minimalni DHS 9 %. Upravljavec te elektrarne mora, da se uskladi z omejitvami, ki izhajajo iz razlage opombe 3 Komisije, uporabiti le trdna goriva, ki omogočajo upoštevanje zelo šibkega razpona DHS, med 9 % in 9,9 %. Glede na vse parametre, ki jih je treba upoštevati v mešanici teh goriv, in sicer stopnja vlage, pepel, žveplo, klor, kalorične vrednosti, trdoto in velikost, bi bilo to za elektrarno te velikosti nerealistično in neizvedljivo. Ta upravljavec zlasti ne bi mogel oskrbeti niti natančno in zanesljivo testirati zelo velike količine premoga, ki ga Aberthaw uporablja, da bi zagotovil, da celotni DHS ostane natančno med 9 % in 9,9 %.

               30

               Poleg tega naj razlaga opombe 3, ki jo predlaga Komisija, tudi ne bi imela okoljskega cilja. Višje emisije dušikovih oksidov, ki jih je izpustila elektrarna Aberthaw, naj bi bile posledice zasnove kotla in višjih temperatur, ki so bile potrebne za ohranitev kurjenja antracitnega premoga z nizkim DHS. Na te izpuste naj DHS mešanice goriva ne bi pomembno vplival, zato se ta vrednost ne bi znatno zmanjšala, če bi se od te elektrarne zahtevalo, da za gorivo ne uporabi – kot sedaj – mešanice premoga, ki ima skupni DHS med 11 % in 12 %, ampak, ob predpostavki, da je to mogoče, premog z DHS 9,5 %. Nasprotno, kurjenje premoga z nižjim DHS naj bi povzročilo višje emisije dušikovih oksidov.

         Presoja Sodišča

               31

               Kot je razvidno iz uvodnih izjav od 4 do 6 Direktive 2001/80, je njen namen, da se z zmanjšanjem emisij žveplovega dioksida in dušikovih oksidov – h katerim pomembno prispevajo velike kurilne naprave – bojuje proti zakisljevanju.

               32

               V zvezi s tem priloge od III do VII k tej direktivi določajo nekaj omejitev. Natančneje, del A Priloge VI k tej direktivi določa za različne vrste goriv mejne vrednosti emisij dušikovih oksidov, ki se uporabljajo za obstoječe naprave iz člena 4(3) te direktive. Tako je za trdna goriva, ki se uporabljajo v napravi z zmogljivostjo nad 500 MW, določena mejna vrednost 500 mg/Nm3.

               33

               Opomba 3 pa določa, da se „[d]o 1. januarja 2018 […] za naprave, ki so v 12 mesečnem obdobju, ki se konča 1. januarja 2001, uporabljale in še vedno uporabljajo, trdna goriva z deležem hlapnih spojin manjšim od 10 %, uporablja vrednost 1200 mg/Nm3“.

               34

               V tem primeru Komisija Združenemu kraljestvu očita, da za elektrarno Aberthaw, ni izpolnilo pogojev za to, da bi bilo lahko upravičeno do odstopanja iz te opombe, in posledično, ni spoštovalo privzete mejne vrednosti emisij dušikovega oksida, ki je 500 mg/Nm3.

               35

               Združeno kraljestvo in Komisija si nasprotujeta zlasti glede referenčnega obdobja za podatke, na podlagi katerih je mogoče preveriti, da zadevne naprave upoštevajo stopnje emisij dušikovih oksidov.

               36

               V zvezi s tem je treba poudariti, da drugi del stavka iz besedila opombe 3 sicer ne določa tega referenčnega obdobja, vendar prvi del te določbe izrecno vsebuje besedno zvezo „za naprave, ki so v 12 mesečnem obdobju, ki se konča 1. januarja 2001“.

               37

               Iz tega izhaja, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 29 sklepnih predlogov, da je treba opombo 3 po analogiji razlagati tako, da je referenčno obdobje za zbiranje podatkov za preverjanje, ali navedene naprave še naprej delujejo v skladu z določbami Direktive 2001/80, enako tistemu, na podlagi katerega se določi, ali za napravo velja ali ne velja odstopanje, ki ga določa ta opomba, in sicer enoletno obdobje.

               38

               Ne glede na to, ali se DHS izračuna na letni ali mesečni osnovi, Združeno kraljestvo ne zanika tega, da elektrarna Aberthaw ni nikoli ustrezala merilu v zvezi z gorivom, ki ga mora uporabiti naprava, določenemu v opombi 3, kakor ga je razlagala Komisija.

               39

               V zvezi s tem ta država članica trdi, da je ta razlaga, v skladu s katero naprava, da je lahko upravičena do odstopanja iz te opombe, lahko uporablja le goriva, ki imajo povprečno vrednost DHS manjšo kot 10 %, izračunano za obdobje enega leta, napačna, saj v besedilu te opombe ni prislova „izključno“.

               40

               To trditev je treba zavrniti.

               41

               Iz sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da je treba za ugotovitev smisla in obsega določbe to določbo razlagati ob upoštevanju njenega besedila in konteksta ter cilja zadevne ureditve (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2015, A, C‑184/14, EU:C:2015:479, točka 32 in navedena sodba praksa).

               42

               V zvezi z besedilom opombe 3 je treba navesti, da ta določa, da mora zadevna naprava, da bi bila upravičena do odstopanja iz te opombe „uporabljati […] trdna goriva z deležem hlapnih spojin[,] manjšim od 10 %“.

               43

               V zvezi s tem, v nasprotju s trditvami Združenega kraljestva, dejstvo, da to besedilo ne vsebuje prislovov „le“ ali „izključno“, ne dopušča sklepanja, da bi za upravičenje do odstopanja iz te opombe zadostovalo to, da gorivo, ki ga uporablja naprava, vsebuje „velik delež“ ali „določen delež“ trdnega goriva z DHS, manjšim od 10 %. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 24 in naslednjih sklepnih predlogov, z nobenim pravnim argumentom ni mogoče utemeljiti razlage opombe 3, ki jo predlaga Združeno kraljestvo.

               44

               Kot generalni pravobranilec namreč predlaga v točkah od 27 do 30 sklepnih predlogov, je treba opombo 3 razlagati tako, da 10‑odstotni prag, na katerega se sklicuje, pomeni, da mora imeti premog, ki ga je porabila naprava, povprečni DHS manjši kot 10 %.

               45

               Tako razlago potrjujeta kontekst opombe 3 in cilj Direktive 2001/80.

               46

               Prvič, glede konteksta te določbe je treba opozoriti, da ta določba omogoča, da naprave, ki izpolnjujejo pogoje, ki jih določa, uporabijo višje mejne vrednosti emisije za dušikove okside, kot je splošna mejna vrednost emisije 500 mg/Nm3 iz dela A Priloge VI k Direktivi 2001/80.

               47

               Opomba 3 je odstopanje od splošnega pravila iz te določbe Priloge VI in jo je zato treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča razlagati ozko (glej po analogiji sodbo z dne 10. septembra 2015, Nannoka Vulcanus Industries, C‑81/14, EU:C:2015:575, točka 73 in navedena sodna praksa).

               48

               Drugič, glede cilja Direktive 2001/80, kot trdi Komisija in kot je generalni pravobranilec navedel v točki 38 sklepnih predlogov, razvoj instrumentov prava Unije pred to direktivo, kot je Direktiva 88/609, prikazuje, da je stopnja pragov, ki so bili določeni v določbah, kot je opomba 3, namenjena predvsem temu, da se, kolikor je mogoče, omeji število naprav, ki so lahko upravičene do tega odstopanja, kar samo po sebi prispeva k uresničitvi ciljev, določenih v Direktivi 2001/80, ki so bili navedeni v točki 34 te sodbe.

               49

               Zato je treba utemeljitev Združenega kraljestva, v skladu s katero 10‑odstotni prag DHS uporabljenega trdnega goriva ne omogoča izpolnitve okoljskega cilja Direktive 2001/80, ker naj ne bi znatno vplival na emisije dušikovih oksidov, zavrniti. Kot namreč izhaja iz prejšnje točke, opomba 3 prispeva k temu okoljskemu cilju s tem, da omejuje število naprav, ki so lahko upravičene do oprostitve iz opombe.

               50

               Poleg tega je treba, prvič, zavrniti utemeljitev Združenega kraljestva, navedeno v točki 28 te sodbe, ker – tudi če bi bilo izkazano, da je bilo odstopanje iz opombe 3 doseženo s pogajanji, da se je lahko vključila naprava, kot je elektrarna Aberthaw – bi morala ta vseeno ustrezati merilom, ki jih določa ta določba, da bi bila lahko upravičena in bi bila še naprej upravičena do tega odstopanja.

               51

               Drugič, zavrniti je treba utemeljitev te države članice, v skladu s katero naj iz varnostnih razlogov ne bi bilo mogoče uporabiti zadevnega 10‑odstotnega pragu. V zvezi s tem iz stališč te države članice izhaja, da ima mešanica, ki se uporablja v elektrarni Aberthaw, DHS, ki se lahko spreminja od 6 % do 15 %. Nesporno je torej, da ima lahko premog, ki se uporablja kot gorivo v tej napravi, povprečni DHS nižji kot 10 %.

               52

               Tretjič, zavrniti je treba tudi utemeljitev Združenega kraljestva, v skladu s katero do izboljšanja okoljske učinkovitosti te naprave in uskladitve z zahtevami iz opombe 3 ni prišlo v glavnem zaradi ekonomskih omejitev. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se Združeno kraljestvo v tem primeru za izpodbijanje neizpolnitve obveznosti, ki se ji očita, ne more utemeljeno sklicevati le na ekonomske razloge (glej v tem smislu sodbi z dne 9. decembra 1997, Komisija/Francija, C‑265/95, EU:C:1997:595, točka 62, in z dne 21. januarja 2016, Komisija/Ciper, C‑515/14, EU:C:2016:30, točka 53).

               53

               V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Združeno kraljestvo s tem, da ni pravilno uporabilo Direktive 2001/80 za elektrarno Aberthaw, ni izpolnilo obveznosti iz člena 4(3) te direktive v povezavi z delom A Priloge VI k tej direktivi.

         Stroški

               54

               V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Komisija je predlagala, naj se Združenemu kraljestvu naloži plačilo stroškov, in ker to s predlogi ni uspelo, se mu naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

                           1.

                           Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni pravilno uporabilo Direktive 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav za elektrarno Aberthaw (Združeno kraljestvo), ni izpolnilo obveznosti iz člena 4(3) te direktive v povezavi z delom A Priloge VI k tej direktivi.

                           2.

                           Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska se naloži plačilo stroškov.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: angleščina.