title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. oktobra 2005.#Parking Brixen GmbH proti Gemeinde Brixen in Stadtwerke Brixen AG.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen - Italija.#Javna naročila - Postopek za oddajo javnih naročil - Koncesija za storitve - Upravljanje javnih odplačnih parkirišč.#Zadeva C-458/03.

text:
      Zadeva C-458/03
      Parking Brixen GmbH
      proti
      Gemeinde Brixen et Stadtwerke Brixen AG
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen (Italija))
      „Javna naročila – Postopek za oddajo javnih naročil – Koncesija za storitve – Upravljanje javnih odplačnih parkirišč“
      Povzetek sodbe
      1.        Približevanje zakonodaj – Postopki oddaje javnih naročil storitev – Direktiva 92/50 – Področje uporabe – Koncesija za storitve
            javnih služb upravljanja javnega plačljivega parkirišča – Izključitev
      (Direktiva Sveta 92/50)
      2.        Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija na podlagi državljanstva – Svoboda ustanavljanja – Prosto opravljanje
            storitev – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Pogodbe o koncesiji za storitve javnih služb – Vključitev – Meje – Posamični
            primer
      (členi 12 ES, 43 ES in 49 ES)
      1.        Pri oddaji upravljanja javnega plačljivega parkirišča s strani javnega organa ponudniku storitev, ki kot plačilo za to prejema
         zneske, ki jih za uporabo tega parkirišča plačujejo tretji, gre za koncesijo za storitve javnih služb, za katero se ne uporablja
         Direktiva 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev.

      (Glej točko 43 in točko 1 izreka.)
      2.        Javni organi, ki sklepajo koncesijske pogodbe za storitve javnih služb, morajo na splošno spoštovati temeljna pravila Pogodbe
         ES, zlasti člena 43 ES in 49 ES in še posebej prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva, ki je določena v členu 12
         ES, ki predstavljajo poseben izraz splošnega načela enakega obravnavanja. Načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije
         na podlagi državljanstva med drugim vključujeta obveznost preglednosti, zaradi katere se mora v korist potencialnih ponudnikov
         zagotoviti ustrezno stopnjo javnosti, ki koncesijo za storitve odpre konkurenci in omogoča nadzor nad tem, ali so bili postopki
         podelitve izvedeni nepristransko.

      Vendar je uporaba predpisov iz členov 12 ES, 43 ES in 49 ES ter splošnih načel, katerih poseben izraz so, na področju koncesij
         za storitve javnih služb izključena, kadar javni organ, ki podeljuje koncesijo, nadzoruje koncesionarja tako kot svoje službe
         in kadar ta subjekt sočasno opravlja dejavnost predvsem za organ, ki je v njem udeležen.

      Zgoraj navedene določbe in načela je treba zato razlagati tako, da nasprotujejo, da javni organ brez razpisa podeli koncesijo
         za storitve javnih služb delniški družbi, ki je nastala s preoblikovanjem posebnega obrata tega javnega organa, katere cilj
         se je razširil na pomembna nova področja, katere kapital mora biti obvezno kratkoročno odprt za tuj kapital, katere geografsko
         področje dejavnosti se je razširilo na celotno državo in na tujino in katere upravni odbor ima široka pooblastila za upravljanje,
         ki jih lahko izvaja samostojno.

      (Glej točke od 46 do 49, 62 in 72 ter točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 13. oktobra 2005(*)

      „Javna naročila – Postopek za oddajo javnih naročil – Koncesija za storitve – Upravljanje javnih plačljivih parkirišč“
      V zadevi C-458/03,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht, Autonome
         Sektion für die Provinz Bozen, (Italija) z odločbo z dne 23. julija 2003, ki je na Sodišče prispela 30. oktobra 2003, v postopku

      Parking Brixen GmbH
      proti
      Gemeinde Brixen,

      Stadtwerke Brixen AG,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata,  K. Schiemann, J. N. Cunha Rodrigues (poročevalec), K. Lenaerts in E. Juhász, sodniki,
      generalna pravobranilka:  J. Kokott,
      sodna tajnica:  M.-F. Contet, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. januarja 2005,
      ob upoštevanju pisnih stališč, ki so jih predložili:
      –        za Parking Brixen GmbH K. Zeller in S. Thurin, odvetnika,
      –        za Gemeinde Brixen  N. De Nigro, odvetnik,
      –        za Stadtwerke Brixen AG  A. Mulser, odvetnik,
      –        za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z G. Fiengom, avvocato dello Stato,
      –        za nizozemsko vlado  C. Wissels, zastopnica,
      –        za avstrijsko vlado  M. Fruhmann, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti, K. Wiedner, zastopnik,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 1. marca 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju
         postopkov za oddajo javnih naročil storitev (UL L 209, str. 1), členov 43 ES, 49 ES in 86 ES ter načel prepovedi diskriminacije,
         preglednosti in enakega obravnavanja.

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Parking Brixen GmbH (v nadaljevanju: Parking Brixen) in Gemeinde Brixen
         (občini Brixen) ter družbo Stadtwerke Brixen AG zaradi oddaje upravljanja dveh parkirišč v tej občini tej družbi.

       Pravni okvir
       Pravo Skupnosti
      3        Člen 43 ES določa:

      „V okviru določb, navedenih v nadaljevanju, se omejitve glede pravice do ustanavljanja za državljane ene države članice na
         ozemlju druge države članice prepovejo. […]

      Pravica do ustanavljanja zajema pravico začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanovitve
         in vodenja podjetij, zlasti družb ali podjetij iz drugega odstavka člena 48, pod pogoji, ki jih ob upoštevanju določb poglavja
         o kapitalu za svoje državljane določa zakonodaja države, v kateri se taka ustanovitev izvede.“

      4        Člen 49(1) ES določa:

      „V okviru določb, navedenih v nadaljevanju, se omejitve svobode opravljanja storitev v Skupnosti prepovejo za državljane držav
         članic, ki imajo sedež v eni od držav Skupnosti, vendar ne v državi osebe, ki so ji storitve namenjene.“

      5        Osma uvodna izjava Direktive 92/50 določa:

      „Ker je zagotavljanje storitev opredeljeno le s to direktivo, kolikor temelji na javnih naročilih, […] zagotavljanje storitev
         na drugih podlagah, kot na primer z zakonom ali podzakonskimi akti ali pogodbami o zaposlitvi ni opredeljeno“.

      6        Člen 1 te direktive določa:

      „V tej direktivi:
      a)      Javna naročila storitev pomenijo pogodbe z denarnim interesom, sklenjene pisno med ponudnikom storitve in naročnikom […]

      […]
      b)      naročniki pomeni državo, regionalne ali lokalne oblasti, telesa, za katera velja javno pravo, združenja, ki jih ustanovi ena ali več
         takšnih oblasti ali teles, za katere velja javno pravo.

      […]“
       Nacionalno pravo
      7        Člen 22(3) italijanskega zakona št. 142 z dne 8. junija 1990 o organiziranosti lokalne samouprave (redni dodatek h GURI št.
         135 z dne 12. junija 1990, v nadaljevanju: zakon št. 142/1992) določa, da lahko občine in dežele lokalne javne službe, ki
         spadajo v njihovo pristojnost, na podlagi zakona izvajajo:

      „a)      v lastni režiji, če zaradi majhnega obsega ali posebnosti storitve ni treba ustanoviti organa ali podjetja;
      b)      s podelitvijo koncesije tretjim, če obstajajo tehnični, ekonomski ali socialni razlogi;
      c)      po posebnih podjetjih, tudi za zagotavljanje več storitev gospodarskega in poslovnega pomena;
      d)      po organih, in sicer za zagotavljanje socialnih storitev, ki nimajo poslovnega pomena;
      e)      po delniških družbah s prevladujočim lokalnim javnim kapitalom, če  se zdi udeležba drugih oseb javnega ali zasebnega prava
         potrebna zaradi naloge in narave storitve, ki se zagotavlja.“

      8        Člen 44 regionalnega zakona št. 1 z dne 4. januarja 1993 je v prvotnem besedilu v veliki meri povzemal člen 22 zakona št.
         142/1990. Pozneje je bil ta člen 44 spremenjen z regionalnim zakonom št. 10 z dne 10. oktobra 1998.

      9        Člen 44 regionalnega zakona št. 1, kot je bil spremenjen z regionalnim zakonom št. 10, določa:

      „[…]
      6.      Občine z uredbo določijo postopek in merila za izbiro v nadaljevanju naštetih organizacijskih oblik za opravljanje javnih
         storitev gospodarskega in podjetniškega pomena:

      a)      ustanavljanje posebnih podjetij;
      b)      ustanavljanje ali udeležba v ustreznih delniških družbah ali družbah z omejeno odgovornostjo, s prevladujočim lokalnim javnim
         vplivom;

      c)      dodelitev izvajanja javnih služb tretjim, pri čemer je treba za njihovo določitev predpisati ustrezne konkurenčnopravne postopke.
         Ne glede na drugačne zakonske določbe pogodbeno razmerje ne more trajati več kot dvajset let in je lahko z istim pravnim subjektom
         ponovno sklenjeno le na načine, ki so določeni v skladu s to točko. Združenja, zveze, ki so po zakonu upravičene zastopati
         invalide in prizadete osebe, in prostovoljne zveze in podjetja, katerih namen ni pridobivanje dobička, imajo ob enakih pogojih
         prednost.

      […]
      18.      Gospodarskim družbam, ki so ustanovljene v smislu odstavka 6 in po odstavku 17, lahko lokalne skupnosti, ki so udeležene v
         teh družbah, kadar koli podelijo izvajanje nadaljnjih javnih služb, ki so združljive s ciljem te družbe, na podlagi sklepa
         sveta, s katerim se hkrati odobri ustrezna pogodba o zagotavljanju storitve.“

      10      Določbe člena 44(6) in (18) regionalnega zakona št. 1, kot je bil spremenjen z regionalnim zakonom št. 10, so bile dobesedno
         prevzete v člen 88(6) in (18) usklajenega besedila določb o organizaciji občin avtonomne regije Trentino-Südtirol.

      11      Člen 115 decreto leggea št. 267 z dne 18. avgusta 2000, enotno zakonsko besedilo določb o organizaciji lokalnih skupnosti
         (redni dodatek h GURI št. 227, z dne 28. septembra 2000, v nadaljevanju: decreto legge št. 267/2000), pooblašča občine, da
         posebne obrate preoblikujejo v delniške družbe in za obdobje, ki ni daljše od dveh let od datuma preoblikovanja, ostanejo
         njihov edini delničar.

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      12      V skladu s členom 22 zakona št. 142/1990 se je Gemeinde Brixen po Stadtwerke Brixen, posebnem obratu v njeni lasti, odločila
         za izvajanje določenih lokalnih javnih služb, ki sodijo v njeno pristojnost.

      13      Stadtwerke Brixen je po členu 1 svojih statutov od 1. januarja 1999 imel pravno subjektiviteto, bil je podjetniško samostojen,
         in je bil občinska organizacija s posebnim namenom enotnega in integriranega izvajanja lokalnih javnih služb.

      14      V skladu s členom 2 teh statutov je bil cilj Stadtwerke Brixen zlasti:

      „f)      upravljanje parkirišč in parkirnih hiš ter izvajanje vseh dejavnosti, povezanih s tem“.
      15      S sklepom št. 97 z dne 25. oktobra 2001 je Gemeinde Brixen poseben obrat Stadtwerke Brixen v skladu s členom 115 decreto legge
         št. 267/2000 preoblikovala v delniško družbo s firmo „Stadtwerke Brixen AG“.

      16      Po členu 1(3) satutov Stadtwerke Brixen AG „se ohranijo vse obstoječe pravice in obveznosti posebnega obrata [Stadtwerke Brixen]
         tudi po preoblikovanju, in tako prevzame [Stadtwerke Brixen AG] vse aktivne in pasivne pravne posle [posebnega] obrata Stadtwerke
         Brixen“.

      17      Stadtwerke Brixen AG lahko po členu 4 svojih statutov na lokalni, nacionalni in mednarodni ravni med drugimi opravlja naslednje
         dejavnosti:

      „g)      upravljanje parkirišč in parkirnih hiš ter izvajanje vseh dejavnosti, povezanih s tem“.
      18      Člen 18 statutov Stadtwerke Brixen AG podeljuje njenemu upravnemu odboru naslednja pooblastila:

      „1.      Upravni odbor ima na voljo vsa najširša pooblastila rednega upravljanja gospodarske družbe s pooblastilom za opravljanje vseh
         dejavnosti, za katere presodi, da so koristne in nujne za uresničitev cilja družbe.

      2.      Ob pridržku odobritve skupščine delničarjev upravni odbor ne sme dajati zavarovanj, ki presegajo 5 (pet) milijonov eurov,
         in ne sme podpisovati enostranskih lastnih menic in sprejemati trasiranih menic, ki presegajo ta znesek.

      3.      Nakup in prodaja udeležb v drugih družbah, nakup, prodaja in zastavitev podjetij ali podjetniških branž ter nakup in prodaja
         prevoznih sredstev do vrednosti pet milijonov eurov za vsak posel se štejejo kot dejavnosti rednega vodenja družbe.

      4.      V izključno pristojnost upravnega odbora spada tudi sprejemanje sklepov, katerih predmet je določitev in/ali sprememba plačil
         za posebne storitve v skladu s členom 2389(2) italijanskega civilnega zakonika.“

      19      V skladu s členom 5(2) statutov Stadtwerke Brixen AG „udeležba Gemeinde Brixen v ustanovitvenem kapitalu v nobenem primeru
         ne sme preseči absolutne večine vseh delnic“. Poleg tega ima Gemeinde Brixen pravico do imenovanja večine članov upravnega
         odbora te družbe. Nadzorni svet te družbe ima tri stalne člane in dva nadomestna; najmanj dva stalna člana in enega nadomestnega
         imenuje navedena občina.

      20      Po mnenju predložitvenega sodišča povzroči preoblikovanje posebnega obrata v delniško družbo očitno povečanje samostojnosti
         v njeno korist. Področje dejavnosti Stadtwerke Brixen AG se je namreč v primerjavi s področjem dejavnosti Stadtwerke Brixen
         znatno razširilo, saj ta družba lahko dejavnosti opravlja na lokalni, nacionalni in mednarodni ravni, medtem ko je bila dejavnost
         posebnega obrata Stadtwerke Brixen omejena na območje občine Brixen. Poleg tega je bil poseben obrat Stadtwerke Brixen podvržen
         neposrednemu nadzoru in vplivu občinskega sveta, medtem ko je pri Stadtwerke Brixen AG nadzor občine omejen na svobodo delovanja,
         s katero po statusnem pravu razpolaga večina družbenikov.

      21      S sklepom št. 37 z dne 23. marca 2000 je občinski svet Občine Brixen  Stadtwerke Brixen poveril gradnjo in upravljanje javnega
         bazena. S preoblikovanjem Stadtwerke v delniško družbo 25. oktobra 2001 je Stadtwerke Brixen AG prevzela pravice in obveznosti,
         ki izhajajo iz tega sklepa.

      22      S sklepom št. 118 z dne 18. decembra 2001 je občinski svet Občine Brixen Stadtwerke Brixen AG izdal na zemljišču, ki je bilo
         določeno za bazen,  gradbeno dovoljenje za gradnjo nad zemljo in pod njo, in sicer na parceli št. 491/11 na območju katastrske
         občine Gemeinde Brixen, za gradnjo podzemnih parkirišč.

      23      Do dokončanja projekta gradnje podzemnega parkirišča je bilo predvideno sosednje začasno nadzemno parkirišče. S tem namenom
         se je parcela št. 491/11, ki se je do takrat uporabljala kot nogometno igrišče, začasno prekrila z gramozom in je bila spremenjena
         v nadzemno parkirišče, ki je obsegalo približno dvesto parkirnih prostorov. Po podatkih predložitvenega sodišča ni bil za
         uporabo parcele št. 491/11, kot nadzemnega parkirišča, sklenjen noben dogovor.

      24      Zaradi zagotovitve dodatnih parkirnih mest je bilo sosednje nadzemno parkirišče, ki je namreč na parceli št. 491/6, ki prav
         tako leži na območju katastrske občine Gemeinde Brixen, ki obsega približno dvesto parkirnih mest, in s katerim je več kot
         deset let upravljala neposredno ta občina, s sklepom št. 107 občinskega sveta Občine Brixen z dne 28. novembra 2002 dodeljeno
         v upravljanje Stadtwerke Brixen AG. V tem sklepu je opredeljeno, da „je za vodenje kopalnih naprav, ki ležijo neposredno na
         občinskem zemljišču, Stadtwerke Brixen AG že zagotovila začasno parkirišče“ in da je „tako v skladu z namenom in tudi smotrno,
         da se upravljanje sosednjega zemljišča, ki leži na občinski parceli št. 491/6 […], s površino 5137 m2, ki ga trenutno neposredno
         upravlja občina, prav tako prenese na Stadtwerke Brixen AG“.

      25      Gemeinde Brixen in Stadtwerke Brixen AG sta 19. decembra 2002 podpisali dogovor o izvedbi sklepa št. 107, s katerim je bilo
         na imenovano družbo preneseno upravljanje parkirišča na parceli št. 491/6 za obdobje devetih let.

      26      Kot plačilo za upravljanje parkirišča je Stadtwerke Brixen AG uvedla parkirnine. Vendar Gemeinde Brixen plačuje letno nadomestilo
         v višini 151.700 eurov, ki je vključeno v ceno parkirnih kartic, tako da zviševanje teh cen ustreza povečanju nadomestila,
         ki se plačuje občini. Poleg upravljanja parkirišča je Stadtwerke Brixen AG neodplačno prevzela tudi izposojo koles in je bilo
         dalje dogovorjeno, da se na zemljišču od takrat odvija tedenska tržnica. Stadtwerke Brixen AG je prevzela tudi osebje, ki
         je bilo pred tem na tem zemljišču zaposleno pri Gemeinde Brixen. Končno je ta družba odgovorna tudi za redno in izredno vzdrževanje
         zemljišča in prevzema vso odgovornost za to.

      27      Parking Brixen je 19. junija 1992 na podlagi koncesijske pogodbe, ki jo je sklenila z Gemeinde Brixen, prevzela gradnjo in
         upravljanje parkirišča, ki je prav tako na območju te občine, vendar je ločeno od drugih, in je predmet postopka v glavni
         stvari. Parking Brixen je izpodbijala dodelitev upravljanja parkirišč na parcelah št. 491/6 in 491/11 Stadtwerke Brixen AG
         pri Verwaltungsgericht Autonome Sektion für die Provinz Bozen. Po njenem mnenju bi Gemeinde Brixen morala uporabiti določbe
         s področja javnih razpisov.

      28      Toženi stranki v postopku v glavni stvari, Stadtwerke Brixen AG in Gemeinde Brixen, sta zanikali vsakršno obveznost izvedbe
         javnega razpisa. Zadnja se v zvezi s tem sklicuje na to, da v celoti nadzira Stadtwerke Brixen AG in da zato ni oddala naročila
         tretjemu.

      29      V teh okoliščinah je Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno
         odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.      Ali je oddaja upravljanja zadevnih javnih plačljivih parkirišč javno naročilo storitev v smislu Direktive 92/50/EGS ali koncesija
         za storitve javnih služb, za katero veljajo pravila konkurence Evropske skupnosti, zlasti obveznost enakega obravnavanja in
         preglednosti?

      2.      Ali je – če gre dejansko za koncesijo za storitve za izvajanje lokalne javne službe – oddaja upravljanja javnih plačljivih
         parkirišč, ki je bila v skladu s členom 44(6)(b) regionalnega zakona št. 1 z dne 4. januarja 1993, kot je bil spremenjen s
         členom 10 regionalnega zakona št. 10 z dne 23. oktobra 1998, in v skladu s členom 88(6)(a) in (b) usklajenega besedila določb
         o organizaciji občin, izvedena brez javnega razpisa, združljiva s pravom Skupnosti, zlasti z načeli svobodnega opravljanja
         storitev in svobodne konkurence, prepovedi diskriminacije in iz teh izhajajočih obveznosti enakega obravnavanja in preglednosti
         ter sorazmernosti, v primeru delniške družbe, ki je bila ustanovljena v skladu s členom 115 decreto leggea št. 267/2000 na
         podlagi preoblikovanja posebnega obrata občine, katere osnovni kapital je bil med oddajo naročila v celoti v lasti občine,
         vendar ima njena uprava obsežna pooblastila rednega upravljanja do vrednosti 5.000.000 eurov na posel?

      30      S sklepom predsednika Sodišča z dne 25. maja 2004 je bil predlog za  intervencijo Energy Service Srl zavržen kot nedopusten.

       Prvo vprašanje
      31      Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem izvedeti, ali je oddaja upravljanja zadevnih javnih plačljivih parkirišč javno
         naročilo storitev v smislu Direktive 92/50 ali koncesija za storitve javnih služb.

      32      Najprej je treba ugotoviti, da Sodišče ne opredeli podrobneje dogodkov postopka v glavni stvari. Za tako opredelitev je namreč
         izključno pristojno nacionalno sodišče. Vloga Sodišča je omejena na razlago prava Skupnosti le-temu, ki je koristna za odločitev
         v pravnem sporu, ki mu je bil predložen.

      33      S tem namenom lahko Sodišče iz spisa v postopku v glavni stvari razbere ustrezne elemente za razlago prava Skupnosti.

      34      V zvezi s tem je treba navesti, da se postopek v glavni stvari nanaša na podelitev upravljanja dveh različnih parkirišč: na
         eni strani parkirišča na parceli št. 491/11 in po drugi strani tistega na parceli št. 491/6.

      35      Glede nadzemnega parkirišča na parceli št. 491/11 je v predložitveni odločbi navedeno le, da ni bil sklenjen noben dogovor
         o njegovi uporabi. Predvsem ta predlog ne vsebuje nobenega podatka o pogojih plačila za obratovanje tega parkirišča.

      36      V teh okoliščinah lahko Sodišče ugotovi le to, da ne razpolaga z zadostnimi podatki, da bi glede tega dela vprašanja lahko
         podalo koristno razlago prava Skupnosti.

      37      V zvezi s parkiriščem na parceli št. 491/6 iz predložitvene odločbe izhaja, da, kot je razvidno iz točk od 24 do 26 obravnavane
         sodbe, je to parkirišče že več kot deset let neposredno upravljala Gemeinde Brixen, preden se je upravljanje tega za obdobje
         devetih let na podlagi dogovora z dne 19. decembra 2002, sklenjenega med Gemeinde Brixen in Stadtwerke Brixen AG, preneslo
         na zadnjo. Kot plačilo za upravljanje tega parkirišča Stadtwerke Brixen AG zaračunava parkirnino njegovim uporabnikom in plačuje
         Gemeinde Brixen letno nadomestilo. Poleg tega se Stadtwerke Brixen AG strinja s tem, da se na spornem zemljišču dalje odvija
         tedenska tržnica, brezplačno ponuja izposojo koles in prevzema vzdrževanje tega zemljišča.

      38      Glede na to je treba izhajati iz tega, da je predložitveno sodišče s prvim vprašanjem želelo izvedeti predvsem to, ali je
         oddaja upravljanja javnega plačljivega parkirišča s strani javnega organa ponudniku storitev, ki kot plačilo za to prejema
         zneske, ki jih tretji plačujejo za uporabo tega parkirišča, javno naročilo storitev v smislu Direktive 92/50 ali koncesija
         za storitve javnih služb, za katero se ta direktiva ne uporablja.

      39      Direktiva 92/50 se, kot je to določeno v njeni osmi uvodni izjavi, uporablja za „javna naročila storitev“, ki so v členu 1(a)
         Direktive opredeljena kot „pogodbe z denarnim interesom [odplačne pogodbe], ki so sklenjene pisno med ponudnikom storitve
         in naročnikom“. Iz te opredelitve izhaja, da javno naročilo storitev v smislu te direktive obsega nasprotno dajatev, ki jo
         naročnik storitve plača neposredno ponudniku storitve.

      40      V primeru, na katerega se nanaša prvo vprašanje, plačila ponudniku storitve nasprotno ne zagotavlja zadevni javni organ, ampak
         se ta financira iz zneskov, ki jih tretji plačujejo za uporabo zadevnega parkirišča. Ta način plačila pomeni, da ponudnik
         storitev prevzame tveganje opravljanja zadevnih storitev in s tem kaže na koncesijo za storitve javnih služb. Tako v primeru,
         kakršen je zadevni v postopku v glavni stvari, ne gre za javno naročilo storitev, ampak za koncesijo za storitve javnih služb.

      41      V tem smislu je treba navesti, da to razlago potrjuje Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca
         2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL L 134, str. 114), čeprav se ta med odločilnimi
         dogodki v postopku v glavni stvari še ni uporabljala. Kajti po členu 1(4) te Direktive je „‚koncesija za storitve‘ […] naročilo
         enake vrste kot javno naročilo storitev, z izjemo dejstva, da je razlog za opravljanje storitev bodisi samo pravica do koriščenja
         storitve ali ta pravica skupaj s plačilom“.

      42      Gotovo je, da so koncesije za storitve javnih služb izključene s področja uporabe Direktive 92/50 (glej sklep z dne 30. maja
         2002 v zadevi Buchhändler Vereinigung, C-358/00, Recueil, str. I-4685, točka 28).

      43      Tako je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je dodelitev upravljanja javnega plačljivega parkirišča s strani javnega organa
         ponudniku storitev, ki kot plačilo za to prejema zneske, ki jih za uporabo tega parkirišča plačujejo tretji, koncesija za
         storitve javnih služb, za katero se Direktiva 92/50 ne uporablja.

       Drugo vprašanje
      44      Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem izvedeti predvsem to, ali je podelitev koncesije za storitve javnih služb brez
         razpisa združljiva s pravom Skupnosti, če je prejemnik koncesije delniška družba, ki je nastala s preoblikovanjem posebnega
         obrata javnega organa, katere osnovni kapital je med podelitvijo v celoti v lasti javnega organa, ki je podelil koncesijo,
         vendar ima njena uprava vsa najširša pooblastila rednega upravljanja in lahko samostojno, brez odobritve skupščine delničarjev,
         sklepa določene posle do vrednosti pet milijonov eurov.

      45      To vprašanje se na eni strani nanaša na ravnanje organa, ki podeljuje koncesijo pri podeljevanju posebne koncesije, in na
         drugi strani na nacionalno zakonodajo, ki dovoljuje podelitev take koncesije brez izvedbe razpisa.

      46      Tudi če so koncesijske pogodbe za storitve javnih služb v trenutnem stanju prava Skupnosti izvzete s področja uporabe Direktive
         92/50, morajo javni organi, ki jih sklepajo, na splošno spoštovati temeljna pravila Pogodbe ES in zlasti prepoved diskriminacije
         na podlagi državljanstva (glej v tem smislu sodbi z dne 7. decembra 2000 v zadevi Telaustria in Telefonadress, C-324/98, Recueil,
         str. I-10745, točka 60, in z dne 21. julija 2005 v zadevi Coname, C-231/03, ZOdl., str. I-7287, točka 16).

      47      Prepoved vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva je določena v členu 12 ES. Določbe Pogodbe, ki se posebej uporabljajo
         za koncesije za storitve javnih služb, vsebujeta zlasti člen 43 ES, kjer je v odstavku 1 določeno, da se omejitve glede pravice
         do ustanavljanja za državljane ene države članice na ozemlju druge države članice prepovejo, in člen 49 ES, v katerem je v
         prvem odstavku določeno, da se omejitve svobode opravljanja storitev v Skupnosti prepovejo za državljane držav članic, ki
         imajo sedež v eni od držav Skupnosti, vendar ne v državi osebe, ki so ji storitve namenjene.

      48      V skladu s sodno prakso Sodišča sta člena 43 ES in 49 ES poseben izraz načela enakega obravnavanja (glej sodbo z dne 5. decembra
         1989 v zadevi Komisija proti Italiji, C-3/88, Recueil, str. 4035, točka 8). Tudi prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva
         je poseben izraz splošnega načela enakega obravnavanja (glej sodbo z dne 8. oktobra 1980 v zadevi Überschär, 810/79, Recueil,
         str. 2747, točka 16). Sodišče je v sodbah glede direktiv Skupnosti na področju javnih naročil določilo, da načelo enakega
         obravnavanja ponudnikov pomeni, da imajo vsi ponudniki neodvisno od državljanstva pri postavljanju pogojev svojih ponudb enake
         možnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 25. aprila 1996 v zadevi Komisija proti Belgiji, C-87/94, Recueil, str. I-2043, točki
         33 in 54). V skladu s tem se načelo enakega obravnavanja ponudnikov pri koncesijah za storitve javnih služb uporablja tudi
         takrat, kadar ni podana diskriminacija na podlagi državljanstva.

      49      Načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva posebej vključujeta obveznost preglednosti,
         tako da lahko javni organ, ki podeljuje koncesije, ugotovi, ali sta bili upoštevani. Zaradi te obveznosti o preglednosti mora
         ta organ v korist potencialnih ponudnikov zagotoviti ustrezno stopnjo javnosti, ki koncesijo za storitve odpre konkurenci
         in omogoča nadzor nad tem, ali so bili postopki podelitve izvedeni nepristransko (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
         v zadevi Telaustria in Telefonadress, točki 61 in 62).

      50      Javni organ, ki podeljuje koncesije, je tisti, ki pod nadzorom pristojnih sodišč presodi, ali načini poziva h konkurenci ustrezajo
         posebnim značilnostim zadevnih koncesij za storitve javnih služb. Popolna neizvedba razpisa ob podelitvi koncesije za storitve
         javnih služb, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, vendarle ni združljiva niti z zahtevami iz členov 43 ES in
         49 ES niti z načeli enakega obravnavanja, nediskriminacije in preglednosti.

      51      Poleg tega je v členu 86(1) ES določeno, da države članice glede javnih podjetij ali podjetij, ki so jim odobrile posebne
         ali izključne pravice, ne smejo sprejeti ali ohraniti v veljavi ukrepov, ki so v nasprotju s pravili iz te pogodbe, zlasti
         iz člena 12 ES in členov od 81 ES do 89 ES.

      52      V skladu s tem države članice ne smejo ohraniti v veljavi nacionalne zakonodaje, ki omogoča podeljevanje koncesij za storitve
         javnih služb brez razpisa, saj je taka podelitev v nasprotju s členoma 43 ES ali 49 ES oziroma z načeli enakega obravnavanja,
         nediskriminacije in preglednosti.

      53      Za utemeljitev tega, da se v točkah od 46 do 52 obravnavane sodbe navedene določbe Pogodbe in splošna načela ne uporabljajo
         za koncesijo za storitve javnih služb v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, je treba navesti dvoje trditev.

      54      Na eni strani Stadtwerke Brixen AG trdi, da se členi od 43 ES do 55 ES v položaju, kakršen je v postopku v glavni stvari,
         ne uporabljajo, saj gre za popolnoma nacionalen položaj v eni sami državi članici, ker imajo Parking Brixen, Stadtwerke Brixen
         AG in Gemeinde Brixen vsi sedež v Italiji.

      55      Ta trditev ni utemeljena. Ni namreč mogoče izključiti, da v postopku v glavni stvari podjetja, ki imajo sedež v drugih državah
         članicah, ne v Italiji, ne bi bila zainteresirana za opravljanje zadevnih storitev (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
         v zadevi Komisija proti Belgiji, točka 33). V primeru, ko se podeli koncesija, kakršna je obravnavana v postopku v glavni
         stvari, ne da bi se objavila in se odprla za konkurenco, to pomeni najmanj potencialno diskriminacijo v škodo podjetij iz
         drugih držav članic, ki se jih omejuje pri izvajanju svobode opravljanja storitev in ustanavljanja, ki ju določa Pogodba (v
         tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Coname, točka 17).

      56      Po drugi strani Italijanska republika, Stadtwerke Brixen AG in Gemeinde Brixen uveljavljajo, da je uporaba predpisov Pogodbe
         in splošnih načel prava Skupnosti v položaju, kakršen je obravnavan, izključena zaradi tega, ker Stadtwerke Brixen AG ni od
         navedene občine neodvisen subjekt. V podporo teh trditev se sklicujejo na sodbo z dne 18. novembra 1999 v zadevi Teckal, C-107/98,
         Recueil, str. I-8121, točke od 49 do 51.

      57      V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče v sodbi v zgoraj navedeni zadevi Teckal razsodilo, da se Direktiva Sveta 93/36/EGS
         z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga (UL L 199, str. 1) uporablja, ko se javni naročnik,
         kot je na primer območna organizacija, odloči, da bo s subjektom, ki se od nje formalno razlikuje in samostojno sprejema odločitve,
         sklenila odplačno pogodbo o dostavi blaga.

      58      Glede obstoja take pogodbe je Sodišče v točki 50 Sodbe v zgoraj navedeni zadevi Teckal odločilo, da po členu 1(a) Direktive
         93/36 načeloma zadošča, da je bila pogodba sklenjena med območno organizacijo in osebo, ki je od te pravno ločena. Kaj drugega
         lahko velja le takrat, ko območna organizacija nadzoruje zadevno osebo kot svoje organe in ko ta oseba sočasno opravlja dejavnosti
         predvsem za območno organizacijo ali območne organizacije, ki so v njem udeležene.

      59      Sodišče je potrdilo, da za uporabo Direktive 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev in Direktive
         Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 199, str. 54) veljajo
         enaki razlogi (v zvezi s tem glej sodbi z dne 11. januarja 2005 v zadevi Stadt Halle in RPL Lochau, C-26/03, ZOdl., STR. I-1,
         točke 48, 49 in 52, in z dne 13. januarja 2005 v zadevi Komisija proti Španiji, C-84/03, ZOdl., STR. I-139, točka 39).

      60      Ti razlogi izhajajo iz premise, da je uporaba Direktiv 92/50, 93/36 in 93/37 odvisna od tega, ali je pogodba sklenjena med
         različnima osebama (glej sodbo v zgoraj navedeni zadevi Teckal, točki 46 in 49). Uporaba člena 12 ES, 43 ES in 49 ES in z
         njimi povezanih načel enakosti, nediskriminacije in preglednosti pa ni odvisna od tega, ali je bila sklenjena pogodba. V skladu
         s tem razlogi iz sodne prakse, ki je navedena v točkah od 56 do 59 obravnavane sodbe, ne veljajo brez nadaljnjega niti za
         te določbe Pogodbe niti za ta načela.

      61      Prav tako je treba ugotoviti, da se ti razlogi lahko prenesejo na določbe Pogodbe in načela, ki se nanašajo na koncesije za
         storitve javnih služb, ki so izvzete iz uporabe direktiv o javnih naročilih. Na področju javnih naročil in koncesij za storitve
         javnih služb se uporabljajo načelo enakega obravnavanja in njegovi posebni izrazi, kakršni so prepoved diskriminacije na podlagi
         državljanstva, ter člena 43 ES in 49 ES, namreč tudi v primerih, v katerih javni organ na tretjega prenese opravljanje gospodarskih
         dejavnosti. Predpisi Skupnosti na področju javnih naročil ali koncesij za storitve javnih služb se nasprotno ne uporabljajo
         v primerih, v katerih javni organ naloge, ki so v javnem interesu, izpolnjuje z lastnimi upravnimi, tehničnimi in drugimi
         sredstvi, ne da bi v to vključil zunanje subjekte (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zadevi Stadt Halle in RPL Lochau,
         točka 48).

      62      Posledično je uporaba predpisov iz členov 12 ES, 43 ES in 49 ES ter splošnih načel, katerih poseben izraz so, na področju
         koncesij za storitve javnih služb izključena, kadar javni organ, ki podeljuje koncesijo, nadzoruje koncesionarja tako kot
         svoje službe in kadar ta subjekt sočasno opravlja dejavnost predvsem za organ, ki je v njem udeležen.

      63      Glede na to, da gre za izjemo od splošnih predpisov prava Skupnosti, je treba tako oba pogoja, ki sta navedena v prejšnji
         točki, razlagati ozko in mora tisti, ki se želi nanjo sklicevati, dokazati, da dejansko obstajajo neobičajne okoliščine, ki
         upravičujejo izjemo od teh predpisov (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Stadt Halle in RPL Lochau, točka 46).

      64      Najprej je treba preizkusiti, ali javni organ, ki podeljuje koncesijo, nadzoruje koncesionarja tako kot svoje službe.

      65      Pri tej presoji je treba upoštevati vse zakonske predpise in upoštevne okoliščine. Ta preizkus mora voditi do rezultata, da
         je zadevni koncesionar pod nadzorom, ki omogoča javnemu organu, ki je podelil koncesijo, da vpliva na odločitve tega subjekta.
         Pri tem mora biti podana možnost odločilno vplivati na strateške cilje in na bistvene odločitve.

      66      Iz predložitvenega sklepa izhaja, da je iz člena 1 statutov posebnega obrata Stadtwerke Brixen razvidno, da je bil ta ustanovljen
         kot občinska organizacija s posebnim namenom enotnega in integriranega izvajanja lokalnih javnih služb. Občinski svet je določil
         njegovo splošno usmeritev, vplačal ustanovitveni kapital, poskrbel za kritje morebitnih socialnih stroškov, preizkusil rezultate
         obratovanja in izvajal strateški nadzor, pri čemer je bila obratu zagotovljena potrebna samostojnost.

      67      V nasprotju s tem je Stadtwerke Brixen AG dosegla tržno usmerjenost, ki občini otežuje nadzor. Na to kažejo:

      a)      preoblikovanje Stadtwerke Brixen – posebnega obrata Gemeinde Brixen – v delniško družbo (Stadtwerke Brixen AG) in ta oblika
         družbe;

      b)      razširitev namena družbe, saj je družba začela delovati na pomembnih novih področjih, zlasti na področju prevoza oseb in blaga
         ter informatike in telekomunikacije. Navesti je treba tudi to, da je družba obdržala širok spekter dejavnosti, ki jih je prej
         opravljal poseben obrat, tako med drugimi dobavo vode, čiščenje odpadnih vod, zagotavljanje kurjave in energije, odvoz odpadkov
         in gradnjo cest;

      c)      zavezujoče kratkoročno odprtje družbe za tuj kapital;
      d)      razširitev geografskega področja dejavnosti družbe na celotno Italijo in tujino;
      e)      znaten prenos pooblastil na upravni odbor, ki praktično brez nadzora s strani občine vodi družbo.
      68      Konkretneje je glede pooblastil, ki so bila prenesena na upravni odbor, iz predložitvene odločbe razvidno, da statuti Stadtwerke
         Brixen AG, zlasti člen 18, temu organu zagotavljajo zelo široka pooblastila upravljanja z družbo, saj razpolaga s pristojnostjo
         za opravljanje vseh dejavnosti, za katere presodi, da so koristne in nujne za uresničitev cilja družbe. Poleg tega je pooblastilo,
         ki je določeno v členu 18, ki obsega dajanje zavarovanj do vrednosti petih milijonov eurov ali izvedbo drugih poslov brez
         predhodnega soglasja skupščine delničarjev, tako, da ima ta družba nasproti njenim družbenikom obsežno samostojnost.

      69      Iz predložitvene odločbe dalje izhaja, da ima Gemeinde Brixen pravico do imenovanja večine članov upravnega odbora Stadtwerke
         Brixen AG. Predložitveno sodišče vendarle navaja, da je nadzor, ki ga nad Stadtwerke Brixen AG izvaja občina, v bistvu omejen
         na tiste ukrepe, ki jih večini družbenikov podeljuje pravo družb, kar bistveno zmanjšuje odvisnost, ki je obstajala med občino
         in posebnim obratom Stadtwerke Brixen, zlasti glede širokih pooblastil, ki jih ima upravni odbor Stadtwerke Brixen AG.

      70      Kadar ima koncesionar določeno samostojnost, kot je to prikazano na podlagi značilnosti, ki so predstavljene v točkah od 67
         do 69 obravnavane sodbe, je izključeno, da javni organ, ki podeljuje koncesijo, nadzoruje koncesionarja tako kot svoje službe.

      71      V teh okoliščinah, in ne da bi bilo treba posebej preizkusiti, ali koncesionar dejavnost opravlja predvsem za javni organ,
         ki podeljuje koncesijo, podelitev koncesije za storitve javnih služb s strani javnega organa takemu koncesionarju ne more
         biti opredeljena kot notranji akt tega organa, za katerega se predpisi Skupnosti ne bi uporabljali.

      72      V skladu s tem je treba na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti tako:

      Člena 43 ES in 49 ES ter načela enakega obravnavanja, nediskriminacije in preglednosti je treba razlagati tako, da javnemu
         organu prepovedujejo, da bi brez razpisa podelil koncesijo za storitve javnih služb delniški družbi, ki je nastala s preoblikovanjem
         posebnega obrata tega javnega organa, katere cilj se je razširil na pomembna nova področja, katere kapital mora biti obvezno
         kratkoročno odprt za tuj kapital, katere geografsko področje dejavnosti se je razširilo na celotno državo in na tujino in
         katere upravni odbor ima široka pooblastila za upravljanje, ki jih lahko izvaja samostojno.

       Stroški
      73      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1)      Pri oddaji upravljanja javnega plačljivega parkirišča s strani javnega organa ponudniku storitev, ki kot plačilo za to prejema
            zneske, ki jih za uporabo tega parkirišča plačujejo tretji, gre za koncesijo za storitve javnih služb, za katero se ne uporablja
            Direktiva Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev.
      2)      Člena 43 ES in 49 ES ter načela enakega obravnavanja, nediskriminacije in preglednosti je treba razlagati tako, da javnemu
            organu prepovedujejo, da bi brez razpisa podelil koncesijo za storitve javnih služb delniški družbi, ki je nastala s preoblikovanjem
            posebnega obrata tega javnega organa, katere cilj se je razširil na pomembna nova področja, katere kapital mora obvezno biti
            kratkoročno odprt za tuj kapital, katere geografsko področje dejavnosti se je razširilo na celotno državo in na tujino in
            katere upravni odbor ima široka pooblastila za upravljanje, ki jih lahko izvaja samostojno.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 28. septembra 1999. # Bernard Yasse proti Evropski investicijski banki. # Uradniki - Odstavitev. # Zadeva T-141/97.


SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat) z dne 23. oktobra 2013.#Ulrik Solberg proti Evropskemu centru za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami (EMCDDA).#Javni uslužbenci – Nekdanji začasni uslužbenec – Ocenjevalno poročilo – Pravni interes – Obveznost obrazložitve – Obseg diskrecijske pravice.#Zadeva F‑148/12.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 16. maja 2002. # Land Baden-Württemberg proti Günther Schilling in Bezirksregierung Lüneburg proti Hans-Otto Nehring. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesverwaltungsgericht - Nemčija. # Zadeva C-63/00.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 28. januarja 1999. # Österreichische Unilever GmbH proti Smithkline Beecham Markenartikel GmbH. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Handelsgericht Wien - Avstrija. # Zadeva C-77/97.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 13. aprila 2005. # Inge-Lise Nielsen proti Svetu Evropske unije. # Uradniki - Dopustnost. # Zadeva T-353/03.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 7. junija 2007. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji. # Neizpolnitev obveznosti države - Člen 28 ES in 30 ES - Količinske omejitve pri uvozu - Ukrepi z enakim učinkom - Sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem - Zahteva po skladnosti z nacionalnim standardom - Nacionalna homologacija. # Zadeva C-254/05.

text:
      Zadeva C-254/05
      Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Kraljevini Belgiji
      „Neizpolnitev obveznosti države – Člena 28 ES in 30 ES – Količinske omejitve pri uvozu – Ukrepi z enakim učinkom – Sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem – Zahteva po skladnosti z nacionalnim standardom – Nacionalna homologacija“
      Povzetek sodbe
      Prosti pretok blaga – Količinske omejitve – Ukrepi z enakim učinkom
      (člena 28 ES in 30 ES)
      Obveznosti iz člena 28 ES ne izpolni država članica, ki zahteva, da so sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim
         detektorjem, ki so zakonito proizvedeni ali trženi v drugi državi članici in nimajo oznake CE:

      –        usklajeni z nacionalnim standardom, ki zajema tehnične predpise, ki jih morajo izpolnjevati nekateri sestavni deli teh sistemov;

      –        podvrženi homologaciji organa, pristojnega za homologacijo, to oviro pa še povečujejo nesorazmerni stroški homologacije; ter
      –        podvrženi testiranju in preverjanju v okviru te homologacije, ki v bistvu pomenita podvajanje s preverjanji, ki so bila že
         opravljena v okviru drugih postopkov v drugi državi članici.

      Čeprav se brez razlikovanja uporablja za vse izdelke, zahteva po skladnosti z nacionalnim standardom ovira trgovino znotraj
         Skupnosti in je ukrep, ki ima enak učinek kot količinska uvozna omejitev, ki jo prepoveduje člen 28 ES, saj ima lahko učinek,
         da tržne udeležence iz drugih držav članic prisili k prilagoditvi njihovih naprav ali opreme zahtevam ali standardom tehničnih
         predpisov države članice uvoza in jim nalaga dodatne stroške, ki so povezani s to prilagoditvijo, torej jih odvrača od trženja
         zadevnih proizvodov v tej državi članici.

      Poleg tega zahteva po predhodni homologaciji proizvoda, ki potrjuje njegovo ustreznost za določeno uporabo, omejuje dostop
         do trga države članice uvoznice in jo je torej treba šteti za ukrep, ki ima enak učinek kot količinska omejitev uvoza v smislu
         člena 28 ES. Ta zahteva je nesorazmerna, ker organ, pristojen za homologacijo, kadar ni dvostranskega sporazuma z organom,
         pristojnim za homologacijo iz države porekla proizvoda, ne upošteva preverjanj, ki so bila opravljena v tej drugi državi članici.
         Stroške tega postopka homologacije, ki se nanašajo na testiranja in preverjanja, je treba šteti za nesorazmerne, ker tak postopek
         ne izključuje, da bi bila zahtevana testiranja in preverjanja, ki so že bila opravljena v državi članici porekla proizvoda.

      Čeprav države članice, kadar ni usklajevalnih pravil, same odločajo o ravni varstva zdravja in življenja ljudi, ostaja dejstvo,
         da je izjemo od načela prostega pretoka blaga na podlagi člena 30 ES mogoče utemeljiti, če nacionalni organi dokažejo, da
         je takšna izjema potrebna za uresničitev enega ali več tam omenjenih ciljev in v skladu z načelom sorazmernosti. V zvezi s
         tem mora država članica utemeljitvene razloge, na katere se lahko sklicuje, podpreti z ustreznimi dokazi ali analizo primernosti
         in sorazmernosti omejevalnega ukrepa, ki ga sprejme ta država, ter z natančnimi dejstvi, ki podkrepljujejo njeno utemeljitev.

      (Glej točke 29 in 30, 32, 35 in 36, 41 in 42, 45 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 7. junija 2007(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Člena 28 ES in 30 ES – Količinske omejitve pri uvozu – Ukrepi z enakim učinkom – Sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem – Zahteva po skladnosti z nacionalnim standardom – Nacionalna homologacija“
      V zadevi C-254/05,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 16. junija 2005,
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa B. Stromsky, zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Kraljevini Belgiji, ki jo zastopa M. Wimmer, zastopnik,

      tožena stranka,
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, R. Silva de Lapuerta (poročevalka), sodnica, E. Juhász, G. Arestis in J. Malenovský,
         sodniki,

      generalni pravobranilec: J. Mazák,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 8. februarja 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Kraljevina Belgija, s tem ko zahteva, da so sistemi
         za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem, ki so zakonito proizvedeni ali trženi v drugi državi članici in nimajo
         oznake „CE“:

      –        usklajeni z belgijskim standardom NBN S 21-100, ki zadeva zasnovo splošnih sistemov za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim
         detektorjem, iz septembra 1986, kot je bil spremenjen z dodatkom št. 2 iz avgusta 1996 (v nadaljevanju: standard NBN S 21‑100),

      –        podvrženi homologaciji s strani BOSEC (Belgian Organisation for Security Certification), to oviro pa še povečujejo nesorazmerni
         stroški homologacije,

      –        podvrženi testiranju in preverjanju v okviru te homologacije, ki v bistvu pomenita podvajanje s preverjanji, ki so bila že
         opravljena v okviru drugih postopkov v drugi državi članici,

      ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 28 ES.
       Pravni okvir
      2        V členu 2 odloka izvršilnega organa francoske skupnosti z dne 24. decembra 1990, ki določa podrobna pravila in postopek pridobitve
         varnostnega certifikata za nastanitvene objekte, ki so obstajali 1. januarja 1991, ter varnostne standarde protipožarne zaščite
         za te objekte (Moniteur belge z dne 21. junija 1991, str. 13999, v nadaljevanju: Odlok z dne 24. decembra 1990), je določeno:

      „Nastanitveni objekti se ne smejo uporabljati pred pridobitvijo varnostnega certifikata.“
      3        V skladu s členom 3 omenjenega odloka se ta certifikat dodeli, če so izpolnjeni posebni varnostni standardi protipožarne zaščite
         za nastanitvene objekte, kot so določeni v Prilogi 1 k omenjenemu odloku.

      4        V skladu s točko 7.4.4 omenjene Priloge 1 je treba splošno vgradnjo opreme za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem
         opraviti in preveriti v skladu s standardom NBN S 21-100, za opremo pa mora biti izdan certifikat o skladnosti s tem standardom.

      5        Člen 158 Uredbe valonske regije z dne 18. decembra 2003 o turističnih nastanitvenih objektih (Moniteur belge z dne 11. marca 2004, str. 13669) je razveljavil Odlok z dne 24. decembra 1990 v delu, v katerem je zadeval valonsko regijo.
         Določbe tega odloka še naprej veljajo za regijo glavnega mesta Bruselj.

      6        V členu 27 Odloka valonske vlade z dne 3. decembra 1998, ki se nanaša na izvajanje Odloka z dne 5. junija 1997 o sanatorijih,
         domovih za oskrbo in centrih za dnevno oskrbo starejših ter na ustanovitev valonskega sveta za upokojene osebe (Moniteur belge z dne 27. januarja 1999, str. 2221, v nadaljevanju: Odlok z dne 3. decembra 1998), je določeno:

      „Standardi zaščite proti požaru in preplahu, določeni v Prilogi I, se uporabljajo v sanatorijih, domovih za oskrbo in centrih
         za dnevno oskrbo starejših.

      […]“
      7        Točka 0.5 Priloge 1 k Odloku z dne 3. decembra 1998 določa:

      „Če se z dokaznimi listinami dokaže, da izdelek ustreza zahtevam tega odloka, glede na preizkusne postopke in enakovredne
         klasifikacije, ki so v veljavi v drugi državi članici Skupnosti, se šteje, da ta izdelek izpolnjuje tehnične specifikacije,
         ki so določene v tej prilogi.“

      8        Točka 7.7.1 omenjene priloge določa:

      „Splošne sisteme za avtomatsko detekcijo je treba preveriti v skladu z belgijskim standardom NBN S 21-100 ‚Zasnova sistemov
         za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem‘. Vendar je preverjanja treba opraviti na vseh delih sistema (detektorjih,
         centralah, ploščah za ojačanje signala, servo napravah, itd.).“

      9        Standard NBN S 21-100 določa pravila za zasnovo splošnih sistemov za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem.

      10      Točka 4.2 tega standarda, naslovljena „Opis“, določa:

      „Sistem za avtomatsko detekcijo požara sestavljajo zlasti:
      –        senzorji, občutljivi na eno od posebnih značilnosti izgorevanja, imenovani detektorji,
      –        omrežja iz žic in električnih kablov,
      –        kontrolna plošča, ki je namenjena temu, da sproži alarm, prikaže območje, kjer je prišlo do detekcije, in vrsto težav,
      –        napajalnike električnega napajanja.
      Tip navedene opreme mora biti skladen s specifikacijami evropskega standarda CEN ali belgijskega standarda, monterja in sistem
         pa mora potrditi BOSEC. Vsi sestavni deli istega sistema morajo biti medsebojno združljivi.

      Ojačevalnike, ročne opozorilne naprave ali druge servo naprave se lahko doda sistemu, če izpolnjujejo zahteve iz tega standarda.
      Glavni detektor ali baza morata biti opremljena z optičnim opozorilnim signalom.“
      11      Točka 4.3.1 omenjenega standarda, naslovljena „Tipi detektorjev“ določa:

      „Vsak tip detektorja mora biti v skladu s specifikacijami belgijskih standardov.“
      12      Točki 4.4.6 in 4.4.8.2 standarda NBN S 21-100 z naslovom „Napajalniki“ in „Kabli“ določata značilnosti, ki jih morajo imeti
         pomožni napajalnik in kabli za sisteme za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem.

       Dejansko stanje in predhodni postopek
      13      Komisijo je o težavah, na katere je naletelo pri trženju opreme za detekcijo požara v Belgiji, obvestilo britansko podjetje,
         nakar je Komisija z dopisom z dne 21. januarja 2003 pozvala Kraljevino Belgijo, naj predstavi svoja stališča v zvezi s podrobnimi
         pravili uvoza in trženja sistemov za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem v tej državi članici.

      14      Belgijski organi so predstavili svoje pripombe z dopisom z dne 9. septembra 2003.

      15      Ker je menila, da Kraljevina Belgija ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 28 ES, je Komisija 9. julija 2004 na to državo
         članico naslovila obrazloženo mnenje, v katerem jo je pozvala, naj v dveh mesecih od prejema tega mnenja sprejme ukrepe, potrebne
         za uskladitev z njim.

      16      Belgijski organi so na obrazloženo mnenje odgovorili z dopisom z dne 9. septembra 2004.

      17      Komisija ni bila zadovoljna s prejetim odgovorom belgijskih organov, zato se je odločila za vložitev te tožbe.

       Tožba
       Trditve strank
      18      Komisija trdi, da Odloka z dne 24. decembra 1990 in 3. decembra 1998 omejujeta prosti pretok sistemov za avtomatsko detekcijo
         požara s točkovnim detektorjem, ki so zakonito proizvedeni ali trženi v drugi državi članici in nimajo oznake „CE“.

      19      Belgijski predpis naj bi namreč, s tem ko zahteva skladnost s standardom NBN S 21-100, z dela belgijskega trga izključeval
         – in sicer v nastanitvenih ustanovah in domovih za upokojence – uporabo zadevnih sistemov, ki niso v skladu z omenjenim standardom.
         Gospodarski subjekti, ki proizvajajo ali tržijo te sisteme, naj bi se tako utegnili odločiti, da svojih proizvodov ne bodo
         dali na belgijski trg, ali pa bi bili prisiljeni proizvode prilagoditi, da bi jim bil omogočen dostop do zadevnega trga.

      20      Enako naj bi veljalo za občinske predpise o protipožarni varnosti, ki v skladu z navedbami belgijskih organov zahtevajo skladnost
         detektorjev požara s standardom NBN S 21-100, ter upravno prakso požarnih služb, ki naj bi se pri določanju ukrepov protipožarne
         zaščite opirale na ta standard.

      21      Komisija dalje trdi, da je učinek, ki ga ima belgijski predpis v zvezi s skladnostjo s standardom NBN S 21-100, ta, da mora
         omenjene sisteme homologirati BOSEC.

      22      Takšen postopek homologacije naj bi ne samo že sam po sebi pomenil ukrep z enakim učinkom, kot ga ima količinska omejitev,
         ki je prepovedana v skladu s členom 28 ES, temveč naj bi bila ta omejitev še večja zaradi nesorazmerne zamude in stroškov,
         ki jih povzroča ta postopek, in zaradi dejstva, da BOSEC ne upošteva testiranj in preverjanj, ki so bila v okviru drugih postopkov
         že opravljena v drugi državi članici.

      23      Kraljevina Belgija ne prereka, da se izpolnjevanje standarda zahteva v predpisih, ki jih je omenila Komisija, ter v praksi
         požarnih služb, vendar pa meni, da je ob upoštevanju predlaganih sprememb, ki so bile predložene v javno razpravo od 30. marca
         2005 do 30. septembra 2005, in zlasti predloga o odpravi navedbe BOSEC kot organa, pristojnega za homologacijo, standard NBN
         S 21-100 skladen s členom 28 ES in ne predstavlja več ovire prostemu pretoku sistemov za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim
         detektorjem, ki so zakonito proizvedeni ali trženi v drugi državi članici in nimajo oznake „CE“.

      24      Belgijski organi poleg tega navajajo, da je ta standard skladen z evropskimi standardi in da ne zajema dodatnih zahtev za
         prilagoditev ali spremembo proizvodov, ki sestavljajo sisteme za avtomatsko detekcijo požara. Preverjanja, ki jih določa zadevni
         standard, naj se dejansko ne bi nanašala na sestavne dele sistema, temveč le na delovanje sistema kot celote.

      25      V vsakem primeru naj bi bilo takšno preverjanje utemeljeno z razlogi javne varnosti in z varovanjem zdravja in življenja ljudi
         in živali.

      26      Belgijski organi v zvezi s tem zatrjujejo, da se določbe standarda NBN S 21-100 uporabljajo brez razlikovanja in da so zahteve,
         ki jih nalagajo sistemom za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem, nujne in sorazmerne glede na zasledovani
         cilj.

       Presoja Sodišča
      27      Prvič, kar zadeva zahtevo po skladnosti s standardom NBN S21-100, ki je podana v belgijskem predpisu in upravni praksi nekaterih
         belgijskih javnih služb, je treba opozoriti, da pomenijo na podlagi stalne sodne prakse vsi trgovinski predpisi držav članic,
         ki lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno, ovirajo trgovino znotraj Skupnosti, ukrepe z enakim učinkom kot
         količinske omejitve, ki so prepovedane z členom 28 ES (sodbi z dne 11. julija 1974 v zadevi Dassonville, 8/74, Recueil, str.
         837, točka 5, in z dne 5. februarja 2004 v zadevi Komisija proti Italiji, C-270/02, Recueil, str. I-1559, točka 18).

      28      Ob neobstoju usklajene zakonodaje ovire pri prostem pretoku blaga, ki so posledica uporabe za blago, ki prihaja iz drugih
         držav članic, kjer je to blago zakonito proizvedeno in trženo, predpisov, ki določajo pogoje, ki jih mora izpolniti to blago,
         čeprav se ti predpisi brez razlikovanja uporabljajo za vse izdelke, pomenijo ukrepe z enakim učinkom, ki so prepovedani s
         členom 28 ES (sodbi z dne 24. novembra 1993 v zadevi Keck in Mithouard, C-267/91 in C-268/91, Recueil, str. I-6097, točka
         15, in z dne 16. novembra 2000 v zadevi Komisija proti Belgiji, C-217/99, Recueil, str. I-10251, točka 16).

      29      Vendar pa v tem primeru iz besedila točk 4.2, 4.3.1, 4.4.6 in 4.4.8.2 standarda NBN S21-100 izhaja, da slednji ne vsebuje
         samo pravil o preverjanju delovanja sistemov za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem kot celote, temveč tudi
         tehnične predpise, katere morajo izpolnjevati nekateri sestavni deli teh sistemov.

      30      Iz tega izhaja, da ima, kar zadeva trženje proizvodov ali sestavnih delov, ki so zakonito proizvedeni in trženi v drugi državi
         članici, in ob neobstoju uskladitve v Skupnosti, zahteva po skladnosti s standardom NBN S 21-100, določenim v belgijskem predpisu,
         lahko za učinek, da se tržne udeležence iz drugih držav članic prisili k prilagoditvi njihovih naprav ali opreme zahtevam
         ali standardom tehničnih predpisov države članice uvoza in k nošenju dodatnih stroškov, ki so povezani s to prilagoditvijo
         (zgoraj navedena sodba Komisija proti Belgiji, točka 17, sodba z dne 8. maja 2003 v zadevi ATRAL, C-14/02, Recueil, str. I-4431,
         točka 63, ter zgoraj navedena sodba Komisija proti Italiji, točka 19), ali da se jih odvrne od trženja zadevnih proizvodov
         v Belgiji (sodba z dne 22. septembra 1988 v zadevi Komisija proti Irski, 45/87, Recueil, str. 4929, točka 19, in zgoraj navedena
         sodba Komisija proti Belgiji, točka 18).

      31      V zvezi s tem ni mogoče sprejeti utemeljitve Kraljevine Belgije, da za belgijski trg ni potrebna nobena prilagoditev proizvodov,
         ki so bili zakonito proizvedeni ali trženi v drugih državah članicah, ker naj bi standard NBN S 21-100 zgolj povzemal tehnične
         predpise evropskih standardov serije EN-54, saj iz obrazloženega mnenja in tožbe Komisije jasno izhaja, da ta tožba zadeva
         samo sisteme za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem, ki nimajo oznake „CE“.

      32      Zato zahteva po skladnosti z nacionalnim standardom, kot je standard NBN S 21-100, čeprav se brez razlikovanja uporablja za
         vse izdelke, ovira trgovino znotraj Skupnosti in pomeni ukrep, ki ima enak učinek kot količinska uvozna omejitev, ki jo prepoveduje
         člen 28 ES.

      33      Takšen ukrep je mogoče utemeljiti le z enim od razlogov splošnega interesa, naštetih v členu 30 ES, ali eno izmed nujnih zahtev,
         kot so opredeljene v sodni praksi Sodišča, pod pogojem, da je ta ukrep primeren za zagotovitev zasledovanega cilja in da ne
         prekorači okvirov, potrebnih za njegovo doseganje (zgoraj navedena sodba ATRAL, točka 64, in sodba z dne 10. novembra 2005
         v zadevi Komisija proti Portugalski, C-432/03, ZOdl., str. I-9665, točka 42).

      34      Kraljevina Belgija trdi, da je zahteva po skladnosti utemeljena z razlogi javne varnosti in varovanja zdravja in življenja
         ljudi in živali.

      35      Čeprav ni mogoče zanikati, da so ti razlogi med tistimi, na katere se na podlagi člena 30 ES država članica lahko sklicuje,
         da utemelji takšno zahtevo, in da dokler zakonodaja ni usklajena, države članice same odločajo o ravni varstva zdravja in
         življenja ljudi, ki jo želijo zagotavljati (sodba z dne 27. junija 1996 v zadevi Brandsma, C-293/94, Recueil, str. I-3159,
         točka 11, in zgoraj navedena sodba Komisija proti Portugalski, točka 44), pa je izjemo od načela prostega pretoka blaga mogoče
         na podlagi omenjenega člena utemeljiti, samo če nacionalni organi dokažejo, da je takšna izjema potrebna za uresničitev enega
         ali več tam omenjenih ciljev in skladna z načelom sorazmernosti (sodbi z dne 30. novembra 1983 v zadevi Van Bennekom, 227/82,
         Recueil, str. 3883, točka 40, in z dne 13. marca 1997 v zadevi Morellato, C-358/95, Recueil, str. I-1431, točka 14, ter zgoraj
         navedeni sodbi ATRAL, točka 67, in Komisija proti Italiji, točka 22).

      36      V zvezi s tem mora država članica utemeljitvene razloge, na katere se sklicuje, podpreti z ustreznimi dokazi ali analizo primernosti
         in sorazmernosti omejevalnega ukrepa, ki ga sprejme ta država, ter z natančnimi dejstvi, ki podkrepljujejo njeno utemeljitev
         (sodbe z dne 13. novembra 2003 v zadevi Lindman, C-42/02, Recueil, str. I-13519, točka 25; z dne 18. marca 2004 v zadevi Leichtle,
         C-8/02, Recueil, str. I-2641, točka 45; z dne 7. julija 2005 v zadevi Komisija proti Avstriji, C-147/03, ZOdl., str. I-5969,
         točka 63; z dne 16. februarja 2006 v zadevi Rockler, C-137/04, ZOdl., str. I-1441, točka 25, in z dne 16. februarja 2006 v
         zadevi Öberg, C-185/04, ZOdl., str. I-1453, točka 22).

      37      V tem primeru je treba ugotoviti, da takšnega dokazovanja ni. Belgijski organi so se dejansko omejili na trditve, da se zadevna
         zahteva uporablja brez razlikovanja za nacionalne in uvožene proizvode in da izpolnjuje zgoraj omenjene pogoje nujnosti in
         sorazmernosti, ter na navajanje, da je cilj standarda NBN S 21-100 preizkusiti ustreznost zasnove sistemov in zagotoviti njihovo
         pravilno delovanje.

      38      Drugič, kar zadeva dejstvo, da so sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem podvrženi homologaciji, ki
         jo izda BOSEC, Kraljevina Belgija navaja predlagano spremembo standarda NBN S 21-100, ki naj bi odpravila sklicevanje na to
         organizacijo.

      39      V zvezi s tem je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso je obstoj neizpolnitve presojati glede na položaj
         države članice, v katerem je bila po poteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, in da pozneje nastalih sprememb Sodišče
         ne more upoštevati (glej zlasti sodbi z dne 17. januarja 2002 v zadevi Komisija proti Belgiji, C-423/00, Recueil, str. I-593,
         točka 14, in z dne 14. julija 2005 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-433/03, ZOdl., str. I-6985, točka 32).

      40      Vendar v tem primeru ni sporno, da Kraljevina Belgija do izteka roka iz obrazloženega mnenja ni sprejela predloga spremembe
         standarda NBN S 21-100, ki zajema črtanje BOSEC kot organa, pristojnega za homologacijo sistemov za avtomatsko detekcijo požara
         s točkovnim detektorjem.

      41      Poleg tega je Sodišče že presodilo, da zahteva po predhodni homologaciji proizvoda, ki potrjuje njegovo ustreznost za določeno
         uporabo, omejuje dostop do trga države članice uvoznice in jo je torej treba šteti za ukrep, ki ima enak učinek kot količinska
         omejitev uvoza v smislu člena 28 ES (zgoraj navedena sodba Komisija proti Portugalski, točka 41).

      42      V zvezi z nesorazmernostjo te zahteve je treba ugotoviti, da je Kraljevina Belgija v predhodnem postopku priznala, da vsaj
         v obdobju, na katerega se nanaša ta tožba, BOSEC v okviru homologacije po standardu NBN S 21-100, z izjemo bilateralnih sporazumov
         z organi, pristojnimi za homologacijo v državah članicah porekla proizvoda, ni upošteval preverjanj, ki so bila opravljena
         v drugi državi članici. Kot je navedla Komisija, Kraljevina Belgija ni predložila dokazov, ki bi izkazali prenehanje takšne
         prakse.

      43      V zvezi s stroški, ki so povezani s tem postopkom homologacije, zadošča navedba, da je v primeru, kadar takšen postopek ne
         izključuje testiranj in preverjanj, ki so bila že opravljena v državi članici porekla proizvoda, treba stroške, povezane s
         takšnim testiranji in preverjanji, šteti za nesorazmerne.

      44      Tožbo Komisije je treba zato šteti za utemeljeno.

      45      Zato je treba ugotoviti, da je Kraljevina Belgija, s tem ko je zahtevala, da so sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim
         detektorjem, ki so zakonito proizvedeni ali trženi v drugi državi članici in nimajo oznake „CE“:

      –        usklajeni s standardom NBN S 21-100,
      –        podvrženi homologaciji s strani BOSEC, to oviro pa še povečujejo nesorazmerni stroški homologacije,
      –        podvrženi testiranju in preverjanju v okviru te homologacije, ki v bistvu pomenita podvajanje s preverjanji, ki so bila že
         opravljena v okviru drugih postopkov v drugi državi članici,

      ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 28 ES.
       Stroški
      46      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala,
         naj se Kraljevini Belgiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      1)      Kraljevina Belgija, s tem ko je zahtevala, da so sistemi za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem, ki so zakonito
            proizvedeni ali trženi v drugi državi članici in nimajo oznake „CE“:
      –        usklajeni z belgijskim standardom NBN S 21-100 za sestavo splošnih sistemov za avtomatsko detekcijo požara s točkovnim detektorjem,
            iz septembra 1986, kot je bil spremenjen z dodatkom št. 2 iz avgusta 1996,
      –        podvrženi homologaciji s strani BOSEC (Belgian Organisation for Security Certification), to oviro pa še povečujejo nesorazmerni
            stroški homologacije,
      –        podvrženi testiranju in preverjanju v okviru te homologacije, ki v bistvu pomenita podvajanje s preverjanji, ki so bila že
            opravljena v okviru drugih postopkov v drugi državi članici,
      ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 28 ES.
      2)      Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.