title: Zadeva C-623/11: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. januarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Conseil d'État – Francija) – Société Geodis Calberson GE proti Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (Kmetijstvo — Pomoč v hrani — Uredba (ES) št. 111/1999 — Program za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji — Izbrani ponudnik za naročilo prevoza govejega mesa — Dodelitev pristojnosti — Arbitražna klavzula)

text:
               2.3.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 63/6

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. januarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Conseil d'État – Francija) – Société Geodis Calberson GE proti Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Zadeva C-623/11) (1)

   (Kmetijstvo - Pomoč v hrani - Uredba (ES) št. 111/1999 - Program za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji - Izbrani ponudnik za naročilo prevoza govejega mesa - Dodelitev pristojnosti - Arbitražna klavzula)
   2013/C 63/08
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Conseil d'État

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Société Geodis Calberson GE

      Tožena stranka: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Conseil d'État – Razlaga člena 16 Uredbe Komisije (ES) št. 111/1999 z dne 18. januarja 1999 o določitvi splošnih pravili za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 2802/98 o programu za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 24, str. 296) – Določitev pristojnosti v primeru spora med izbranim ponudnikom naročila za prevoz govejega mesa in pristojnim nacionalnim intervencijski agenciji glede postopka plačila in odškodnine za nastalo škodo – Arbitražna klavzula

      Izrek

   Člen 16 Uredbe Komisije (ES) št. 111/1999 z dne 18. januarja 1999 o določitvi splošnih pravili za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 2802/98 o programu za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1125/1999 z dne 28. maja 1999, je treba razlagati tako, da je Sodišču Evropske unije dodeljena pristojnost za odločanje o sporih glede pogojev, pod katerimi intervencijska agencija, določena za sprejemanje ponudb v okviru razpisa za brezplačno dobavo kmetijskih proizvodov v Rusko federacijo, izbranemu ponudniku plača dolgovani znesek in sprosti varščino za dobavo, ki jo je v korist te agencije položil izbrani ponudnik, zlasti o tožbah za povrnitev škode, nastale zaradi napak intervencijske agencije pri izvajanju teh postopkov.

      (1)  UL C 39, 11.2.2012.


title: Zadeva F-111/11: Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 21. marca 2013 – van der Aat in drugi proti Komisiji (Javni uslužbenci — Plača — Letna prilagoditev plač in pokojnin uradnikov in drugih uslužbencev — členi 64, 65 in 65a Kadrovskih predpisov — Priloga XI h Kadrovskim predpisom — Uredba (EU) št. 1239/2010 — Korekcijski koeficienti — Uradniki razporejeni na delovno mesto v Ispro)

text:
               25.5.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 147/32

         Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 21. marca 2013 – van der Aat in drugi proti Komisiji
   (Zadeva F-111/11) (1)

   (Javni uslužbenci - Plača - Letna prilagoditev plač in pokojnin uradnikov in drugih uslužbencev - členi 64, 65 in 65a Kadrovskih predpisov - Priloga XI h Kadrovskim predpisom - Uredba (EU) št. 1239/2010 - Korekcijski koeficienti - Uradniki razporejeni na delovno mesto v Ispro)
   2013/C 147/59
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeče stranke: van der Aat in drugi (Besozzo, Italija) (zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal in D. Abreu Caldas, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnik: J. Currall in D. Martin, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti plačilnih listov tožečih strank za mesec februar 2011 in naslednje mesece, v katerih so uporabljeni novi korekcijski koeficienti za mesto Varese v skladu z Uredbo Sveta (EU) št. 1239/2010 z dne 20. decembra 2010.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Tožeče stranke nosijo svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropske komisija.

               3.

               Svet Evropske unije, intervenient, nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 6, 7.1.2012, str. 27.


title: Zadeva C-255/04: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Francoski republiki, vložena dne 14. junija 2004

text:
               28.8.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/12

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Francoski republiki, vložena dne 14. junija 2004
   (Zadeva C-255/04)
   (2004/C 217/24)
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata E. Traversa in A.-M. Rouchaud-Joët, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, je dne 14. junija 2004 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Francoski republiki.
   Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da Francoska republika

                           —

                           s tem, da je za izdajo licence agenciji za plasiranje umetnikov s sedežem v drugi državi članici postavila pogoj na podlagi kriterija koristi dejavnosti agencije glede na potrebo plasiranja umetnikov,

                           —

                           s tem, da je postavila domnevo statusa delojemalca za umetnika, ki je kot ponudnik storitev priznan v državi članici izvora, kjer ima sedež in kjer običajno ponuja podobne storitve,

                     ni izpolnila obveznosti iz členov 43 in 49 ES.

               —

               Francoski republiki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Pri sistemu podeljevanja licenc ponudnikom s sedežem v drugi državi članici, ki niso imetniki licence, ki bi bila podeljena v primerljivih okoliščinah v njihovih državah izvora, gre za popolnoma avtomatično uporabo sistema, ki se uporablja za ponudnike s sedežem v Franciji in v ničemer ne upošteva dokazov ali garancij, ki so bila že predložena v državi izvora. V takih okoliščinah gre obveznost francoskega sistema v zvezi z licencami preko tega, kar je potrebno za zaščito interesov zadevnih umetnikov. Po drugi strani daje kriterij koristi dejavnosti agencije glede na potrebo nameščanja umetnikov Ministre du travail (Ministru za delo), ki je pristojen za izdajo licenc, popolno diskrecijsko pravico izločiti tujega ponudnika storitev zato, ker v Franciji obstaja že dovolj francoskih agencij, ki so imetniki licence.
   Domneva statusa delojemalca, ki se uporablja za umetnika, ki je kot ponudnik storitev priznan v državi članici izvora, kjer ima sedež in kjer običajno ponuja podobne storitve, pa pomeni omejitev prostega pretoka storitev v smislu, da ta prepoveduje ali ovira dejavnosti ponudnika storitev s sedežem v drugi državi članici, kjer zakonito izvaja podobne storitve in gre preko tega, kar je potrebno za dosego ciljev, ki upravičujejo to domnevo. Poleg tega je domnevo zelo težko ovreči in ustvarja posledice ne samo kar se tiče sistema zdravstvenega zavarovanja, temveč tudi kar se tiče plačanega dopusta in sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja. Tudi če se ta domneva uporablja brez razlik tako za nacionalne umetnike, kot za tiste iz drugih držav članic, le-ta ustvarja omejitev, ki bi lahko ovirala oziroma napravila dejavnosti umetnikov s sedežem v drugi državi članici, kjer zakonito ponujajo podobne storitve, manj privlačne, in ki je nesorazmerna z zasledovanim ciljem.


title: Zadeva C-547/11: Tožba, vložena 28. oktobra 2011 – Evropska komisija proti Italijanski republiki

text:
               14.1.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 13/6

         Tožba, vložena 28. oktobra 2011 – Evropska komisija proti Italijanski republiki
   (Zadeva C-547/11)
   2012/C 13/13
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: B. Stromsky in D. Grespan, zastopnika)

      Tožena stranka: Italijanska republika

      Predloga tožeče stranke

   Komisija Sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da

                           —

                           Italijanska republika s tem, da v določenih rokih ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za izterjavo državne pomoči, ki je bila z Odločbo Komisije 2006/323/ES z dne 7. decembra 2005 o oprostitvi plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji, ki se izvaja v Franciji, na Irskem in v Italiji (v nadaljevanju: Odločba 2006/323) razglašena za nezakonito in nezdružljivo s skupnim trgom, ni izpolnila obveznosti, naloženih s členoma 5 in 6 te odločbe ter s Pogodbo o delovanju Evropske unije, in

                           —

                           Italijanska republika s tem, da v določenih rokih ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za izterjavo državne pomoči, ki je bila z Odločbo Komisije 2007/375/ES z dne 7. februarja 2007 o oprostitvi plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji, ki se izvaja v Franciji, na Irskem in v Italiji (v nadaljevanju: Odločba 2007/375), ni izpolnila obveznosti, naloženih s členoma 4 in 6 te odločbe ter s Pogodbo o delovanju Evropske unije;

               —

               Italijanski republiki naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Rok za izvršitev Odločbe 2006/323 se je iztekel 8. februarja 2006. Rok za izvršitev Odločbe 2007/375 se je iztekel 8. junija 2007.
   Italijanska republika do danes še ni izvedla celotne izterjave pomoči, katerih nezakonitost je bila ugotovljena v zadevnih odločbah, ali Komisije ni obvestila o izvedeni izterjavi. Pravne težave, ki jih je Italijanska republika navedla, da bi upravičila zamudo pri izvršitvi teh odločb, poleg tega v skladu s sodno prakso Sodišča ne kažejo na absolutno nemožnost izterjave.
   Komisija dalje trdi, da jo je Italija z zamudo obvestila o napredovanju nacionalnega postopka o izvršbi odločb, pri čemer je kršila obveznost obveščanja, ki jo nalagajo zadevni odločbe.


title: Zadeva T-15/10: Tožba, vložena 25. januarja 2010 – Noko Ngele proti Komisiji

text:
               19.6.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 161/43

      Tožba, vložena 25. januarja 2010 – Noko Ngele proti Komisiji
      (Zadeva T-15/10)
      (2010/C 161/68)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Mariyus Noko Ngele (Bruselj, Belgija) (zastopnik: F. Sabakunzi, odvetnik)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi tožeče stranke

                  —

                  Ugotovi naj se, da CRP ni nikoli nadomestila CDI in da v Belgiji ne obstaja in ni pravna oseba;

                  —

                  Evropski komisiji, enemu izmed njenih članov in nekaterim njenim uslužbencem naj se zaradi nastale premoženjske škode naloži solidarno plačilo zneska 200 000 EUR, povišanega za zakonite obresti v višini 10 % na leto od leta 1995 in za procesne obresti;

                  —

                  Evropski komisiji, enemu izmed njenih članov in nekaterim njenim uslužbencem naj se zaradi nastale nepremoženjske škode in pretrpljenih duševnih bolečin naloži solidarno plačilo zneska 5 000 000 EUR, povišanega za procesne obresti;

                  —

                  ugotovi naj se, da je izrečena sodba izvršljiva ne glede na morebitne pritožbe;

                  —

                  toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka in plačilo na 30 000 EUR ocenjenih stroškov, ki so nastali tožeči stranki v zvezi s postopkom.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka s tožbo predlaga povračilo škode, ki je domnevno nastala zaradi tega, ker ni bilo mogoče izterjati njene terjatve do „Centra za industrijski razvoj (CDI)“, po tem ko je bila ta organizacija nadomeščena s skupno institucijo Skupine držav AKP (Afrika, Karibi, Pacifik) in Evropske unije z imenom „Center za razvoj podjetništva (CRP)“.


title: Zadeva T-4/08: Tožba, vložena 3. januarja 2008 – EMSA proti Portugalski

text:
               19.7.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 183/21

         Tožba, vložena 3. januarja 2008 – EMSA proti Portugalski
   (Zadeva T-4/08)
   (2008/C 183/44)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Evropska agencija za pomorsko varnost (EMSA) (zastopnika: Professor E. Pache, in J. Menze, zastopnik)

      Tožena stranka: Portugalska republika
   Predlogi tožeče stranke
   Evropska agencija za pomorsko varnost predlaga, naj Sodišče prve stopnje na podlagi člena 14, drugi stavek, Dogovora o sedežu izda sodbo, v kateri naj ugotovi, da:

               —

               portugalsko vlado zavezujejo določbe Dogovora o sedežu, ki je instrument mednarodnega javnega prava v sferi prava Skupnosti, in ga Portugalska republika ne more enostransko spreminjati ali nadomestiti, vključno z ukrepi nacionalne ureditve;

               —

               mora portugalska vlada v skladu z Dogovorom o sedežu zagotoviti, da lahko zaposleni v Evropski agenciji za pomorsko varnost in njihovi družinski člani uvažajo iz države, kjer so imeli nazadnje stalno bivališče ali iz države, katere državljani so, brez davka ter brez prepovedi ali omejitev glede na prvotni kraj bivališča, v petih letih od njihove zaposlitve v agenciji in sicer največ v dveh nakladanjih, vozila, kupljena po tržnih cenah v zadevni državi, in da predhodna in sedanja uporaba te določbe Dogovora o sedežu ne izpolnjuje te obveznosti;
               zlasti, da mora portugalska vlada na podlagi te prijave registrirati pod posebno serijo, davka prosto ter brez prepovedi in omejitev, vozila zaposlenih v Agenciji in njihovih družinskih članov, ki so bila kupljena po tržnih cenah v državi prejšnjega bivališča ali v državi, katere državljani so;

               —

               mora portugalska vlada v skladu z Dogovorom o sedežu zagotoviti, da zaposleni Evropske agencije za pomorsko varnost in njihovi družinski člani uživajo privilegije in imunitete, oprostitve in ugodnosti, ki jih je Portugalska republika zagotovila članom primerljive kategorije diplomatskih teles v Portugalski republiki, ter da predhodna in sedanja uporaba te določbe Dogovora o sedežu s strani portugalskih organov ne izpolnjuje te obveznosti;
               zlasti, da mora Portugalska republika uporabiti do julija 2007 veljavna pravila in določbe glede registracije in obdavčevanja vozil zaposlenih v diplomatskih telesih za zaposlene v Evropski agenciji za pomorsko varnost, ki so svoje dolžnosti začeli opravljati pred tem datumom, in za njihove družinske člane;
               da mora portugalska vlada uporabiti do julija 2007 veljavna pravila in določbe glede registracije in obdavčevanja vozil zaposlenih v diplomatskih telesih za vse ostale primere;
               da mora portugalska vlada zagotoviti, da so zaposleni Evropske agencije za pomorsko varnost in njihovi družinski člani upravičeni do privilegijev in imunitet, oprostitev in ugodnosti, ki jih je Portugalska republika podelila članom primerljive kategorije diplomatskih teles v Portugalski republiki, in da so predhodna in sedanja ravnanja portugalskih organov, da ne obravnavajo prijave za registracijo, ki so jo vložili zaposleni v Evropski agenciji za pomorsko varnost in njihovi družinski člani, v nasprotju s to obveznostjo;

               —

               se naj določb Dogovora o sedežu ne razlaga ali uporablja tako, da zaposleni v Evropski agenciji za pomorsko varnost in njihovi družinski člani ne uživajo vsaj toliko pravic kateregakoli državljana EU, ki se je preselil v Portugalsko republiko glede vnosa rabljenih vozil na območje Portugalske republike;

               —

               naj razumno obdobje za obravnavanje prijave zaposlenih v Evropski agenciji za pomorsko varnost in njihovih družinskih članov za registracijo vozil v skladu z Dogovorom o sedežu ne bi bilo več kot dva meseca; in

               —

               se naj v skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje Portugalski republiki naloži, naj plača stroške.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Evropska agencija za pomorsko varnost (v nadaljevanju: EMSA ali Agencija) je bila ustanovljena z Uredbo (ES) št. 1406/2002 (1) in ima sedež v Lizboni. 28. julija 2004 je bil sklenjen Protokol med Portugalsko republiko in Evropsko agencijo za pomorsko varnost (2) (v nadaljevanju: Dogovor o sedežu). Dogovor ureja odnose med EMSA in Portugalsko republiko kot državo gostiteljico in se uporablja za agencijo in njene zaposlene.
   Tožeča stranka trdi, da je portugalska vlada, brez predhodne prošnje ali predloga EMSA predlagala, da bi se pridružila „Dogovoru o sedežu“, s katerim so določeni mnogi privilegiji in imunitete, oprostitve in ugodnosti za Agencijo in njene zaposlene, ki izhaja iz določb Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti (v nadaljevanju: Protokol), določa pa tudi dodatne ugodnosti. Nadalje trdi, da je bilo predlagano besedilo Dogovora o sedežu podobno Dogovoru o sedežu, ki je bil sklenjen med Portugalsko republiko in Evropskim centrom za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami (v nadaljevanju: EMCDDA) 26. junija 1996, zlasti glede registracije vozil.
   Septembra 2005 je bila ustanovljena delovna skupina med Portugalsko republiko na eni strani ter EMSA in EMCDDA na drugi strani, za izdelavo osnutka natančnih upravnih določb, ki so potrebne za izvajanje obeh Dogovorov o sedežu ali Protokolov.
   Tožeča stranka trdi, da je portugalska uprava, s tem ko ni obravnavala prijav za registracijo vozil, ki so jih predložili zaposleni EMSA, kršila svoje obveznosti iz Dogovora o sedežu, ki pojasnjuje obveznosti iz Protokola, ki se uporablja za EMSA v skladu s členom 7 Uredbe (ES) št. 1406/2002. Nadalje tožeča stranka trdi, da portugalski organi za zaposlene EMSA in njihove družinske člane niso uporabili upoštevnega veljavnega portugalskega prava, kot so to storili za EMCDDA in diplomatske misije. Tožeča stranka trdi, do so ta ravnanja povzročila resne ovire za delovanje EMSA, saj so vozila, ki so bila kupljena in za katera se je legitimno pričakovalo, da se bodo uporabila obstoječa pravila, ostala neregistrirana. Tako so na vozilih, ki so bila pripeljana iz prejšnjega bivališča ali iz države, katere državljani so zaposleni, ostale registrske tablice države članice prejšnjega bivališča kljub predpisom te države, da je treba registracijo preklicati. Skratka tožeča stranka trdi, da je odločitev portugalskih organov, da ne obravnava prijav za registracijo vozil, ustvarila več pravnih in upravnih težav za zaposlene, ki so morali uvoziti ta vozila in pri tem niso spoštovali obveznosti glede registracije, zavarovanja in tehničnega pregleda.
   Glede na sodno prakso Sodišča nadalje tožeča stranka trdi, da člen 8(2) Uredbe ES št. 1406/2002 določa, da je Sodišče pristojno za odločanje na podlagi katere koli arbitražne klavzule v pogodbi, ki jo sklene agencija in da člen 14 Dogovora o sedežu določa, da mora spor, ki vpliva na uporabo tega sporazuma, preučiti ad hoc skupina, ki jo sestavljajo štirje člani. O sporih, ki jih ni mogoče rešiti na tak način, odloča Sodišče Evropskih skupnosti.
   Tožeča stranka trdi, da je, glede na to da sporni postopek, določen v členu 14 Dogovora o sedežu ni pripeljal do rešitve, v tem sporu Sodišče pristojno Sodišče glede razlage Dogovora o sedežu, v skladu s členom 238 ES, ki določa, da je Sodišče pristojno za izrekanje sodb na podlagi arbitražne klavzule v pogodbah, ki jih sklene Skupnost ali ki so sklenjene v njenem imenu, v skladu s členom 5(1) Uredbe (ES) št. 1406/2002, ki določa, da je Agencija organ Skupnosti in v skladu s členom 225 ES, ki določa, da je Sodišče prve stopnje pristojno za obravnavanje in odločanje na prvi stopnji o tožbah ali postopkih iz člena 238 ES.
   Nadalje tožeča stranka trdi, da želi, da Sodišče prve stopnje potrdi, da je Dogovor o sedežu instrument mednarodnega javnega prava v sferi prava Skupnosti, ki zavezuje portugalske organe in ga ni mogoče enostransko spremeniti. Nadalje predlaga, naj se v sodbi ugotovi, da je obravnavanje prijav, ki jih vložijo zaposleni, za registracijo motornih vozil, v nasprotju z določbami Protokola in da morajo portugalski organi izvajati upoštevne določbe Protokola v razumnem času. Nazadnje trdi, da Dogovora o sedežu ni mogoče razlagati tako, da zaposleni EMSA ne uživajo glede registracije vozil vsaj pravic, ki jih ima vsak državljan EU, ki svoje bivališče prijavi v Portugalski republiki.

      (1)  Uredba (ES) št. 1406/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2002 o ustanovitvi Evropske agencije za pomorsko varnost (UL L 208, str. 1).

      (2)  Objavljen v uradnem listu Portugalske republike št. 224 z dne 22. septembra 2004, dostopen na spletni strani EMSA http://www.emsa.europa.eu/Docs/legis/protocol %20pt %20government %20and %20emsa.pdf


title: Zadeva C-385/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) 29. septembra 2009 – Nidera Handelscompagnie BV proti Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               19.12.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 312/17

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva) 29. septembra 2009 – Nidera Handelscompagnie BV proti Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Zadeva C-385/09)
   2009/C 312/28
   Jezik postopka: litvanščina

      Predložitveno sodišče

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Litva)

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Nidera Handelscompagnie BV

      Tožena stranka: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je zakonodaja, v skladu s katero imajo pravico do odbitka DDV le registrirani zavezanci za DDV, torej davčni zavezanci, ki so se v skladu z veljavnimi predpisi registrirali kot zavezanci za DDV v zadevni državi članici (v obravnavani zadevi v Litvi), v skladu z določbami Direktive 2006/112/EGS, ki ureja pravico do odbitka?

               2.

               Če je odgovor pritrdilen, ali je zakonodaja, na podlagi katere ima davčni zavezanec, registriran za plačilo DDV, pravico do odbitka vstopnega DDV in/ali DDV ob uvozu, dolgovanega za blago in/ali storitve, pridobljene pred datumom njegove registracije kot zavezanca za DDV, le če se bo to blago uporabilo za njegovo dejavnost, obdavčeno z DDV, in sicer da mu vstopnega DDV (ob uvozu), dolgovanega za blago in storitve, pridobljene pred datumom njegove registracije kot zavezanca za DDV, ne bo dovoljeno odbiti, če je bilo to blago že uporabljeno za te dejavnosti, v skladu s temeljnimi načeli pravice do odbitka DDV, ki jih določa Direktiva 2006/112/EGS?


title: Zadeva C-308/07 P: Pritožba, ki jo je vložil Koldo Gorostiaga Atxalandabaso 5. julija 2007 zoper sklep Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 24. aprila 2007 v zadevi T-132/06, Koldo Gorostiaga Atxalandabaso proti Evropskemu parlamentu

text:
               8.9.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 211/23

         Pritožba, ki jo je vložil Koldo Gorostiaga Atxalandabaso 5. julija 2007 zoper sklep Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 24. aprila 2007 v zadevi T-132/06, Koldo Gorostiaga Atxalandabaso proti Evropskemu parlamentu
   (Zadeva C-308/07 P)
   (2007/C 211/43)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Pritožnik: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (zastopnik: D. Rouget, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropski parlament
   Predlogi pritožnika:

               —

               to pritožbo naj se razglasi za utemeljeno in posledično naj se razveljavi sklep Sodišče prve stopnje z dne 24. aprila 2007;

               —

               dokončno naj se razsodi o sporu ter naj se za nično razglasi odločbo generalnega sekretarja Evropskega parlamenta z dne 22. marca 2006, s katero je bilo pritožniku naloženo vračilo zneska 118 360,18 eura in na podlagi katere so bila zadržana izplačila nadomestil, ki jih je pritožniku dolgoval Parlament;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov, ki jih je priglasil pritožnik.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
   Pritožnik v podporo svoji pritožbi navaja šest pritožbenih razlogov.
   S svojim prvim pritožbenim razlogom ugovarja uporabi člena 111 Poslovnika, zaradi česar naj bi mu bila kršena pravica do poštenega sojenja, saj niti predhodno pred Sodiščem prve stopnje ni podal svojih navedb niti ni mogel odgovoriti na trditve Parlamenta.
   Pritožnik s svojim drugim pritožbenim razlogom zatrjuje, da je bilo kršeno načelo nepristranskosti, saj naj bi o obeh tožbah, ki ju je eno za drugo vložil v zadevah T-146/04 in T-132/06 – in v katerih sta bila izdana sodba z dne 22. decembra 2005 oziroma sklep z dne 24. aprila 2007 – o temelju presojali isti sodniki. Omenjeno načelo pa naj bi zahtevalo, da isti sodnik – celo na isti sodni stopnji – ne sme biti prisoten v zadevi, ki temelji na istih oziroma zelo podobnih dejstvih kot zadeva, v kateri je odločal predhodno.
   Pritožnik s svojim tretjim pritožbenim razlogom zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje nepravilno ocenilo obseg sodbe z dne 22. decembra 2005. Ker je bila odločba generalnega sekretarja Parlamenta z dne 24. februarja 2004 zaradi nepristojnosti razglašena za nično, tožeča stranka dejansko ni imela nobenega razloga vložiti pritožbo zoper to sodbo pri Sodišču, saj je bila posledica ugotovitve nepristojnosti neobstoj sporne odločbe.
   Pritožnik s svojim četrtim pritožbenim razlogom ugovarja sistematičnemu zavračanju s strani Sodišča prve stopnje trditev, ki jih je navajal z namenom dosege razglasitve ničnosti odločbe generalnega sekretarja Parlamenta z dne 22. marca 2006. Slednja odločba naj bi namreč pomenila novo odločbo, drugačno od odločbe z dne 24. februarja 2004, in Sodišče prve stopnje naj bi torej bilo dolžno preučiti vse tožbene razloge, vsebinske in postopkovne, ki jih je pritožnik navajal za izpodbijanje odločbe.
   Pritožnik s svojim petim pritožbenim razlogom Sodišču prve stopnje očita, da ni preučilo tožbenega razloga višje sile, čeprav ta tožbeni razlog ni bil podan v tožbi zoper odločbo z dne 24. februarja 2004.
   Nazadnje, s svojim šestim pritožbenim razlogom pritožnik Sodišču prve stopnje očita, da ni spoštovalo načela dobre uprave, s tem da je med drugim zavrnilo vsakršno sklicevanje na Kodeks dobrega upravnega ravnanja, ki ga je Parlament sprejel 6. septembra 2001.


title: Zadeva T-135/12: Tožba, vložena 2. marca 2012 – Francija proti Komisiji

text:
               16.6.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 174/24

         Tožba, vložena 2. marca 2012 – Francija proti Komisiji
   (Zadeva T-135/12)
   2012/C 174/41
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Francoska republika (zastopniki: E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter in J. Rossi, zastopniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               izpodbijani sklep v celoti razglasi za ničen;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka s tožbo zahteva, naj se sklep Komisije C(2011) 9430 final z dne 20. decembra 2011, s katerim je bilo ugotovljeno, da je pomoč Francoske republike družbi France Télécom, ki se nanaša na reformo načina financiranja pokojnin državnih uslužbencev, zaposlenih pri družbi France Télécom (državna pomoč št. C 25/08 (prej NN 23/08)), pod nekaterimi pogoji združljiva z notranjim trgom, razglasi za ničen.
   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog, ki je razdeljen na dva dela, se nanaša na kršitev člena 107(1) PDEU, ker je Komisija ugotovila, da je reforma načina financiranja pokojnin državnih uslužbencev, zaposlenih pri družbi France Télécom, državna pomoč. Tožeča stranka trdi:

                           —

                           da je Komisija napačno ugotovila, da zmanjšanje povračila, ki ga mora družba France Télécom plačati državi, ne odpravlja strukturne neugodnosti družbe France Télécom po tem, ko je začel veljati zakon iz leta 1990, in da je sprejeti ukrep prednost, dana temu podjetju.

                           —

                           podredno, da je Komisija napačno ugotovila, da je imela družba France Télécom prednost od leta 1996, kljub temu, da je plačala izredni pavšalni prispevek.

               2.

               Drugi tožbeni razlog se podredno nanaša na kršitev člena 107(3)(c) PDEU, ker je Komisija združljivost zadevnih ukrepov podredila spoštovanju pogojev, navedenih v členu 2 izpodbijane odločbe. Ta tožbeni razlog je razdeljen na dva dela.

                           —

                           Tožeča stranka v prvem delu trdi, da je Komisija kršila člen 107(3)(c) PDEU s tem, da je ugotovila, da konkurenča in pravična stopnja v obravnavanem primeru ni bila dosežena, ker v izračunu povračila, ki ga je plačala družba France Télécom po tem, ko je začel veljati zakon iz leta 1996, niso upoštevana tveganja, ki niso skupna.

                           —

                           Tožeča stranka v drugem delu podredno trdi, da je Komisija kršila člen 107(3)(c) PDEU s tem, da je zavrnila presojo, ali je dosežena konkurenčna in pravična stopnja ob upoštevanju plačila izrednega pavšalnega povračila družbe France Télécom in s tem, da je ugotovila, da to podjetje ne bo v povsem enakovrednem položaju s konkurenčnimi podjetji do leta 2043.

               3.

               Tretji tožbeni razlog se nanaša na očitno napako pri presoji, ker je Komisija zavrnila, da je bilo s 7-odstotno stopnjo izvršeno izredno pavšalno povračilo.


title: Zadeva T-360/06: Sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2012 – Heijmans proti Komisiji ( „Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Nizozemski trg bitumna za asfaltiranje cest — Odločba, s katero je bila ugotovljena kršitev člena 81 ES — Odgovornost za kršitveno ravnanje“ )

text:
               17.11.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 355/18

         Sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2012 – Heijmans proti Komisiji
   (Zadeva T-360/06) (1)

   (Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Nizozemski trg bitumna za asfaltiranje cest - Odločba, s katero je bila ugotovljena kršitev člena 81 ES - Odgovornost za kršitveno ravnanje)
   2012/C 355/35
   Jezik postopka: nizozemščina

      Stranki

      Tožeča stranka:: Heijmans NV (Rosmalen, Nizozemska) (zastopnika: sprva M. Smeets in A. Van den Oord, nato M. Smeets, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: sprva A. Bouquet in A. Nijenhuis, zasopnika, sprva skupaj z de F. Wijckmans, F. Tuytschaever in L. Gyselen, nato A. Bouquet, A. Nijenhuis in F. Ronkes Agerbeek, zastopniki, skupaj z de F. Wijckmans in F. Tuytschaever, odvetnika)

      Predmet

   Zahteva za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 4090 final, z dne 13. septembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES (zadeva COMP/F/38.456 – Bitumen (Nizozemska)) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko in, podredno, zmanjšanje zneska globe, ki ji je bila naložena s to odločbo.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Heijmans NV se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 20, 27.1.2007.


title: Zadeva C-491/15 P: Pritožba, ki jo je Rainer Typke vložil 18. septembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 2. julija 2015 v zadevi T-214/13, Rainer Typke/Evropska komisija

text:
               25.1.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 27/2

         Pritožba, ki jo je Rainer Typke vložil 18. septembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 2. julija 2015 v zadevi T-214/13, Rainer Typke/Evropska komisija
   (Zadeva C-491/15 P)
   (2016/C 027/03)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Pritožnik: Rainer Typke (zastopnik: C. Cortese, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlogi

   Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi točki 2 in 3 izreka sodbe Splošnega sodišča z dne 2. julija 2015 v zadevi T-214/13, Typke/Evropska komisija;

               —

               odločbo, ki jo je sprejel generalni sekretar Evropske komisije v postopku Gestdem 2012/3258, razglasi za nično,

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov pritožnika na prvi in drugi stopnji sodnega postopka.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki je razdeljen na dva dela.
   Prvič, Splošno sodišče je napačno razlagalo Uredbo 1049/2001 (1), zlasti njena člena 3(a) in 4(6), ker je domnevalo, da uporaba upoštevnih členov pri običajni relacijski zbirki podatkov zahteva ločevanje med delnim dostopom do dokumentov, shranjenih v relacijski zbirki podatkov, in dostopom do samih podatkov, shranjenih v podatkovni zbirki. Zadnjega naj ne bi zajemale določbe Uredbe o dostopu, saj naj bi to povzročilo izdelavo novega dokumenta. Natančneje, Splošno sodišče naj bi storilo napako, ko je v bistvu ugotovilo, da na področje uporabe Uredbe št. 1049/2001 ne spada prošnja za dostop do običajne relacijske zbirke, v kateri bi bilo treba uporabiti poizvedbo SQL, ki se razlikuje od poizvedbe, ki jo naslovljena institucija „v zadevni zbirki podatkov bolj kot ne običajno že uporablja“, in ki je „predprogramirana“, saj naj to ne bi vključevalo iskanja z iskalnimi orodji, ki so na voljo za zadevno zbirko podatkov, in bi pomenilo izdelavo novega dokumenta.
   Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da se prošnja pritožnika ni nanašala na obstoječ dokument in da nikakor ni zajeta s področjem uporabe Uredbe št. 1049/2001, na podlagi naslednjih napačnih domnev:

               —

               ni bilo mogoče, da bi zaprošena institucija odobrila prošnjo za dostop, saj obstoječi dokumenti ne bi ustrezali prošnji (sodba na prvi stopnji, točka 73) oziroma pritožnik domnevno ni zaprosil za dostop do teh dokumentov (sodba na prvi stopnji, točka 67);

               —

               prošnja pritožnika naj bi bila oblikovana za razvrstitev, ki je v upoštevni zbirki podatkov ni, zlasti zaradi postopkov obdelave podatkov, ki bi jih bilo treba zanje uporabiti (sodba na prvi stopnji, točke 58, 66, 68; 62, 63);

               —

               to bi pomenilo izdelavo novega dokumenta z informacijami, ki so v novem formatu in po izbirnem merilu, ki ga je določil pritožnik (sodba na prvi stopnji, točki 61, 67).

         Z vsemi temi ugotovitvami, izpodbijanimi v tem odstavku, je Splošno sodišče tudi izkrivilo jasen pomen dokazov, ki so mu bili predloženi in ki jih je imel na voljo. Enako velja za ugotovitev Splošnega sodišča, da se v tem primeru za izjavo naprošene institucije, da dokumenti, do katerih se prosi dostop, ne obstajajo, domneva, da je zakonita (sodba na prvi stopnji, točka 66).

      (1)  Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).


title: Zadeva C-409/12: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. marca 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Patent- und Markensenat – Avstrija) – Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH proti Pfahnl Backmittel GmbH (Znamke — Direktiva 2008/95/ES — Člen 12(2)(a) — Razveljavitev — Znamka, ki zaradi dejanj ali opustitve njenega imetnika v gospodarskem prometu postane obča oznaka za proizvod ali storitev, za katero je registrirana — Dojemanje besednega znaka KORNSPITZ s strani prodajalcev po eni strani in s strani končnih kupcev po drugi strani — Izguba razlikovalnega učinka zgolj z vidika končnih kupcev)

text:
               28.4.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 129/3

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. marca 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Patent- und Markensenat – Avstrija) – Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH proti Pfahnl Backmittel GmbH
   (Zadeva C-409/12) (1)

   ((Znamke - Direktiva 2008/95/ES - Člen 12(2)(a) - Razveljavitev - Znamka, ki zaradi dejanj ali opustitve njenega imetnika v gospodarskem prometu postane obča oznaka za proizvod ali storitev, za katero je registrirana - Dojemanje besednega znaka KORNSPITZ s strani prodajalcev po eni strani in s strani končnih kupcev po drugi strani - Izguba razlikovalnega učinka zgolj z vidika končnih kupcev))
   2014/C 129/03
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Oberster Patent- und Markensenat

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH

      Tožena stranka: Pfahnl Backmittel GmbH

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Oberster Patent- und Markensenat – Razlaga člena 12(2)(a) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL L 299, str. 25) – Razlogi za razveljavitev – Registrirana besedna znamka, ki je za potrošnike postala obča oznaka zadevnega proizvoda, ker posredniki ne opozarjajo na obstoj znamke – Neobstoj drugih oznak za opis zadevnega proizvoda – Opustitev imetnika znamke

      Izrek

               1.

               Člen 12(2)(a) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami je treba razlagati tako, da se lahko v primeru, kot je ta iz postopka v glavni stvari, znamka za neki proizvod, za katerega je registrirana, razveljavi, kadar je zaradi dejanj ali opustitve njenega imetnika zgolj z vidika končnih kupcev tega proizvoda postala obča oznaka za ta proizvod.

               2.

               Člen 12(2)(a) Direktive 2008/95 je treba razlagati tako, da je mogoče za „opustitev“ v smislu te določbe opredeliti dejstvo, da imetnik znamke prodajalcev ne spodbuja k večji uporabi te znamke za prodajo proizvoda, za katerega je navedena znamka registrirana.

               3.

               Člen 12(2)(a) Direktive 2008/95 je treba razlagati tako, da za razveljavitev znamke ni nujno, da se ugotovi, ali za proizvod, katerega znamka je postala obča oznaka v gospodarskem prometu, obstajajo druge oznake.

      (1)  UL C 399, 22.12.2012.


title: Zadeva T-166/09 P: Pritožba, ki jo je 27. aprila 2009 vložil Luigi Marcuccio zoper sklep Sodišča za uslužbence z dne 18. februarja 2009 v zadevi F-70/07, Marcuccio proti Komisiji

text:
               20.6.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 141/56

         Pritožba, ki jo je 27. aprila 2009 vložil Luigi Marcuccio zoper sklep Sodišča za uslužbence z dne 18. februarja 2009 v zadevi F-70/07, Marcuccio proti Komisiji
   (Zadeva T-166/09 P)
   2009/C 141/114
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Pritožnik: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastopnik: G. Cipressa, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti

      Predlogi pritožnika

               —

               V celoti in brez kakršnekoli izjeme naj se razveljavi sklep z dne 18. februarja 2009 v zadevi F-70/07 (v nadaljevanju: zadeva, v kateri je bila vložena pritožba), Marcuccio proti Komisiji, prvega senata Sodišča za uslužbence;

               —

               ugotovi naj se, da je bila prvostopenjska tožba, v zvezi s katero je bil sprejet izpodbijani sklep, v celoti in brez kakršnekoli izjeme dopustna;

               —

               v potrebnem obsegu naj se ugotovi, da je Sodišče za uslužbence z opredelitvijo nekaterih predlogov iz vloge, s katero se je začel postopek na prvi stopnji v zadevi, v kateri je bila vložena pritožba, kot „zahteva za določitev stroškov“ (glej točko 16 izpodbijanega sklepa) napačno uporabilo pravo;

               —

               v potrebnem obsegu naj se ugotovi, da je bilo Sodišče za uslužbence kot prvostopenjsko sodišče pristojno, da razsodi o vseh predlogih tožeče stranke (v nadaljevanju: predlogi) v zadevi, v kateri je bila vložena pritožba; poleg tega

         primarno:

               —

               v celoti in brez kakršnekoli izjeme naj se ugodi zahtevku iz tožbe na prvi stopnji, za katerega se razume, da je v tej pritožbi izrecno ponovno navajan za vsakršni pravni namen;

               —

               toženi stranki naj se v korist tožeče stranke naloži povračilo vseh stroškov, ki jih je priglasila tožeča stranka na prvi stopnji in v tem pritožbenem postopku; oziroma

         podredno:

               —

               zadeva naj se vrne Sodišču za uslužbence, da v drugačni sestavi o njej ponovno vsebinsko odloči.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnik v utemeljitev svojih trditev navaja:

               —

               Nezakonitost delne predodelitve zadeve, v kateri je bila vložena pritožba, Sodišču prve stopnje zaradi, med drugim, napačne uporabe in razlage člena 90 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi za uradnike) in očitno pomanjkljiva obrazložitev.

               —

               Kršitev, napačna uporaba in razlaga načela zakonitega sodnika in člena 47 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije (v nadaljevanju: Listina).

               —

               Nezakonitost zavrženja, ker naj bi bili predlogi, za katere se Sodišče za uslužbence ni izreklo za nepristojno, nedopustni, med drugim zaradi napačne uporabe in razlage člena 90 Kadrovskih predpisov za uradnike in pojma stranskega zahtevka za povračilo škode poleg predloga za razglasitev ničnosti odločbe institucije Skupnosti ter zaradi očitno pomanjkljive obrazložitve in izkrivljanja dejstev.

               —

                  Error in procedendo, ki bi lahko resno ogrozil interese tožeče stranke, zaradi nespoštovanja dolžnosti neupoštevanja vsebine akta iz točke 11 izpodbijanega sklepa, ker je bil ta akt prepozno predložen, in zaradi zahteve strankam, da predložijo akte extra ordinem, ki so bili kasneje vloženi v spis v okviru postopka na prvi stopnji, ki bi lahko resno ogrozili interese tožeče stranke.

               —

               Kršitev pravil glede poštenega sojenja, člena 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah in člena 47 Listine.


title: Zadeva T-27/14: Tožba, vložena 10. januarja 2014 – Češka republika proti Komisiji

text:
               22.3.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 85/22

         Tožba, vložena 10. januarja 2014 – Češka republika proti Komisiji
   (Zadeva T-27/14)
   2014/C 85/38
   Jezik postopka: češčina

      Stranki

      Tožeča stranka: Češka republika (zastopniki: M. Smolek, J. Vláčil in T. Müller, zastopniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi za ničen Sklep Komisije C(2013)7221 final z dne 4. novembra 2013, s katerim se poziva k odpravi sklepa Ministerstvo průmyslu a obchodu České republiky (češko ministrstvo za gospodarstvo in industrijo), s katerim je bilo napravam za skladiščenje plina v kraju Dambořice odobreno odstopanje od nacionalne zakonodaje, s katero se v notranji pravni red prenaša določbe Direktive 2003/55/ES (1) v zvezi z dostopom tretjih strank, in

               —

               Evropski Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja dva tožbena razloga.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 266(1) PDEU

                           —

                           Glede tega tožeča stranka navaja, da je Komisija s sprejetjem izpodbijanega sklepa ravnala v direktnem nasprotju s sodbo Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2013 v zadevi Globula proti Komisiji (T-465/11).

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 22(4) Direktive 2003/55/ES

                           —

                           V tem tožbenem razloga tožeča stranka trdi, da je Komisija izpodbijani sklep sprejela po izteku roka, določenega v členu 22(4) Direktive 2003/55/ES.

      (1)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 230).


title: Zadeva C-95/09: Sklep predsednika Sodišča z dne 1. julija 2010 – Evropska komisija proti Irski

text:
               18.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 346/37

         Sklep predsednika Sodišča z dne 1. julija 2010 – Evropska komisija proti Irski
   (Zadeva C-95/09) (1)

   ()
   2010/C 346/65
   Jezik postopka: angleščina
   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 113, 16.5.2009.


title: Zadeva C-276/05: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. decembra 2008 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – The Wellcome Foundation Ltd proti Paranova Pharmazeutika Handels GmbH (Znamka – Farmacevtski proizvodi – Ponovno pakiranje – Vzporedni uvoz – Bistvena sprememba videza embalaže – Obveznost predhodne obvestitve)

text:
               21.2.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 44/2

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. decembra 2008 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – The Wellcome Foundation Ltd proti Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
   (Zadeva C-276/05) (1)

   (Znamka - Farmacevtski proizvodi - Ponovno pakiranje - Vzporedni uvoz - Bistvena sprememba videza embalaže - Obveznost predhodne obvestitve)
   (2009/C 44/02)
   Jezik postopka: nemščina
   Predložitveno sodišče
   Oberster Gerichtshof
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: The Wellcome Foundation Ltd

      Tožena stranka: Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Oberster Gerichtshof – Razlaga člena 7 Prve Direktiva Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL L 40, str. 1) – Ponovno pakiranje vzporedno uvoženih zdravil – Bistvena sprememba videza embalaže – Obseg obveznosti obvestitve
   Izrek

               1)

               Člen 7(2) Direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, kot je bila spremenjena s Sporazumom o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 je treba razlagati tako, da če se dokaže, da je ponovno pakiranje farmacevtskega proizvoda z novo embalažo nujno za njegovo nadaljnje trženje v državi članici uvoza, se videz te embalaže presoja le glede na pogoj, da ta ne sme biti tak, da bi škodoval ugledu znamke ali ugledu njenega imetnika.

               2)

               Člen 7(2) Direktive 89/104 kot je bila spremenjena s Sporazumom o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 je treba razlagati tako, da mora vzporedni uvoznik imetniku znamke posredovati potrebne in zadostne podatke, da lahko slednji preveri, ali je ponovno pakiranje proizvoda pod to znamko nujno za trženje v državi članici uvoza.

      (1)  UL C 217, 3.9.2005.


title: Zadeva C-318/11: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Förvaltningsrätten i Falun (Švedska) 27. junija 2011 – Daimler AG proti Skatteverket

text:
               10.9.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 269/29

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Förvaltningsrätten i Falun (Švedska) 27. junija 2011 – Daimler AG proti Skatteverket
   (Zadeva C-318/11)
   2011/C 269/54
   Jezik postopka: švedščina

      Predložitveno sodišče

   Förvaltningsrätten i Falun

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Daimler AG

      Tožena stranka: Skatteverket

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Kako naj se pri odmeri na podlagi ustreznih določb prava Evropske unije razlaga izraz „stalna poslovna enota, iz katere se opravljajo poslovne transakcije“? (1)

               2.

               Ali naj se davčni zavezanec s sedežem gospodarske dejavnosti v drugi državi članici, čigar dejavnost pretežno vključuje proizvodnjo in prodajo avtomobilov in ki je izvajal zimsko testiranje modelov avtomobilov v obratih na Švedskem, obravnava, kot da ima stalno poslovno enoto na Švedskem, iz katere se opravljajo poslovne transakcije, če je ta oseba kupila blago in storitve, prejete in uporabljene v obratih za testiranje na Švedskem, ne da bi bilo njeno osebje stalno nameščeno na Švedskem, in če je testiranje potrebno za opravljanje gospodarske dejavnosti davčnega zavezanca v drugi državi članici?

               3.

               Če ima davčni zavezanec v popolni lasti švedsko hčerinsko družbo, katere namen naj bi skoraj izključno bilo opravljanje raznih storitev davčnemu zavezancu za to testiranje, ali to vpliva na odgovor na drugo vprašanje?

      (1)  Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1), Osma direktiva Sveta 79/1072/EGS z dne 6. decembra 1979 o uskladitvi zakonov držav članic o prometnih davkih - postopki za vračilo davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, katerih sedež ni na ozemlju države (UL L 331, str. 11), Direktiva Sveta 2008/9/ES z dne 12. februarja 2008 o podrobnih pravilih za vračilo davka na dodano vrednost, opredeljenih v Direktivi 2006/112/ES, davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža v državi članici vračila, ampak v drugi državi članici (UL L 44, str. 23).


title: Zadeva C-24/05 P: Pritožba Augusta Storcka KG zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (četrti senat) z dne 10. novembra 2004 v zadevi August Storck KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), T-402/02, vloženi dne 26. januarja 2005 (faks: 24.01.05)

text:
               19.3.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 69/9

         Pritožba Augusta Storcka KG zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (četrti senat) z dne 10. novembra 2004 v zadevi August Storck KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), T-402/02, vloženi dne 26. januarja 2005 (faks: 24.01.05)
   (Zadeva C-24/05 P)
   (2005/C 69/20)
   Jezik postopka: nemščina
   August Storck KG, ki ga zastopajo Ilse Rohr, Dr. Heidi Wrage-Molkenthin in Dr. Tim Reher, Rechtsanwälte, CMS Hasche Sigle, Stadtausbrücke 1-3, D-20355 Hamburg, je dne 26. januarja 2005 (faks: 24.01.05) pred Sodiščem Evropskih skupnosti vložil pritožbo zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (četrti senat) z dne 10. novembra 2004 v zadevi T-396/02, August Storck KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).
   Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

               1.

               razglasi za nično sodbo Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 10. novembra 2004 v zadevi T-396/02 (1);

               2.

               ugodi zahtevam, postavljenim na prvi stopnji in dokončno odloči o pravnem sporu, podredno, zadevo vrne Sodišču prve stopnje;

               3.

               UUNT naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene navedbe
   1.   Kršitev člena 7(1) Uredbe št. 40/94
   Sodišče je bilo v pravni zmoti, ko je zahtevalo, da se znamka, za katero je bila zahtevana registracija, bistveno razlikuje od drugih primerljivih znamk v sektorju zadevnih proizvodov. Razlikovalni učinek znamke je treba oceniti kot takega, neodvisno od morebitnih podobnih znamk na trgu.
   Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, ima izvirni razlikovalni učinek. Dejstvo, da potrošnik znamko pozna bonbon ni ovira za to, da ima istočasno tudi funkcijo kazalca porekla. Barvna tridimenzionalna znamka je v vlogi signala in ponovnega prepoznanja, še posebno v primeru, ko ima potrošnik – kot v primeru trga sladkarij – veliko izbiro.
   2.   Kršitev člena 74(1), prvi stavek, Uredbe št. 40/94
   Urad bi moral, v nasprotju s prepričanjem Sodišča prve stopnje, ugotoviti in pojasniti, katere podobne ali identične znamke po njegovem mnenju obstajajo na trgu, če bi tako hotel utemeljiti zavrnitev registracije znamke. Urad svoje odločitve ne sme utemeljiti z dejstvi, s katerimi ne razpolaga in o katerih zgolj domneva. Če Urad meni – v nasprotju s prepričanjem tožeče stranke, - da je treba razlikovalni učinek znamke meriti na trgu obstoječih embalaž za bonbone, mora to situacijo na trgu opredeliti.
   Sodišče prve stopnje prav tako ne sme podati lastnih ugotovitev v zvezi z dejstvi, ki niso bila navedena.
   3.   Kršitev člena 73 Uredbe št. 40/94
   Urad je utemeljil trditev, da znamka, za katero je bila zahtevana registracija nima dovolj razlikovalnega učinka, s sklicevanjem na podobno obliko bonbonov, ki naj bi obstajala na trgu. Tožeča stranka ni imela možnosti, da bi izrazila stališče do teh oblik bonbonov, ki naj bi se nahajale na trgu, ker jih Urad ni predložil.
   S tem je bila kršena njena pravica biti slišan.
   4.   Kršitev člena 7(3) Uredbe št. 40/94
   Zavrniti je treba ugovor Sodišča prve stopnje, da naj iz predloženih dokazov o uporabi ne bi izhajala uporaba prav te znamke, za katero je bila zahtevana registracija, ker jo spremljajo druge znamke. V naravi tridimenzionalne znamke je, da se pojavlja skupaj z drugimi znamkami. Zgolj zaradi te okoliščine se ji ne more zanikati razlikovalnega učinka.
   Dvojna vloga tridimenzionalne barvne znamke, ki izhaja prav iz oblike proizvoda, ne pomeni, da se ne uporablja kot znamka, tudi če istočasno daje informacijo o obliki proizvoda.
   V okviru dokaza o uporabi je treba upoštevati vse stike potrošnikov z znamko. Okoliščina, v kakšnem obsegu se potrošnik pred ali pri odločitvi o nakupu sreča z znamko, ni edina odločilna. Tudi kasnejše zaznave prispevajo k poznavanju znamke, še posebno zaznave ob uživanju proizvoda.

      (1)  UL C 19, 22.1.2005.


title: Zadeva C-265/06: Tožba, vložena 14. junija 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

text:
               2.9.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 212/15

         Tožba, vložena 14. junija 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki
   (Zadeva C-265/06)
   (2006/C 212/27)
   Jezik postopka: portugalščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnik: A. Caeiros, zastopnik)

      Tožena stranka: Portugalska republika
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               razglasi naj se, da Portugalska republika s tem, da je kršila člen 2(1) Regio decreto z dne 11. marca 2003, št. 40, lepljenje barvnih filmov na okna motornih vozil, ni izpolnila obveznosti iz členov 28 ES in 30 ES ter členov 11 in 13 Sporazuma EGP, ker taka prepoved na Portugalskem preprečuje prodajo barvnih filmov, ki so zakonito proizvedeni in/ali trženi v drugi državi članici ali v državi, podpisnici Sporazuma EGP;

               —

               Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Prepoved iz člena 2(1) Regio decreto z dne 11. marca 2003, št. 40, predstavlja ukrep z učinkom, enakim količinski omejitvi pri uvozu, v nasprotju s členom 28 ES in členom 11 Sporazuma EGP, saj taka prepoved v praksi preprečuje prodajo na Portugalskem barvnih filmov, ki so zakonito proizvedeni in/ali trženi v drugi državi članici ali v državi, podpisnici Sporazuma EGP. Taka prepoved ni upravičena tudi v luči členov 30 ES in 13 Sporazuma EGP.


title: Zadeva C-430/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bacău (Romunija) 21. septembra 2012 – Elena Luca proti Casa de Asigurări de Sănătate Bacău (zavod za zdravstveno zavarovanje v Bacău)

text:
               22.12.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 399/10

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bacău (Romunija) 21. septembra 2012 – Elena Luca proti Casa de Asigurări de Sănătate Bacău (zavod za zdravstveno zavarovanje v Bacău)
   (Zadeva C-430/12)
   2012/C 399/16
   Jezik postopka: romunščina

      Predložitveno sodišče

   Curtea de Apel Bacău

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Elena Luca

      Tožena stranka: Casa de Asigurări de Sănătate Bacău (zavod za zdravstveno zavarovanje v Bacău)

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali člen 56 [PDEU] (nekdanji člen 49 PES) in člen 22 Uredbe št. 1408/71 (1) nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot so členi 40(1)(b), 45 in 46 uredbe 592/2008, ki določajo, da ima zaposlena ali samozaposlena oseba ali član njene družine pravico do vračila celotnega zneska za stroške zdravljenja v tujini, le če je prej pridobil dovoljenje za to?

               2.

               Ali delno plačilo zdravljenja v Skupnosti, izračunano v skladu s cenami v državi članici, v kateri je oseba zavarovana, v tem primeru v skladu s členom 7a uredbe 122/2007 (zdaj razveljavljen z uredbo 729/2009), pomeni omejitev v smislu člena 56 [PDEU] (nekdanji člen 49 PES)?

               3.

               Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, do katerega zneska se zavarovanim osebam povrnejo stroški, če se cene, ki jih določa država članica, katere rezidentka je ta oseba, razlikujejo od cen za storitve, ki jih določa zakonodaja države članice, v kateri je bilo izvedeno zdravljenje?

      (1)  Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2).


title: Zadeva T-136/14: Tožba, vložena 24. februarja 2014 – Tilda Riceland Private proti UUNT – Siam Grains (BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE)

text:
               5.5.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 135/55

         Tožba, vložena 24. februarja 2014 – Tilda Riceland Private proti UUNT – Siam Grains (BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE)
   (Zadeva T-136/14)
   2014/C 135/71
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Tilda Riceland Private Ltd (Gurgaon, Indija) (zastopniki: S. Malynicz, Barrister, N. Urwin in D. Sills, Solicitors)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Siam Grains Co. Ltd (Bangkok, Tajska)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 18. decembra 2013 v zadevi R 1086/2012-4 razveljavi;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Zadevna znamka Skupnosti: figurativna znamka v črni in beli barvi z besednimi elementi „BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE“ za proizvode iz razreda 30 – prijava znamke Skupnosti št. 3 520 641

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka

      Navajana znamka ali znak: prejšnja neregistrirana znamka in prejšnji znak, „ki se uporablja v gospodarskem prometu za označevanje razreda proizvodov“„BASMATI“, ki se v Združenem kraljestvu uporablja v zvezi z „rižem“

      Odločba oddelka za ugovore: zavrnitev ugovora v celoti

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 8(4) Uredbe št. 207/2009


title: Zadeva T-170/13: Tožba, vložena 21. marca 2013 – Benelli Q.J. proti UUNT – Demharter (MOTOBI)

text:
               25.5.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 147/27

         Tožba, vložena 21. marca 2013 – Benelli Q.J. proti UUNT – Demharter (MOTOBI)
   (Zadeva T-170/13)
   2013/C 147/49
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Benelli Q.J. Srl (Pesaro, Italija) (zastopnik: P. Lukácsi, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Demharter GmbH (Dillingen, Nemčija)

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               odločbo tožene stranke spremeni in zavrne zahtevo za razveljavitev, ki jo je vložila predlagateljica izbrisa;

               —

               odločbo tožene stranke razveljavi in zadevo vrne UUNT, da ta opravi ponovni preizkus in sprejme novo odločbo, če Splošno sodišče meni, da je neizogibno, da se opravi ponovna podrobna analiza dokaza o resni uporabi;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Registrirana znamka Skupnosti, katere razveljavitev se zahteva: besedna znamka „MOTOBI“ za proizvode iz razreda 12 – prijava znamke Skupnosti št. 835 264

      Imetnik znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Stranka, ki zahteva razveljavitev znamke Skupnosti: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Odločba oddelka za izbris: razveljavitev znamke Skupnosti

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 51(1)(a) Uredbe Sveta št. 207/2009


title: Zadeva T-43/14: Sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2014 – Heidrick & Struggles International/UUNT (THE LEADERSHIP COMPANY) (Znamka Skupnosti — Prijava besedne znamke Skupnosti THE LEADERSHIP COMPANY — Absolutni razlogi za zavrnitev — Opisnost — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               9.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/52

         Sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2014 – Heidrick & Struggles International/UUNT (THE LEADERSHIP COMPANY)
   (Zadeva T-43/14) (1)

   ((Znamka Skupnosti - Prijava besedne znamke Skupnosti THE LEADERSHIP COMPANY - Absolutni razlogi za zavrnitev - Opisnost - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009))
   (2015/C 046/67)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Heidrick & Struggles International, Inc. (Chicago, Illinois, Združene države) (zastopnik: A. Norris, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: I. Harrington, zastopnik)

      Predmet

   Znamka Skupnosti – Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 10. oktobra 2013 (R 338/2013-2), ki se nanaša na zahtevo za registracijo besednega znaka THE LEADERSHIP COMPANY kot znamke Skupnosti

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Heidrick & Struggles International Inc. se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 129, 28.4.2014.


title: Zadeva C-543/11: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 17. januarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Woningstichting Maasdriel proti Staatssecretaris van Financiën (Davek na dodano vrednost — Direktiva 2006/112/ES — Člen 135(1)(k) v povezavi s členom 12(1) in (3) — Nepozidano zemljišče — Zemljišče za gradnjo — Pojmi — Rušitev za namene naknadne gradnje — Oprostitev plačila DDV)

text:
               2.3.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 63/5

         Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 17. januarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Woningstichting Maasdriel proti Staatssecretaris van Financiën
   (Zadeva C-543/11) (1)

   (Davek na dodano vrednost - Direktiva 2006/112/ES - Člen 135(1)(k) v povezavi s členom 12(1) in (3) - Nepozidano zemljišče - Zemljišče za gradnjo - Pojmi - Rušitev za namene naknadne gradnje - Oprostitev plačila DDV)
   2013/C 63/07
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Kasacijska pritožnica: Woningstichting Maasdriel

      Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Staatssecretaris van Financiën

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Hoge Raad der Nederlanden – Razlaga člena 135(1)(k) v povezavi s členom 12(1) in (3) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Oprostitve, ki jih določa direktiva – Dobava nepozidanega zemljišča

      Izrek

   Člen 135(1)(k) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi s členom 12(1) in (3) te direktive je treba razlagati tako, da oprostitev davka na dodano vrednost, določena v prvonavedenem členu, ne zajema transakcije, kakršna je ta v obravnavanem primeru, namreč dobave nepozidanega zemljišča po rušitvi stavbe, ki je na njem stala, tudi v primeru, da na datum te dobave razen navedene rušitve niso bila izvedena nobena druga ureditvena dela, če iz celovite presoje okoliščin te transakcije, ki so obstajale na datum dobave – vključno z namenom strank, če ga je mogoče razbrati iz objektivnih elementov – izhaja, da je na ta datum zemljišče bilo dejansko namenjeno za gradnjo, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

      (1)  UL C 25, 28.1.2012.


title: Zadeva C-231/06: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour du travail de Bruxelles (Delovno sodišče v Bruslju) (Belgija) 22. maja 2006 — Office national des pensions proti Emilienne Jonkman

text:
               12.8.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 190/9

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour du travail de Bruxelles (Delovno sodišče v Bruslju) (Belgija) 22. maja 2006 — Office national des pensions proti Emilienne Jonkman
   (Zadeva C-231/06)
   (2006/C 190/16)
   Jezik postopka: francoščina
   Predložitveno sodišče
   Cour du travail de Bruxelles (Delovno sodišče v Bruslju)
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Office national des pensions

      Tožena stranka: Emilienne Jonkman
   Vprašanji za predhodno odločanje

               1)

               Glede poravnalnih prispevkov (člen 4(2) Kraljevega odloka z dne 25. junija 1997)
               Ali je treba Direktivo 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 (1) razlagati tako, da državo članico pooblašča, da sprejme predpise, ki bodo skupini oseb določenega spola, ki je bila prvotno diskriminirana, omogočili pravice iz pokojninskega sistema, ki velja za skupino oseb nasprotnega spola, proti retroaktivnemu plačilu prispevkov (enkratno plačilo zelo visoke glavnice), ki so na podlagi veljavne zakonodaje v tej državi določeni v korist zadnje navedene skupine oseb?
               V primeru pritrdilnega odgovora, ali ni treba Direktive 79/7/EGS z dne 19 decembra 1978 razlagati tako, da ta direktiva zahteva, da država članica zakonodajo, ki je v nasprotju s to določbo, prilagodi, kakor hitro sodba Sodišča Evropskih skupnosti ugotovi to kolizijo pravil, in vsaj v zastaralnem roku, ki velja za terjatev prispevkov, nastalo s sprejemom teh predpisov?

               2)

               Glede zamudnih obresti (člen 4(4), pododstavek 3, Kraljevega odloka z dne 25. junija 1997)
               Ali je treba Direktivo 79/7/CEE z dne 19. decembra 1978 razlagati tako, da državo članico pooblašča, da sprejme predpise, ki bodo skupini oseb določenega spola, ki je bila prvotno diskriminirana, omogočili pravice iz pokojninskega sistema, ki velja za skupino oseb nasprotnega spola, proti plačilu visokih zamudnih obresti, ki so na podlagi veljavne zakonodaje v tej državi določene v korist te zadnje navedene skupine oseb?
               V primeru pritrdilnega odgovora, ali ni treba Direktive 79/7/EGS z dne 19 decembra 1978 razlagati tako, da ta direktiva zahteva, da država članica zakonodajo, ki je v nasprotju s to določbo, prilagodi, kakor hitro sodba Sodišča Evropskih skupnosti ugotovi to kolizijo pravil, in vsaj v zastaralnem roku, ki velja za zamudne obresti, nastale s sprejemom teh predpisov?

      (1)  Direktiva Sveta z dne 19. decembra 1978 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti (JO L 6, p. 24)


title: Zadeva F-126/06: Tožba, vložena 30. oktobra 2006 — Mangazzù proti Komisiji

text:
               16.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 310/32

         Tožba, vložena 30. oktobra 2006 — Mangazzù proti Komisiji
   (Zadeva F-126/06)
   (2006/C 310/69)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Salvatore Mangazzù (Bruselj, Belgija) (zastopnika: T. Bontinck in J. Feld, avocats)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razglasitev ničnosti posamične odločbe o prehodu s statusa začasnega uslužbenca v status uradnika, izražene v aktu o imenovanju, ki je začel veljati 1. januarja 2006 in bil vročen 13. januarja 2006;

               —

               naložitev plačila stroškov toženi stranki.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeča stranka je bila po tem, ko je nekaj let na Komisiji delala kot začasni uslužbenec, razvščen v naziv A5, nato A*11, uspešna opravila splošni natečaj COM/A/18/04, ki je bil objavljen 21. aprila 2004 in katerega namen je bila sestavitev rezervnega seznama za zaposlitev administratorjev kariere A7/A6. Zato je bila imenovana v uradnika na isto delovno mesto, kot ga je imela kot začasni uslužbenec, in je bila na podlagi Priloge XIII h Kadrovskim predpisom razvrščena v naziv v naziv A*6, plačilni razred 2.
   V podporo svoji tožbi tožeča stranka navaja kršitev členov 31 in 62 Kadrovskih predpisov, kot tudi členov 5 in 2 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom.
   Tožeča stranka poleg tega navaja kršitev načela zaupanja v pravo, načela varstva pridobljenih pravic in načela enakega obravnavanja.


title: Zadeva C-22/12: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 24. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Krajský súd v Prešove – Slovaška) – Katarína Haasová proti Rastislavu Petríku, Blanki Holingovi (Obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil — Direktiva 72/166/EGS — Člen 3(1) — Direktiva 90/232/EGS — Člen 1 — Prometna nesreča — Smrt potnika — Pravica zakonca in mladoletnega otroka do odškodnine — Nepremoženjska škoda — Odškodnina — Kritje z obveznim zavarovanjem)

text:
               14.12.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 367/5

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 24. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Krajský súd v Prešove – Slovaška) – Katarína Haasová proti Rastislavu Petríku, Blanki Holingovi
   (Zadeva C-22/12) (1)

   (Obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil - Direktiva 72/166/EGS - Člen 3(1) - Direktiva 90/232/EGS - Člen 1 - Prometna nesreča - Smrt potnika - Pravica zakonca in mladoletnega otroka do odškodnine - Nepremoženjska škoda - Odškodnina - Kritje z obveznim zavarovanjem)
   2013/C 367/07
   Jezik postopka: slovaščina

      Predložitveno sodišče

   Krajský súd v Prešove

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Katarína Haasová

      Toženi stranki: Rastislav Petrík, Blanka Holingová

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Krajský súd v Prešove – Razlaga člena 1 tretje Direktive Sveta 90/232/EGS z dne 14. maja 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 249) in člena 3(1) Direktive Sveta 72/166/EGS z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 10) – Obseg jamstva, ki ga v korist tretjih oseb zagotavlja obvezno zavarovanje – Nacionalne določbe, ki ne priznavajo nadomestila za nepremoženjsko škodo.

      Izrek

   Člen 3(1) Direktive Sveta z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (72/166/EGS), člen 1(1) in (2) Druge direktive Sveta z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (84/5/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2005/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005, in člen 1, prvi odstavek, Tretje direktive Sveta z dne 14. maja 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (90/232/EGS) je treba razlagati tako, da mora obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil zajemati odškodnino za nepremoženjsko škodo, nastalo bližnjim osebam žrtev, umrlih v prometni nesreči, v delu, v katerem je odškodnina zanjo iz naslova civilne odgovornosti zavarovanca določena z nacionalnim pravom, ki se uporabi v sporu o glavni stvari.

      (1)  UL C 98, 31.3.2012.


title: Zadeva C-168/09: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 27. januraja 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Milano – Italija) – Flos SpA proti Semeraro Casa e Famiglia (Industrijska in poslovna lastnina — Direktiva 98/71/ES — Pravno varstvo modelov — Člen 17 — Obveznost kumulacije varstva modelov in varstva avtorske pravice — Nacionalna zakonodaja, ki izključi ali za določeno obdobje onemogoči uveljavljanje avtorskopravnega varstva za modele, ki so postali dostopni javnosti pred njenim začetkom veljavnosti — Načelo varstva legitimnih pričakovanj)

text:
               12.3.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 80/4

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 27. januraja 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Milano – Italija) – Flos SpA proti Semeraro Casa e Famiglia
   (Zadeva C-168/09) (1)

   (Industrijska in poslovna lastnina - Direktiva 98/71/ES - Pravno varstvo modelov - Člen 17 - Obveznost kumulacije varstva modelov in varstva avtorske pravice - Nacionalna zakonodaja, ki izključi ali za določeno obdobje onemogoči uveljavljanje avtorskopravnega varstva za modele, ki so postali dostopni javnosti pred njenim začetkom veljavnosti - Načelo varstva legitimnih pričakovanj)
   2011/C 80/05
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale di Milano

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Flos SpA

      Tožena stranka: Semeraro Casa e Famiglia SpA

      ob udeležbi: Assoluce – Associazione nazionale delle Imprese degli Apparecchi di Illuminazione

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunale di Milano – Razlaga členov 17 in 19 Direktive 98/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o pravnem varstvu modelov – Nacionalna zakonodaja, s katero je bila prenesena direktiva in ki vzpostavlja avtorskopravno varstvo modelov – Možnost države članice, da razširi obseg pogojev za dodelitev tega varstva

      Izrek

               1.

               Člen 17 Direktive 98/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o pravnem varstvu modelov je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, s katero so iz avtorskopravnega varstva te države članice izključeni modeli – čeprav izpolnjujejo vse zahtevane pogoje za uživanje takega varstva – ki so bili registrirani v ali za državo članico in so postali dostopni javnosti pred začetkom veljavnosti te zakonodaje.

               2.

               Člen 17 Direktive 98/71 je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, ki za deset let ali popolnoma iz avtorskopravnega varstva izključi modele – čeprav izpolnjujejo vse zahtevane pogoje za uživanje tega varstva – ki so postali dostopni javnosti pred začetkom veljavnosti te zakonodaje, in sicer glede vsake tretje osebe, ki je na nacionalnem ozemlju proizvajala ali tržila proizvode, narejene po teh modelih, in ne glede na datum, ko so bila ta dejanja opravljena.

      (1)  UL C 167, 18.7.2009.


title: Zadeva F-67/12: Sklep Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 6. februarja 2013 – Marcuccio proti Komisiji (Javni uslužbenci — Uradniki — Odškodninska tožba — Nezakonitost — Dopis v zvezi z izvršitvijo sodbe, poslan zastopniku tožeče stranke v pritožbi zoper navedeno sodbo — Tožba, ki je očitno brez pravne podlage — Člen 94(a) Poslovnika)

text:
               25.5.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 147/35

         Sklep Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 6. februarja 2013 – Marcuccio proti Komisiji
   (Zadeva F-67/12) (1)

   (Javni uslužbenci - Uradniki - Odškodninska tožba - Nezakonitost - Dopis v zvezi z izvršitvijo sodbe, poslan zastopniku tožeče stranke v pritožbi zoper navedeno sodbo - Tožba, ki je očitno brez pravne podlage - Člen 94(a) Poslovnika)
   2013/C 147/66
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija), (zastopnik: G. Cipressa, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: C. Berardis-Kayser, G. Gattinara, odvetnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi zahteve tožeče stranke za povračilo škode, ki naj bi nastala, ker je tožena stranka poslala dopis o morebitni vrnitvi na delo tožeče stranke in njene odgovore odvetniku, ki je tožečo stranko zastopal v številnih zadevah, ki pa mu ta ni podelila splošnega pooblastila.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne, saj je očitno brez vsakršne pravne podlage.

               2.

               L. Marcuccio nosi svoje stroške in se mu naloži plačilo stroškov Evropske komisije.

               3.

               L. Marcuccio plača Splošnemu sodišču 2 000 EUR.

      (1)  UL C 311, 13.10.2012, str. 16.


title: Zadeva T-482/09: Tožba, vložena 30. novembra 2009 – ATB Norte proti UUNT – Bricocenter Italia (BRICO CENTER Cittá)

text:
               30.1.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 24/68

         Tožba, vložena 30. novembra 2009 – ATB Norte proti UUNT – Bricocenter Italia (BRICO CENTER Cittá)
   (Zadeva T-482/09)
   2010/C 24/121
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: španščina

      Stranke

      Tožeča stranka: ATB Norte, SL (Burgos, Španija) (zastopniki: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, H. L. Curtis-Oliver in G. Marín Raigal, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe UUNT: Bricocenter Italia Srl (Rozzano Milanofiori (Milano), Italija)

      Predloga tožeče stranke

               —

               Odločba četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 28. septembra 2009 v zadevi R 1047/2008-4 naj se razveljavi.

               —

               Toženi stranki (UUNT) naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: Bricocenter S.r.l.

      Zadevna znamka Skupnosti: figurativna znamka, ki vsebuje besedni element „BRICOCENTER Città“ (prijava za registracijo št. 4 939 302) za storitve iz razreda 35)

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: figurativni znamki Skupnosti, ki vsebujeta besedne elemente „CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO“ (št. 3 262 623) in „ATB CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO“ (št. 989 046) za storitve iz razredov 35, 37 in 39

      Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru

      Odločba odbora za pritožbe: razveljavitev izpodbijane odločbe in zavrnitev ugovora v celoti

      Navajani tožbeni razlogi: nepravilni razlaga in uporaba člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009


title: Zadeva F-37/11: Tožba, vložena 5. aprila 2011 – ZZ proti Komisiji

text:
               11.6.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 173/16

         Tožba, vložena 5. aprila 2011 – ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-37/11)
   2011/C 173/36
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnika: P. Nelissen Grade in G. Leblanc, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločbe o izključitvi tožeče stranke iz splošnega javnega natečaja EPSO AD/177/10.

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba organa, pristojnega za imenovanja (OPI) z dne 13. julija 2010 o izključitvi tožeče stranke iz splošnega javnega natečaja EPSO AD/177/10, naj se razglasi za nično;

               —

               odločba OPI z dne 5. januarja 2011 o zavrnitvi ugovora tožeče stranke, naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov;

               —

               podredno, naj se razsodi, da se tožeči stranki ne sme naložiti stroškov Komisije.


title: Zadeva T-358/13: Tožba, vložena 9. julija 2013 – Italija proti Komisiji

text:
               31.8.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 252/40

         Tožba, vložena 9. julija 2013 – Italija proti Komisiji
   (Zadeva T-358/13)
   2013/C 252/68
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopnika: M. Salvatorelli, avvocato dello Stato, in G. Palmieri, zastopnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Izvedbeni Sklep Komisije 2013/209/EU z dne 26. aprila 2013, notificiran 29. aprila 2013 pod dokumentarno številko C(2013) 2444 z dopisom št. SG-Greffe (2013) D/5879, ki ga je stalno predstavništvo Italije pri Evropski komisiji prejelo 29. aprila 2013 in katerega predmet je „potrditev obračunov plačilnih agencij držav članic v zvezi z izdatki, ki jih financira Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP) za proračunsko leto 2012“ razglasi za ničen v delu, v katerem s tem, da določa, da med zneske, ki jih ni mogoče ponovno uporabiti, spada tudi znesek 5 006 487,10 EUR za deželo Bazilikato, ta znesek odteguje od omejenih izdatkov EKSPR za načrt za razvoj podeželja Bazilikate in ima za posledico nemožnost uporabe tega zneska v okviru navedene omejitve, s čimer v bistvu določa njegovo razveljavitev;

               —

               Komisiji Evropske unije naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Italijanska vlada s to tožbo izpodbija Izvedbeni Sklep Komisije 2013/209/EU z dne 26. aprila 2013, notificiran 29. aprila 2013 pod dokumentarno številko C(2013) 2444 z dopisom št. SG-Greffe (2013) D/5879, katerega predmet je „potrditev obračunov plačilnih agencij držav članic v zvezi z izdatki, ki jih financira Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP) za proračunsko leto 2012“, v delu, v katerem s tem, da določa, da med zneske, ki jih ni mogoče ponovno uporabiti, spada tudi znesek 5 006 487,10 EUR za deželo Bazilikato, ta znesek odteguje od omejenih izdatkov EKSPR za načrt za razvoj podeželja Bazilikate in ima za posledico nemožnost uporabe tega zneska v okviru navedenih omejenih izdatkov, s čimer v bistvu določa njegovo razveljavitev.
   Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da popravek izvira iz predpostavke služb Komisije, da nekaterih projektov, ki so bili plačani v četrtem četrtletju leta 2011, ni mogoče vnesti v četrtletno prijavo izdatkov, ker niso v skladu z veljavnim načrtom razvoja podeželja.
   Stališče Komisije, ki je bilo nazadnje vneseno v izpodbijani izvedbeni sklep, naj bi bilo napačno z različnih vidikov.

               —

               Na prvem mestu je vprašljiva vključitev zmanjšanja iz člena 27 Uredbe (ES) št. 1290/2005, opredeljenega kot „znesek, ki ga ni mogoče ponovno uporabiti“, v sklep o potrditvi obračunov, saj ta ne bi smel zajemati odloženih in zmanjšanih zneskov, kot to potrjuje člen 29(5) navedene uredbe. To zmanjšanje naj bi bilo med drugim napačno kvantificirano.

               —

               Na drugem mestu naj bi bil sklep pomanjkljivo obrazložen, saj je Komisija znesek, ki ustreza četrtletnim izdatkom, zmanjšala ali odložila v smislu člena 29(5) Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 209, str. 1).

               —

               Nazadnje, ugotovitev o nemožnosti ponovne uporabe zneska pomeni njegovo razveljavitev, kar ima za posledico, da v prihodnosti ne bo več mogoče uporabiti zneskov v okviru omejenih izdatkov za načrt razvoja podeželja Bazilikata, vendar veljavna zakonodaja EU ne dopušča, da bi bili odloženi zneski razveljavljeni.


title: Zadeva F-77/05: Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 30. novembra 2006 — Balabanis in Le Dour proti Komisiji (Uradniki — Napredovanje — Člen 45 Kadrovskih predpisov — Sprememba Kadrovskih predpisov — Časovna veljavnost — Napredovalno obdobje 2004 — Nevpis na seznam uradnikov, ki lahko napredujejo — Upoštevanje obdobja poskusne dobe za izračun minimalne delavne dobe dveh let)

text:
               30.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/46

         Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 30. novembra 2006 — Balabanis in Le Dour proti Komisiji
   (Zadeva F-77/05) (1)

   (Uradniki - Napredovanje - Člen 45 Kadrovskih predpisov - Sprememba Kadrovskih predpisov - Časovna veljavnost - Napredovalno obdobje 2004 - Nevpis na seznam uradnikov, ki lahko napredujejo - Upoštevanje obdobja poskusne dobe za izračun minimalne delavne dobe dveh let)
   (2006/C 331/103)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranke

      Tožeči stranki: Panagiotis Balabanis (Bruselj, Belgija), Olivier Le Dour (Bruselj, Belgija) (zastopniki: X. Martin M., S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: C. Berardis Kayser in G. Berscheid, zastopnika)
   Predmet zadeve
   Razglasitev ničnosti odločbe Komisije, da se imeni tožečih strank ne vpišeta na seznam uradnikov, ki lahko v napredovalnem obdobju 2004 napredujejo, in odločb, da v tem napredovalnem obdobju ne napredujeta
   Izrek sodbe

               1)

               Odločba z dne 14. septembra 2004, s katero je Komisija Evropskih skupnosti zavrnila P. Balabanisa in O. Le Dourja kot kandidata za napredovanje v napredovalnem obdobju 2004, se razglasi za nično.

               2)

               Odločba z dne 30. novembra 2004, s katero je Komisija Evropskih skupnosti odločila, da P. Balabanis in O. Le Dour v napredovalnem obdobju 2004 ne napredujeta, se razglasi za nično.

               3)

               Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 271, 29.10.2005, str. 20 (zadeva, najprej vpisana pri Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti pod številko T-305/05 in odstopljena Sodišču za uslužbence Evropske unije s sklepom z dne 15.12.2005).


title: Zadeva T-695/14: Sodba Splošnega sodišča z dne 3. decembra 2015 – Omega International/UUNT (Upodobitev belega kroga in pravokotnika v črnem pravokotniku) (Znamka Skupnosti — Prijava figurativne znamke Skupnosti, ki upodablja beli krog in pravokotnik v črnem pravokotniku — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               25.1.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 27/53

         Sodba Splošnega sodišča z dne 3. decembra 2015 – Omega International/UUNT (Upodobitev belega kroga in pravokotnika v črnem pravokotniku)
   (Zadeva T-695/14) (1)

   ((Znamka Skupnosti - Prijava figurativne znamke Skupnosti, ki upodablja beli krog in pravokotnik v črnem pravokotniku - Absolutni razlog za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009))
   (2016/C 027/67)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Omega International GmbH (Bad Oldesloe, Nemčija) (zastopnik: J. P. Becker, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: D. Walicka, agent)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe UUNT z dne 18. julija 2014 (zadeva R 1037/2014-5) v zvezi z zahtevo za registracijo figurativnega znaka, ki upodablja beli krog in pravokotnik v črnem pravokotniku, kot znamke Skupnosti.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Omega International GmbH se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 409, 17.11.2014.


title: Zadeva T-49/06: Tožba, vložena 16. februarja 2006 — González Sánchez proti UUNT — Bankinter (ENCUENTA)

text:
               16.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 310/18

         Tožba, vložena 16. februarja 2006 — González Sánchez proti UUNT — Bankinter (ENCUENTA)
   (Zadeva T-49/06)
   (2006/C 310/36)
   Jezik, v katerem je bila vložena tožba: španščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Francisco Javier González Sánchez (Madrid, Španija) (Zastopnik: G. Justicia González, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Drugi udeleženec postopka pred odborom za pritožbe: BANKINTER, S.A.
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razveljaviti Odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT v zadevi R 1116/2005-2 z dne 16. decembra 2005, ki je bila tožeči stranki vročena 21. decembra 2005, s katero je bil določen rok za vložitev pritožbe zoper ugovor, ki je bil vložen zoper prijavljeno znamko, kar ji je po njenem mnenju bilo preprečeno s tem, da je UUNT svoje stališče posredoval po poteku roka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: Confederación Española de Cajas de Ahorro

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „ENCUENTA“ za proizvode in storitve iz razredov 16, 36 in 38 — Prijava št. 2 534 584

      Imetnik znamke ali znaka,ki se mu je nasprotovalo v postopku z ugovorom: BANKINTER, S.A.

      Znamka ali znak, ki se mu nasprotuje: figurativna znamka Skupnosti „ecuenta — ebankinter“ za proizvode in storitve iz razredov 16, 36 in 38 — št. znamke 2 396 760

      Odločba oddelka za ugovore: ugovor se sprejme in prijava zavrne

      Odločba odbora za pritožbe: pritožba je nedopustna

      Tožbeni razlogi: Kršitev pravil od 61 do 69 o obvestilih Uredbe (ES) št. 2868/95 (1).

      (1)  Uredba Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL L 303, str. 1).


               11.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 136/9

         Zahteva za svetovalno mnenje Sodišča Efte, ki jo je predložilo sodišče Héraðsdómur Reykjavíkur, z dne 16. decembra 2011 v zadevi Vín Tríó ehf. proti Republiki Islandiji
   (Zadeva E-19/11)
   2012/C 136/06
   Sodišče Héraðsdómur Reykjavíkur (okrajno sodišče v Reykjavíku) je na Sodišče Efte z dopisom z dne 16. decembra 2011, ki ga je vložišče sodišča prejelo 26. decembra 2011, vložilo zahtevo za svetovalno mnenje v zadevi Vín Tríó ehf. proti Republiki Islandiji glede naslednjih vprašanj:

               1.

               Ali je v nasprotju s členom 11 ali členom 16(1) Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, če pogodbenica v zakonodaji ali z upravnimi akti določi, da subjekt, ki ima državni monopol na področju maloprodaje alkohola, lahko v svojih maloprodajnih trgovinah zavrne prodajo alkoholnih pijač, ki vsebujejo poživilo, kot je kofein?

               2.

               Če Sodišče Efte meni, da v prvem vprašanju opisana ureditev v smislu člena 11 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru pomeni količinsko omejitev uvoza ali ukrep z enakim učinkom, potem se zahteva tudi odgovor na vprašanje, ali se lahko takšna ureditev kljub temu šteje za upravičeno v skladu s členom 13 Sporazuma.

               3.

               Če se šteje, da je v prvem vprašanju opisana ureditev v nasprotju s členom 11 ali členom 16(1) Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, se zahteva tudi odgovor na vprašanje, ali Sodišče Efte (kolikor takšna vprašanja sploh obravnava) meni, da so pogoji, ki jih mora izpolniti tožnik, da pridobi pravico do nadomestila od države Efte zaradi kršitve Sporazuma, izpolnjeni.


title: Zadeva T-841/14: Tožba, vložena 30. decembra 2014 – Španija/Komisija

text:
               2.3.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 73/43

      Tožba, vložena 30. decembra 2014 – Španija/Komisija
      (Zadeva T-841/14)
      (2015/C 073/55)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Kraljevina Španija (zastopnik: A. Gavela Llopis, Abogado del Estado)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  se obračun obresti, ki so ga službe Komisije opravile z dopisom z dne 21. oktobra 2014 razglasi za ničen;

                  —

                  podredno, se ugotovi, da se ne uporabi povišanje, določeno v drugem in tretjem stavku člena 11;

                  —

                  podredno k prvemu predlogu, če je prejšnjima predlogoma ugodeno ali ne, naj se za datum začetka teka zamudnih obresti določi 20. januar 2004, to je naslednji delovni dan drugega meseca po morebitni ugotovitvi obstoja dolga 27. novembra 2003, ki ustreza vsem tranzitom, ki so predmet tega postopka, ali vsaj za obresti carinskega dolga, ki ustreza zadnjim trem tranzitom, in

                  —

                  toženi instituciji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Ta tožba je vložena zoper sklep, vsebovan v dopisu Komisije Ares (2014) 3486706 (BUDG/B/02/MTC/IB) z dne 21. oktobra 2014, v skladu s katero se uporabi člen 11 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti.
      Ta tožba temelji na preiskavi nizozemskih organov glede 26 tranzitov, ki so šli prek njihove carine med aprilom in novembrom 1994 in za katere je bilo deklarirano, da bodo zapustili carinsko območje Skupnosti pri španski carini v Algecirasu. Ti organi so menili, da je zadevno blago obšlo carinski nadzor, ker ni zapustilo ozemlja Unije. Po tem so nizozemski organi sestavili novo poročilo o osmih tranzitnih deklaracijah, ker so dvomili o avtentičnosti žigov in podpisov dokumentov, ki so bili predloženi v dokaz.
      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog temelji na kršitvi člena 11 Uredbe št. 1150/2000 v povezavi s členi 9(1), 10(1), drugi pododstavek, 6(3) in 2, ker naj bi jih Komisija uporabila za dejansko stanje, ki v tej uredbi ni predvideno.

                              —

                              Glede tega zatrjuje, da ne gre za enega od carinskih dolgov, kakršni so predvideni v členu 6(3)(a), ampak za carinski dolg iz točke (b) tega člena.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog temelji na kršitvi načel sorazmernosti in pravne varnosti pri uporabi drugega in tretjega stavka člena 11 Uredbe št. 1150/2000.

                              —

                              V zvezi s tem zatrjuje, da ta stavka obravnavata povečanje zamudnih obresti, katerega cilj ni popraviti škodo, nastalo zaradi zamude pri plačilu, ampak sta prisilne narave, kar preprečuje njuno uporabo, če država članica ne ve za sam obstoj obveznosti, ki je bila prepozno izpolnjena.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog temelji na kršitvi člena 2(3) Uredbe št. 1150/2000 glede določitve datuma, kdaj bi moral biti ugotovljen carinski dolg, in s tem neustrezna določitev datuma začetka teka zamudnih obresti, saj gre za zadeve, ki bi bile lahko ugotovljene samo s sodno odločbo.