title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 22. maja 2008.#citiworks AG.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Oberlandesgericht Dresden - Nemčija.#Notranji trg z električno energijo - Direktiva 2003/54/ES - Člen 20(1) - Prost dostop tretjih strani do omrežij za prenos in distribucijo električne energije.#Zadeva C-439/06.

text:
      Zadeva C-439/06
      Postopek glede upravljanja z energijo
      citiworks AG
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Dresden)
      „Notranji trg z električno energijo – Direktiva 2003/54/ES – Člen 20(1) – Prosti dostop tretjih strani do omrežij za prenos in distribucijo električne energije“
      Povzetek sodbe
      1.        Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje
      (člen 234 ES)
      2.        Približevanje zakonodaj – Ukrepi za vzpostavitev in delovanje notranjega trga z električno energijo
      (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/54, člena 2, točka 5, in 20(1))
      3.        Približevanje zakonodaj – Ukrepi za vzpostavitev in delovanje notranjega trga z električno energijo
      (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/54, člen 20(1))
      1.        Vprašanje za predhodno odločanje, s katerim predložitveno sodišče v sporu v zvezi s tožbo dobavitelja električne energije,
         ker se v skladu z določbo nacionalnega prava nekatere upravljavce omrežij za oskrbo z energijo oprosti obveznosti, da omogočijo
         prosti dostop do svojega omrežja, sprašuje, ali določbe direktive nasprotujejo tej ureditvi odstopanja, ki podeljuje to oprostitev,
         ne da bi se upoštevale tehnične zmogljivosti teh omrežij.

      (Glej točke 33, 35 in 36.)
      2.        Načelo prostega dostopa, ki je eden od bistvenih ukrepov, ki jih morajo države članice izvesti, da se ustvari ustrezen notranji
         trg električne energije, se v skladu s členom 20(1) Direktive 2003/54 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo
         uporablja za omrežja za prenos in distribucijo električne energije.

      Na področje uporabe te določbe spada in je torej distribucijsko omrežje električne energije v smislu člen 2, točka 5, Direktive
         2003/54 omrežje, ki je nameščeno na obratovalnem območju, ki je funkcionalna enota, in ki služi zlasti oskrbi z energijo samega
         podjetja in priključenih podjetij, prek katerega se za dobavo porabnikom prenaša električna energija, ki ni zelo visoke oziroma
         visoke napetosti ne glede na količino energije, prenesene po tem omrežju, in ne glede na dejstvo, da je upravljanje navedenega
         omrežja le dopolnilna dejavnost glavne dejavnosti podjetja.

      (Glej točke od 44 do 48 in 54.)
      3.        Člen 20(1) Direktive 2003/54 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo je treba razlagati tako, da nasprotuje
         nacionalni zakonodaji, s katero se nekatere upravljavce omrežij za oskrbo z energijo oprosti obveznosti, da tretjim stranem
         omogočijo prosti dostop do teh omrežij, z obrazložitvijo, da se slednja nahajajo na obratovalnem območju, ki je funkcionalna
         enota in da služijo zlasti oskrbi z energijo samega podjetja in priključenih podjetij.

      Namreč, čeprav ta določba prepušča državam članicam, da sprejmejo potrebne ukrepe za uvedbo sistema dostopa tretjih strani
         do prenosnih in distribucijskih omrežij in čeprav so države članice zato v skladu s členom 249 ES pristojne za izbiro oblike
         in metod za uvedbo tega sistema, pa jim ob upoštevanju pomena načela prostega dostopa do prenosnih ali distribucijskih omrežij
         ta diskrecijska pravica vendarle ne dovoljuje, da izključijo navedeno načelo, razen v primerih, za katere Direktiva določa
         izjeme ali odstopanja.

      To ne velja za nacionalno ureditev, ki ne spada na področje uporabe nobene od izjem ali odstopanj od načela prostega dostopa
         do omrežij za prenos in distribucijo električne energije, določenih z Direktivo, če gre za:

      – prvič, ureditev, iz njenega člena 20(2), ki zato, da se upravljavcu distribucijskega omrežja lahko dovoli, da zavrne dostop
         do svojega omrežja, če nima potrebnih zmogljivosti, zahteva obrazložitev in utemeljitev, ki ju je mogoče presoditi od primera
         do primera, in državam članicam ne omogoča, da določijo splošna odstopanja in brez konkretne presoje te nezmožnosti, ali

      – drugič, odstopanje iz člena 3(8) Direktive, če po eni strani odstopanje, določeno s sporno ureditvijo, ni  utemeljeno s
         tveganjem, da upravljavci omrežij zaradi tega prostega dostopa ne bi mogli izpolniti svojih obveznosti javnih storitev, in
         če je po drugi strani navedeno odstopanje upravičeno le z geografsko konfiguracijo oziroma pravnim položajem območja, na katerem
         se ta omrežja upravljajo, ali

      – končno, za uporabo člena 26(1) direktive, ki določa odstopanja od člena 20 te direktive, ki so utemeljena s hujšimi težavami
         za obratovanje majhnih izdvojenih omrežij, če država članica, katere ureditev je sporna, ni zaprosila za nujno soglasje Komisije
         v obliki odločbe, ki se objavi v Uradnem listu Evropske unije, ali tega soglasja ni pridobila.

      (Glej točke 55, 57, 58, od 60 do 65 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 22. maja 2008(*)

      „Notranji trg z električno energijo – Direktiva 2003/54/ES – Člen 20(1) – Prost dostop tretjih strani do omrežij za prenos in distribucijo električne energije“
      V zadevi C‑439/06,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Dresden
         (Nemčija) z odločbo z dne 17. oktobra 2006, ki je prispela na Sodišče 24. oktobra 2006, v postopku glede upravljanja z energijo

      citiworks AG
      ob udeležbi
      Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde,

      Flughafen Leipzig/Halle GmbH,

      Bundesnetzagentur,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, sodnika, P. Lindh (poročevalka), sodnica, in A. Arabadjiev,
         sodnik,

      generalni pravobranilec: J. Mazák,
      sodni tajnik: J. Swedenborg, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 20. septembra 2007,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za citiworks AG C. Haellmigk, odvetnik,
      –        za Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde R. Huber, zastopnik,
      –        za Flughafen Leipzig/Halle GmbH R. Wagner in J. Kloos, odvetnika,
      –        za nemško vlado M. Lumma in J. Möller, zastopnika,
      –        za poljsko vlado E. Ośniecka-Tamecka, zastopnica,
      –        za vlado Združenega kraljestva V. Jackson, zastopnica, skupaj z A. Henshawom, barrister,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti B. Schima, zastopnik,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 13.  decembra 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 20(1) Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta
         z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES (UL L 176,
         str. 37).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, katerega predmet je tožba, ki jo je družba citiworks AG (v nadaljevanju: citiworks)
         vložila zoper odločbo, s katero je Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde (ministrstvo
         za gospodarstvo in delo zvezne dežele Saške kot pristojni organ na ravni zvezne dežele, v nadaljevanju: pristojni organ),
         opredelilo, da gre pri omrežju za oskrbo z energijo, ki ga upravlja družba Flughafen Leipzig/Halle GmbH (v nadaljevanju: FLH),
         za „omrežje na območju obratovalnega sistema“ v smislu člena 110(1), točka 1, zakona o oskrbi z električno energijo in plinom,
         tako imenovanega zakona o racionalnem upravljanju z energijo (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz))
         z dne 7. julija 2005 (BGBl. 2005 I, str. 1970, v nadaljevanju: EnWG).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        V členu 1 Direktive 2003/54 je določeno:

      „Ta direktiva določa skupna pravila za proizvodnjo, prenos, distribucijo in dobavo električne energije. Določa pravila glede
         organiziranja in delovanja elektroenergetskega sektorja, dostop do trga, merila in postopke, ki se uporabljajo pri javnih
         razpisih in izdaji energetskih dovoljenj ter obratovanju sistemov.“

      4        V četrti, peti, šesti, sedmi in šestindvajseti uvodni izjavi Direktive 2003/54 je določeno:

      „(4)      Svoboščine, ki jih Pogodba zagotavlja evropskim državljanom – prosti pretok blaga, prosti pretok storitev in svoboda ustanavljanja
         – so možne le na popolnoma odprtem trgu, ki vsem odjemalcem omogoča svobodno izbiro dobaviteljev in vsem dobaviteljem, da
         svoje proizvode svobodno dobavijo svojim odjemalcem.

      (5)      Glavne ovire na poti k popolnoma operativnemu in konkurenčnemu notranjemu trgu med drugim zadevajo vprašanje dostopa do omrežja,
         vprašanje postavitve cen in razlik med državami članicami v stopnji odprtosti trgov.

      (6)      Za dobro delovanje konkurence je nujen nediskriminatoren in pregleden dostop do omrežja, ki bo na voljo za primerno ceno.
      (7)      Za vzpostavitev notranjega trga z električno energijo je bistvenega pomena nediskriminatoren dostop do omrežja upravljavcev
         prenosnega in distribucijskega omrežja. Upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja je lahko eno ali več podjetij.

      [...]
      (26)      Spoštovanje obveznosti javnih storitev je osnovna zahteva te direktive. Pomembno je, da Direktiva določa skupne minimalne
         standarde, ki jih spoštujejo vse države članice, pri čemer so upoštevani cilji glede zaščite odjemalcev, zanesljivosti oskrbe,
         varstva okolja in enakovrednih ravni konkurenčnosti v vseh državah članicah. Pomembno je, da je mogoče obveznost javnih storitev
         razlagati na nacionalni osnovi in pri tem upoštevati nacionalne okoliščine ter zakonodajo Skupnosti.“

      5        V členu 2 Direktive 2003/54, naslovljenem Opredelitve pojmov, je določeno:

      „V tej direktivi izraz:
      […]
      3)      ‚prenos‘ pomeni transport električne energije na zelovisokonapetostnem in visokonapetostnem povezanem omrežju z namenom dostave
         električne energije končnim odjemalcem ali distributerjem, vendar ne vključuje dobave;

      4)      ‚upravljavec prenosnega omrežja‘ pomeni pravno ali fizično osebo, ki je odgovorna za obratovanje prenosnega omrežja, zagotavljanje
         njegovega vzdrževanja in po potrebi za razvoj le-tega na danem območju, za medsebojne povezave z drugimi omrežji, kjer to
         ustreza, in za zagotavljanje dolgoročne zmogljivosti omrežja za zadovoljitev razumnih potreb po transportu električne energije;

      5)      ‚distribucija‘ pomeni transport električne energije po visoko-, srednje- in nizkonapetostnem distribucijskem omrežju z namenom
         dobave odjemalcem, vendar ne vključuje dobave;

      6)      ‚upravljavec distribucijskega omrežja‘ pomeni pravno ali fizično osebo, ki je odgovorna za obratovanje distribucijskega omrežja,
         zagotavljanje njegovega vzdrževanja in po potrebi za razvoj le-tega na danem območju, za medsebojne povezave z drugimi omrežji,
         kjer to ustreza, in za zagotavljanje dolgoročne zmogljivosti omrežja za zadovoljitev razumnih potreb po distribuciji električne
         energije;

      7)      ‚odjemalci‘ pomeni trgovce ali končne odjemalce električne energije;
      8)      ‚trgovec na debelo‘ pomeni fizično ali pravno osebo, ki kupuje električno energijo z namenom ponovne prodaje znotraj ali zunaj
         omrežja, kjer ima sedež;

      9)      ‚končni odjemalec‘ pomeni odjemalca, ki kupuje električno energijo za svojo lastno rabo;
      [...]
      19)      ‚dobava‘ pomeni prodajo skupaj s preprodajo električne energije odjemalcem;
      [...]
      26)      ‚majhno izdvojeno omrežje‘ pomeni vsako omrežje s porabo, ki je manjša od 3000 GWh v letu 1996, kjer se manj kot 5 % porabe
         na leto pridobi iz povezav z drugimi omrežji;

      27) ‚mikro izdvojeno omrežje‘ pomeni vsako omrežje s porabo, ki je manjša od 500 GWh v letu 1996, kjer ni povezav z drugimi
         omrežji;

      […]“
      6        V členu 3(8) Direktive 2003/54 z naslovom Obveznosti javnih storitev in varstvo potrošnikov je določeno:

      „8.      Države članice se lahko odločijo, da ne bodo uporabile določb iz členov 6, 7, 20 in 22, če bi uporaba teh določb pravno in
         dejansko ovirala izpolnjevanje obveznosti, ki so naložene elektroenergetskim podjetjem v splošnem gospodarskem interesu, in
         če razvoj trgovanja ni prizadet do takšne mere, ki bi bila v nasprotju z interesi Skupnosti. Interesi Skupnosti vključujejo
         med drugim konkurenco za upravičene odjemalce skladno s to direktivo in členom 86 Pogodbe.“

      7        V členu 20 navedene direktive z naslovom Dostop tretjih strani je določeno:

      „1.      Države članice poskrbijo, da se za vse upravičene odjemalce uvede sistem dostopa tretjih strani do prenosnih in distribucijskih
         omrežij na podlagi objavljenih tarif, ki se izvaja objektivno in brez diskriminacije med uporabniki omrežja. Države članice
         zagotovijo, da so te tarife ali metodologije za njihov izračun potrjene pred začetkom njihove veljavnosti skladno s členom
         23 in da se tarife – in metodologije za njihov izračun, če se potrditev nanaša samo nanje – objavijo pred začetkom njihove
         veljavnosti.

      2.      Upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja lahko zavrne dostop, če nima potrebnih zmogljivosti. Za tako zavrnitev
         mora podati utemeljene razloge, zlasti ob upoštevanju člena 3. Kjer to ustreza in v primeru zavrnitve dostopa, države članice
         zagotovijo, da upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja posreduje ustrezne informacije o potrebnih ukrepih za okrepitev
         omrežja. Strani, ki želi takšne informacije, se lahko zaračuna razumna pristojbina, ki odraža stroške posredovanja informacij.“

      8        V členu 26 iste direktive z naslovom Odstopanja je določeno:

      „1.      Države članice, ki po začetku veljavnosti te direktive lahko dokažejo, da imajo hujše težave pri obratovanju svojih majhnih
         izdvojenih omrežij, lahko zaprosijo za odstopanja od ustreznih določb v poglavjih IV, V, VI, VII [...], kar zadeva obnovo,
         nadgradnjo in razširitev obstoječih zmogljivosti. Odstopanje lahko dovoli Komisija. Slednja mora ob spoštovanju zaupnosti
         obvestiti države članice o takšnih vlogah, preden sprejme odločitev. To odločitev mora objaviti v Uradnem listu Evropske unije. [...]

      […]“
       Nacionalna ureditev
      9        EnWG je bil sprejet za prenos Direktive 2003/54.

      10      V členu 3, točki 16 in 17, tega zakona so omrežja za oskrbo z energijo opredeljena kot „omrežja za oskrbo z električno energijo
         in plinom, ki prehajajo prek ene ali več stopenj napetosti oziroma ravni pritiska“; omrežja za oskrbo z energijo, ki so namenjena
         splošni oskrbi, pa kot „omrežja za dobavo energije, katerih naloga je distribucija energije tretjim stranem in ki v smislu
         svoje velikosti niso od začetka ustvarjena zgolj za dobavo določenim končnim odjemalcem, ki so že obstajali ali jih je bilo
         mogoče identificirati med gradnjo omrežja, temveč so načeloma odprta za dobavo vsem končnim odjemalcem“.

      11      V členu 3, točka 18, istega zakona je podjetje, ki upravlja omrežja za oskrbo z energijo, opredeljeno kot vsaka fizična ali
         pravna oseba, ki upravlja omrežje za oskrbo z energijo.

      12      Poglavje 3 EnWG med drugim vsebuje člena 20 in 21. Navedeni člen 20(1), prvi stavek, določa, da morajo upravljavci omrežja
         za oskrbo z energijo „v skladu z objektivno določenimi merili vsakomur nediskriminatorno omogočiti dostop do svojega omrežja
         in na internetu objaviti pogoje, vključno z vzorci pogodb in pristojbinami“.

      13      V členu 21(1) EnWG je določeno:

      „Pogoji in pristojbine za dostop do omrežja morajo biti ustrezni, nediskriminatorni, pregledni in nič manj ugodni kot pogoji
         in pristojbine, ki jih v praksi ali za namene vrednotenja uporabljajo oziroma zaračunavajo upravljavci omrežja v primerljivih
         situacijah za storitve v okviru njihovega podjetja ali priključenih ali pridruženih podjetij.“

      14      V členu 110(1) EnWG so določeni pogoji za pridobitev statusa omrežja na območju obratovalnega sistema in navedene pravne posledice
         tega statusa:

      „Poglavji 2 in 3 ter členi 4, 52 in 92 tega zakona se ne uporabljajo za upravljanje omrežij za oskrbo z energijo, ki
      1. se nahajajo na obratovalnem območju, ki je prostorsko povezano, in ki služijo zlasti oskrbi z energijo samega podjetja
         ali priključenih podjetij v smislu člena 3, točka 38,

      2. se nahajajo na zasebnem območju, ki je prostorsko povezano, in ki upravljavcu omrežja ali njegovemu zastopniku omogočajo
         zasledovanje glavnega skupnega poslovnega cilja,

      a)      ki je več kot sklepanje najemnih ali zakupnih pogodb in
      b)      ki bi bilo z uporabo določb, navedenih v začetnem delu tega stavka, nerazumno ovirano,
      ali
      3. se nahajajo na območju, ki je tesno povezano, in so namenjena zlasti lastnim oskrbovalnim potrebam,
      pod pogojem, da omrežje za oskrbo z energijo ni namenjeno splošni oskrbi v smislu člena 3, točka 17, tega zakona in da imata
         upravljavec omrežja na območju obratovalnega sistema ali njegov zastopnik tako osebje, tehnična in finančna sredstva, ki zagotavljajo
         dolgoročno upravljanje omrežja v skladu z določbami tega zakona.“

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      15      Družba citiworks je družba nemškega prava, ki se ukvarja z oskrbo z električno energijo. Od začetka leta 2004 oskrbuje z električno
         energijo anteno družbe DFS Deutsche Flugsicherung GmbH, ki se nahaja na letališču Leipzig/Halle. Slednja družba je v 100-odstotni
         lasti zvezne države in je zadolžena za nadzor zračnega prometa v Nemčiji.

      16      Družba FLH je družba, ki upravlja letališče Leipzig/Halle. V okviru tega upravlja omrežje za oskrbo z energijo, ki z električno
         energijo oskrbuje njo in 93 drugih podjetij, ki se nahajajo na letališču (v nadaljevanju: zadevno omrežje v postopku v glavni
         stvari). Leta 2004 je bila količina energije, porabljena prek tega omrežja, približno 22.200 MWh, od tega je 85,4 odstotka
         porabila družba FLH.

      17      Družba FLH je zahtevala, da se zadevno omrežje v postopku v glavni stvari prizna kot omrežje na območju obratovalnega sistema
         v smislu člena 110 EnWG. Pristojni organ je 20. januarja 2006 v okviru postopka o tej zahtevi pozval družbo citiworks naj
         intervenira.

      18      Pristojni organ je z odločbo z dne 12. julija 2006 ugodil zahtevi družbe FLH. Družba citiworks je pri Oberlandesgericht Dresden
         vložila tožbo zoper to odločbo.

      19      Družba citiworks je pred tem sodiščem navajala, da člen 110 EnWG ni združljiv s členom 20 Direktive 2003/54.

      20      V teh okoliščinah je Oberlandesgericht Dresden prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali je člen 110(1), točka 1, [EnWG] združljiv s členom 20(1) Direktive 2003/54 […] v delu, v katerem se v skladu s pogoji
         iz člena 110(1), točka 1, EnWG splošne določbe o dostopu do omrežja (odstavki od 20 do 28a EnWG) ne uporabljajo za ‚obratovalno
         omrežje‘, tudi če tak dostop do omrežja ne bi povzročal nesprejemljivih težav?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      21      Prvič, treba je spomniti, da Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe sicer ne more odločati glede združljivosti
         nacionalnih določb s pravom Skupnosti, vendar lahko ponudi elemente za razlago prava Skupnosti, ki nacionalnemu sodišču omogočajo,
         da odloči o tej združljivosti v sporu, ki mu je predložen (glej zlasti sodbe z dne 21. septembra 2000 v zadevi Borawitz, C‑124/99,
         Recueil, str. I‑7293, točka 17; z dne 8. junija 2006 v zadevi WWF Italia in drugi, C‑60/05, ZOdl., str. I‑5083, točka 18,
         in z dne 24. januarja 2008 v zadevi Roby Profumi, C‑257/06, še neobjavljena v ZOdl., točka 11).

      22      Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 20(1) Direktive 2003/54 razlagati tako, da nasprotuje
         taki določbi, kot je člen 110(1), točka 1, EnWG, s katerim se nekatere upravljavce omrežij za oskrbo z električno energijo
         oprosti obveznosti, da tretjim stranem omogočijo prost dostop do teh omrežij z obrazložitvijo, da se nahajajo na obratovalnem
         območju, ki je prostorsko povezano, in ki so namenjena zlasti oskrbi z energijo samega podjetja ali priključenih podjetij,
         ne da bi bilo dokazano, da bi prost dostop tretjih strani do navedenih omrežij povzročal nesprejemljive težave.

       Stališča, predložena Sodišču
      23      Družba citiworks meni, da člen 20(1) Direktivee 2003/54 nasprotuje členu 110(1), točka 1, EnWG. Eden od glavnih ciljev te
         direktive naj bi bil namreč dobaviteljem energije zagotoviti prost dostop do omrežij za oskrbo z energijo zato, da bi bila
         odjemalcem zagotovljena svobodna izbira dobavitelja.

      24      Nacionalna določba, s katero se odstopa od načela prostega dostopa tretjih strani do omrežij za oskrbo z energijo, naj bi
         bila v nasprotju s tem ciljem. V Direktivi 2003/54 ni nobene določbe, ki bi državam članicam dopuščala, da svobodno določijo
         primere, v katerih je mogoče odstopiti od tega načela.

      25      Družba citiworks poleg tega navaja, da se člen 110(1), točka 1, EnWG uporablja avtomatično, če so izpolnjeni pogoji, ki jih
         določa.

      26      Družba FLH predhodno zatrjuje, da je vprašanje nedopustno, ker je hipotetično. Predložitveno sodišče se v svojem vprašanju
         namreč sklicuje na besedilo člena 110(1), točka 1, EnWG, ki dejansko ne obstaja, pri čemer se ta določba ne nanaša na pojem
         „nesprejemljivih težav“. Poleg tega pa naj to vprašanje ne bi bilo pomembno za razrešitev spora o glavni stvari.

      27      Družba FLH, pristojni organ, nemška vlada in vlada Združenega kraljestva glede temelja menijo, da zadevno omrežje v postopku
         v glavni svari ni niti prenosno niti distribucijsko omrežje in da zato ne spada na področje uporabe Direktive 2003/54. Tako
         omrežje naj bi bilo notranje omrežje, ki so ga vzpostavila podjetja za lastno oskrbo z energijo, ki naj bi imelo majhno porabo
         in ki naj ne bi vplivalo na konkurenco. Člen 110(1), točka 1, EnWG naj bi bil zgolj izraz diskrecijske pravice, ki jo je imel
         nemški zakonodajalec ob prenosu Direktive 2003/54. Poleg tega naj bi bilo oskrbovanje z električno energijo dopolnitev glavne
         dejavnosti družbe FLH, ki je upravljanje letališča.

      28      Nemška vlada trdi, da je zadevno omrežje v postopku v glavni stvari „odjemalčeva naprava“, ki energijo distribuira v okviru
         zaprte naprave. Za podjetje, ki jo upravlja, zato naj ne bi veljale obveznosti, ki so z Direktivo 2003/54 določene za upravljavce
         distribucijskih omrežij.

      29      Poljska vlada meni, da člen 110(1), točka 1, EnWG ni združljiv z Direktivo 2003/54. V tej direktivi naj bi obstajal sistem
         odstopanj, povezanih s posebnimi okoliščinami, ki izključuje splošna odstopanja.

      30      Komisija meni, da člen 20(1) Direktive 2003/54 nasprotuje členu 110(1), točka 1, EnWG. Zadevno omrežje v postopku v glavni
         stvari naj bi bilo namreč distribucijsko omrežje v smislu te direktive in bi torej moral biti zagotovljen prost dostop do
         tega omrežja. Komisija opozarja, da je načelo prostega dostopa tretjih strani do omrežij za oskrbo z energijo bistveno in
         da so odstopanja od tega načela dopustna le v jasno opredeljenih okoliščinah. V okviru tega se velikost omrežja upošteva le
         glede pravne ločitve upravljalcev distribucijskih omrežij, kot izhaja iz zadnjega dela člena 15(2) Direktive 2003/54.

       Odgovor Sodišča
       Dopustnost
      31      V skladu z ustaljeno sodno prakso je le nacionalni sodnik, ki odloča v sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo,
         ki bo sprejeta, pristojen za presojo – glede na posebnosti spora – o nujnosti predhodne odločbe za izdajo sodbe in upoštevnosti
         vprašanj, ki jih postavlja Sodišču (glej zlasti sodbi z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman, C‑415/93, Recueil, str. I‑4921,
         točka 59, in z dne 15. junija 2006 v zadevi Acereda Herrera, C‑466/04, ZOdl., str. I‑5341, točka 47).

      32      Sodišče lahko zavrne predlog nacionalnega sodišča le, če je očitno, da razlaga ali ocena veljavnosti pravila Skupnosti, ki
         jo je zahtevalo nacionalno sodišče, ni v nobeni zvezi z resničnostjo ali predmetom spora o glavni stvari, oziroma če je problem
         hipotetičen (glej zgoraj navedeni sodbi Bosman, točka 61, in Acereda Herrera, točka 48).

      33      V postopku v glavni stvari je dobavitelj električne energije pri nacionalnem sodišču vložil tožbo, s katero navaja, da člen
         20(1) Direktive 2003/54 nasprotuje določbi nacionalnega prava, s katero se nekatere upravljavce omrežij za oskrbo z energijo
         oprosti obveznosti, da omogočijo prost dostop do svojega omrežja.

      34      To sodišče meni, da je z zadevno določbo nacionalnega prava določeno, da se navedeno odstopanje uporablja za omrežja za oskrbo
         z energijo, ne da bi bilo to pogojeno z obstojem nesprejemljivih težav, medtem ko ta pogoj obstaja za storitvena omrežja,
         navedena v členu 110(1), točka 2, EnWG.

      35      Predložitveno sodišče se zato sprašuje, ali člen 20(1) Direktive 2003/54 nasprotuje tej ureditvi odstopanja, s katero se oprosti
         obveznost omogočanja prostega dostopa tretjim stranem do nekaterih omrežij za oskrbo z energijo, ne da bi se upoštevale tehnične
         zmogljivosti teh omrežij.

      36      Iz tega izhaja, da je postavljeno vprašanje upoštevno, da ni hipotetično, in je zato dopustno.

       Temelj
      37      Za odgovor na postavljeno vprašanje je treba člen 20 Direktive 2003/54 razlagati v smislu ciljev te direktive in njenih določb,
         da bi preverili, ali zadevno omrežje v postopku v glavni stvari spada na področje uporabe te direktive in ali navedeni člen
         20 nasprotuje taki določbi, kot je člen 110(1), točka 1, EnWG, s katero se oprosti obveznost omogočanja prostega dostopa tretjim
         stranem do nekaterih omrežij za oskrbo z energijo.

      38      Treba je opozoriti, da je bila z Direktivo 2003/54 razveljavljena in nadomeščena Direktiva 96/92/ES Evropskega parlamenta
         in Sveta z dne 19. decembra 1996 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo (UL 1997, L 27, str. 20). Iz prve
         in druge uvodne izjave Direktive 2003/54 izhaja, da je bila sprejeta po uveljavitvi Direktive 96/92 zaradi večjih pomanjkljivosti,
         ki so ovirale možnost oblikovanja notranjega trga z električno energijo. Cilj Direktive 2003/54 je torej izboljšanje delovanje
         tega trga.

      39      V skladu s peto uvodno izjavo Direktive 2003/54 je ena glavnih ovir na poti k popolnoma operativnemu in konkurenčnemu notranjemu
         trgu povezana z vprašanjem dostopa do omrežja, postavitve cen in razlik med državami članicami v stopnji odprtosti trgov.

      40      Šesta in sedma uvodna izjava navedene direktive opredeljujeta, da je za dobro delovanje konkurence nujen nediskriminatoren
         in pregleden dostop do omrežja, ki bo na voljo za primerno ceno in je bistvenega pomena za vzpostavitev notranjega trga z
         električno energijo.

      41      Členi od 16 do 20 Direktive 96/92 so določali sistem pogodbenega dostopa do omrežij za prenos in distribucijo električne energije.
         Zakonodajalec skupnosti se je odločil, da ukine ta sistem, da bi še bolj odprl notranji trg električne energije, kot izhaja
         iz predloga direktive, ki ga je predstavila Komisija 13. maja 2001 (COM (2001) 125 konč., UL C 240 E, str. 60).

      42      V zvezi s tem je teba opozoriti, da je Sodišče v okviru razlage členov 7(5) in 16 Direktive 96/92 poudarilo splošnost načela
         nediskriminacije med uporabniki omrežij (v tem smislu glej sodbo z dne 7. junija 2005 v zadevi VEMW in drugi, C‑17/03, ZOdl.,
         str. I‑4983, točke od 42 do 46).

      43      Četrta uvodna izjava Direktive 2003/54 opozarja, da mora popolnoma odprt trg vsem odjemalcem omogočati svobodno izbiro dobaviteljev,
         tem dobaviteljem pa, da svoje proizvode svobodno dobavijo svojim odjemalcem. Kot je generalni pravobranilec pravilno poudaril
         v točki 72 sklepnih predlogov, sta ti dve pravici nujno povezani. Namreč, da bi odjemalci lahko prosto izbrali svoje dobavitelje,
         morajo ti imeti možnost dostopa do različnih prenosnih in distribucijskih omrežij, ki pripeljejo električno energijo do odjemalcev.

      44      Iz teh ugotovitev izhaja, da je prost dostop tretjih strani do prenosnih in distribucijskih omrežij eden od bistvenih ukrepov,
         ki jih morajo države članice izvesti, da se ustvari ustrezen notranji trg električne energije.

      45      Načelo prostega dostopa se v skladu s členom 20(1) Direktive 2003/54 uporablja za omrežja za prenos in distribucijo električne
         energije. Člen 2, točki 3 in 5, iste direktive opredeljuje pojma „prenos“ in „distribucija“. Prenos pomeni transport električne
         energije na zelovisokonapetostnem in visokonapetostnem povezanem omrežju z namenom dostave električne energije končnim odjemalcem
         ali distributerjem. Distribucija pa pomeni transport električne energije po visoko-, srednje- in nizkonapetostnem distribucijskem
         omrežju z namenom dobave odjemalcem. Prenos in distribucija ne vključujeta dobave. Pojem „dobava“ je opredeljen v členu 2,
         točka 19, Direktive 2003/54 kot prodaja električne energije odjemalcem.

      46      Iz teh opredelitev izhaja, da prenosno omrežje pomeni omrežje, povezano z drugimi omrežji, ki vodi električno energijo zelo
         visoke in visoke napetosti, ki je namenjena prodaji končnim odjemalcem oziroma distributerjem, ter da distribucijsko omrežje
         pomeni omrežje, ki vodi električno energijo visoke, srednje in nizke napetosti, ki je namenjena prodaji grosističnim oziroma
         končnim odjemalcem.

      47      Na podlagi nekaterih stališč, predloženih Sodišču, naj zadevno omrežje v postopku v glavni stvari ne bi bilo niti prenosno
         niti distribucijsko omrežje in naj torej ne bi spadalo na področje uporabe Direktive 2003/54. Po eni strani naj bi šlo za
         omrežje na območju obratovalnega sistema, ki naj zaradi majhne porabe ne bi vplivalo na konkurenco, po drugi strani pa naj
         bi bilo upravljanje tega omrežja le dopolnilna dejavnost glavni dejavnosti, ki je upravljanje letališča.

      48      Prvič, glede narave prenosnih in distribucijskih omrežij v smislu Direktive 2003/54 ter količine električne energije, prenešene
         prek teh omrežij, je treba poudariti, da je napetost te električne energije edino merilo za razlikovanje med prenosom in distribucijo.

      49      V smislu člena 2, točki 3 in 5, te direktive namreč prenosno omrežje zadeva električno energijo zelo visoke in visoke napetosti,
         medtem ko distribucijsko omrežje zagotavlja prenos električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti. Direktiva 2003/54
         se sklicuje na porabo električne energije le glede opredelitve pojmov „majhno izdvojeno omrežje“ in „mikro izdvojeno omrežje“,
         ki sta temelj za oprostitev nekaterih obveznosti, določenih s to direktivo. Zakonodajalec skupnosti torej ni želel izključiti
         nekaterih prenosnih in distribucijskih omrežij s področja uporabe Direktive 2003/54 zaradi njihove velikosti ali njihove porabe
         električne energije.

      50      Treba je opozoriti, da člen 110(1), točka 1, EnWG ne opredeljuje omrežij, ki spadajo na njegovo področje uporabe na podlagi
         njihove porabe električne energije. Ta določba se namreč nanaša na omrežja, ki „se nahajajo na obratovalnem območju, ki je
         prostorsko povezano, in ki služijo zlasti oskrbi z energijo samega podjetja ali priključenih podjetij“.

      51      Drugič, z Direktivo 2003/54 je glede upravljanja in namena prenosnega oziroma distribucijskega omrežja, za obe vrsti omrežij,
         določeno, da se električna energija prenaša za dobavo, ne da bi bila vključena sama dobava, in da je upravljavec odgovoren
         za obratovanje, vzdrževanje in za razvoj omrežja na danem območju zato, da bi zagotovil dolgoročno zmogljivost omrežja.

      52      Poleg tega člen 13 Direktive 2003/54 določa, da tisti, ki imajo v lasti distribucijska omrežja oziroma so zanje odgovorni,
         imenujejo enega ali več upravljavcev teh omrežij. Niti iz te določbe niti iz kake druge določbe iste direktive ne izhaja,
         da morajo prost dostop do omrežja omogočati le podjetja, katerih glavna dejavnost je upravljanje distribucijskega omrežja.

      53      Glede tega je treba je opozoriti, da v členu 110(1), točka 1, EnWG ni nobene opredelitve, ali gre za glavno ali dopolnilno
         dejavnost upravljavcev v zvezi z upravljanjem omrežja za oskrbo z energijo, da bi bilo mogoče opredeliti omrežja, ki spadajo
         na njeno področje uporabe.

      54      Iz predložitvene odločbe in iz stališč, predloženih Sodišču, izhaja, da zadevno omrežje v postopku v glavni stvari oskrbuje
         z električno energijo družbo FLH in 93 drugih podjetij, ki se nahajajo na letališču Leipzig/Halle. Poraba tega omrežja je
         bila leta 2004 22.200 MWh, od katerih so 3800 MWh porabila preostala podjetja, brez družbe FLH. V predložitveni odločbi je
         navedeno, da je bilo predvideno, da naj bi del porabe teh podjetij leta 2007 presegel 8000 MWh. Iz tega izhaja, da družba
         FLH ne uporablja prenosnega omrežja, kajti prenešena električna energija ni zelo visoke oziroma visoke napetosti, ampak uporablja
         omrežje, prek katerega se prenaša električna energija za dobavo porabnikom in ki pomeni omrežje za distribucijo električne
         energije v smislu člena 2, točka 5, Direktive 2003/54.

      55      Člen 20(1) te direktive prepušča državam članicam, da sprejmejo potrebne ukrepe za uvedbo sistema dostopa tretjih strani do
         prenosnih in distribucijskih omrežij. Iz tega izhaja, da so v skladu s členom 249 ES države članice pristojne za izbiro oblike
         in metod za uvedbo tega sistema. Ob upoštevanju pomena načela prostega dostopa do prenosnih ali distribucijskih omrežij jim
         ta diskrecijska pravica vendarle ne dovoljuje, da izključijo navedeno načelo, razen v primerih, za katere Direktiva 2003/54
         določa izjeme ali odstopanja.

      56      Določba, kot je člen 110(1), točka 1, EnWG, bi bila torej v skladu z Direktivo 2003/54 le, če bi spadala na področje uporabe
         teh izjem ali odstopanj.

      57      Prvič, člen 20(2) Direktive 2003/54 določa, da lahko upravljavec distribucijskega omrežja zavrne dostop do svojega omrežja,
         če nima potrebnih zmogljivosti in pod pogojem, da obrazloži in utemelji to zavrnitev. Vendar se ta možnost zavrnitve dostopa
         do omrežja presoja od primera do primera in državam članicam ne omogoča, da ta odstopanja določijo na splošno in brez konkretne
         presoje za vsakega upravljavca, ali njegove tehnične zmogljivosti omrežja lahko zadostijo zahtevi po prostem dostopu tretjih
         strani.

      58      Drugič, člen 3(8) Direktive 2003/54 državam članicam omogoča, da ne uporabijo določb člena 20 te direktive, če bi uporaba
         teh določb ovirala izpolnjevanje obveznosti, ki so naložene elektroenergetskim podjetjem v splošnem gospodarskem interesu,
         in če razvoj trgovanja ne bi bil prizadet do takšne mere, ki bi bila v nasprotju z interesi Skupnosti.

      59      Treba je opozoriti, da se člen 3(2) in (3) Direktive 2003/54 nanaša na obveznosti javnih storitev, ki jih države članice lahko
         naložijo elektroenergetskim podjetjem v splošnem gospodarskem interesu. Iz šestindvajsete uvodne izjave te direktive izhaja,
         da se zahteve v zvezi z javnimi storitvami razlagajo na nacionalni ravni.

      60      Iz člena 3(8) Direktive 2003/54 izhaja, da se države članice lahko odločijo, da bodo omejile pravico dostopa tretjih strani
         do prenosnih in distribucijskih omrežij, da bi zagotovile izvajanje elektroenergetskih javnih storitev. Vendar morajo države
         članice, da bi to storile, po eni strani preveriti, ali bi neomejena pravica do dostopa do omrežij ovirala upravljavce omrežij
         pri izpolnjevanju njihovih obveznosti glede javnih storitev, po drugi strani pa raziskati, ali te izpolnitve ni mogoče opraviti
         z drugimi metodami, ki ne bi ogrožale pravice do prostega dostopa do omrežij, ki je ena od pravic, določenih z Direktivo 2003/54.

      61      Treba je opozoriti, da odstopanje od načela prostega dostopa do omrežij za oskrbo z energijo, navedeno v členu 110(1), točka
         1, EnWG, ni utemeljeno s tveganjem, da upravljavci omrežij, ki spadajo na področje uporabe te določbe, zaradi tega prostega
         dostopa ne bi mogli izpolniti svojih obveznosti javnih storitev. To odstopanje je namreč upravičeno le z geografsko konfiguracijo
         oziroma pravnim položajem območja, na katerem se ta omrežja upravljajo. Nemška vlada tudi ni navedla, da je Zvezna republika
         Nemčija sprejela člen 110(1), točka 1, EnWG, da bi uveljavila člen 3(8) Direktive 2003/54.

      62      Tretjič, člen 26(1) navedene direktive določa, da države članice, ki lahko dokažejo, da obstajajo hujše težave pri obratovanju
         majhnih izdvojenih omrežij, lahko zaprosijo za odstopanja od nekaterih določb Direktive 2003/54, zlasti od člena 20.

      63      Vendar je za ta odstopanja potrebno soglasje Komisije, ki ima obliko odločbe, ki se objavi v Uradnem listu Evropske unije. Taka odstopanja so bila odobrena Republiki Ciper z odločbo z dne 25. septembra 2006 (UL L 270, str. 72) in Republiki Malti
         z odločbo z dne 28. novembra 2006 (UL L 332, str. 32). Treba je ugotoviti, da Zvezna republika Nemčija ni niti zaprosila niti
         od Komisije pridobila nobene odločbe o odstopanju na podlagi člena 26(1) Direktive 2003/54.

      64      Iz tega sledi, da taka določba, kot je člen 110(1), točka 1, EnWG, ne spada na področje uporabe nobene od izjem ali odstopanj
         od načela prostega dostopa do omrežij za prenos in distribucijo električne energije, določenih z Direktivo 2003/54.

      65      Iz vseh teh ugotovitev izhaja, da je treba člen 20(1) Direktive 2003/54 razlagati tako, da nasprotuje taki določbi, kot je
         člen 110(1), točka 1, EnWG, s katero se nekatere upravljavce omrežij za oskrbo z energijo oprosti obveznosti, da tretjim stranem
         omogočijo prost dostop do teh omrežij, z obrazložitvijo, da se slednja nahajajo na obratovalnem območju, ki je funkcionalna
         enota, in ki služijo zlasti oskrbi z energijo samega podjetja in priključenih podjetij.

       Stroški
      66      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Člen 20(1) Direktive 2003/54 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno
            energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES je treba razlagati tako, da nasprotuje taki določbi, kot je člen 110(1), točka
            1, zakona o oskrbi z električno energijo in plinom, tako imenovanega zakona o racionalnem upravljanju z energijo (Gesetz über
            die Elektrizitäts und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)) z dne 7. julija 2005, s katero se nekatere upravljavce omrežij
            za oskrbo z energijo oprosti obveznosti, da tretjim stranem omogočijo prost dostop do teh omrežij, z obrazložitvijo, da se
            slednja nahajajo na obratovalnem območju, ki je funkcionalna enota, in ki služijo zlasti oskrbi z energijo samega podjetja
            in priključenih podjetij.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 15. januarja 1985. # Jan Amesz in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Korekcijski koeficient. # Združene zadeve 532, 534, 567, 600, 618, 660/79 in 543/79.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 24. junija 1976. # Raymond Elz proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 56-75.


title: Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 13. aprila 2011. # Sociedad Agricola Requingua Ltda proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti TORO DE PIEDRA - Prejšnja figurativna znamka Skupnosti D. ORIGEN TORO - Relativni zavrnitveni razlog - Verjetnost zmede - Podobnost med znakoma - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št 207/2009 - Pravica do izjave - Obveznost obrazložitve - Člen 75 Uredbe št. 207/2009. # Zadeva T-358/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 13. aprila 2011 – Sociedad Agricola Requingua proti UUNT – Consejo Regulador de
            la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
      (Zadeva T-358/09)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti TORO DE PIEDRA – Prejšnja figurativna znamka Skupnosti D. ORIGEN TORO – Relativni zavrnitveni razlog – Verjetnost zmede – Podobnost med znakoma – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št 207/2009 – Pravica do izjave – Obveznost obrazložitve – Člen 75 Uredbe št. 207/2009“
      1.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba
            Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 27, 29, 40 in 42.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Odločba Urada – Spoštovanje pravic obrambe – Obseg načela (Uredba Sveta št. 207/2009,
            člen 75) (Glej točki 51 in 52.)
      3.                     Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Obrazložitev odločb – Člen 75, prvi stavek, Uredbe št. 207/2009 – Obseg, enak obsegu
            člena 253 ES (člen 253 ES; Uredba Sveta št. 207/2009, člen 75, prvi stavek) (Glej točko 57.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 18. junija 2009 (zadeva: R 1117/2008-2) glede postopka z ugovorom
                  med Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro in Sociedad Agricola Requingua Ltda.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Sociedad Agricola Requingua Ltda

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka TORO DE PIEDRA za proizvode iz razreda 33 – zahteva za registracijo št. 4000501

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               figurativna znamka Skupnosti D. ORIGEN TORO za proizvode iz razreda 33; figurativna španska znamka Denominación de Origen
                  TORO za proizvode iz razreda 33

               Odločba oddelka za ugovore:

               ugoditev ugovoru

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Sociedad Agricola Requingua Ltda se naloži plačilo stroškov.


Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 27. septembra 2016.#Satkirit Holdings Ltd proti Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino.#Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Evropske unije luvo – Prejšnja besedna znamka Evropske unije luvo – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Podobnost proizvodov in storitev – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-449/15.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. decembra 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Parthenon AE Oikodomikon - Technikon - Touristikon - Viomichanikon - Emporikon kai Exagogikon Ergasion. # Arbitražna klavzula - Četrti okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti - Izterjava predplačil. # Zadeva T-7/05.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. decembra 2006 – Komisija proti Parthenon
      (Zadeva T-7/05)
      „Arbitražna klavzula – Četrti okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti – Izterjava predplačil“
      Postopek – Vložitev tožbe na Sodišče prve stopnje na podlagi arbitražne klavzule (člen 238 ES; Odločba Evropskega parlamenta in Sveta
         št. 1110/94) (Glej točke od 73 do 92 in od 94 do 107.)

      Predmet

               Tožba na podlagi člena 238 ES za izterjavo predplačil, plačanih v okviru pogodbe FAIR-CT98-9544, ki jo je razvezala Komisija
                  zaradi neizpolnitve pogodbenih obveznosti tožene stranke.

            Izrek

                  1)

                  	Toženi stranki Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion se naloži,
                     da plača Komisiji 154.383,53 EUR in obresti po obrestni meri, ki jo določi Evropska centralna banka za glavne operacije refinanciranja,
                     povišani za eno in pol odstotno točko za obdobje od 31. julija do 31. decembra 2002 in za dve odstotni točki od 1. januarja
                     2003 do celotnega plačila.

                  2)

                  	V preostalem se tožba zavrne.

                  3)

                  	Komisija nosi tretjino svojih stroškov in tretjino stroškov tožene stranke, tožena stranka pa nosi dve tretjini svojih stroškov
                     in dve tretjini stroškov Komisije.


Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 10. marca 2016.#credentis AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).#Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti Curodont – Prejšnja nacionalna besedna znamka Eurodont – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-53/15.


Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 8. oktobra 2014. # Laboratoires Polive proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Združeni zadevi T-122/13 in T-123/13.


Sodba Sodišča za uslužbence z dne 24. marca 2015.#Carola Maggiulli proti Evropska komisija.#Javni uslužbenci – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2013 – Odločba o nenapredovanju – Primerjalna ocena uspešnosti.#Zadeva F-61/14.


title: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 6. decembra 2007.#BVBA Van Landeghem proti Belgische Staat.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hof van beroep te Antwerpen - Belgija.#Skupna carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifna uvrstitev - Tarifni številki 8703 in 8704 - Motorno vozilo vrste ‚pick-up.#Zadeva C-486/06.

text:
      Zadeva C‑486/06
      BVBA Van Landeghem
      proti
      državi Belgiji
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Antwerpen)
      „Skupna carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifna uvrstitev – Tarifni številki 8703 in 8704 – Motorno vozilo vrste ‚pick up‘“
      Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 6. decembra 2007
      Povzetek sodbe
      Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Motorno vozilo vrste „pick up“

      Vozila pick-up, ki imajo, po eni strani, zaprto kabino, namenjeno potnikom, v kateri so za sedežem ali sedežno klopjo voznika
         zložljivi ali snemljivi sedeži s trotočkovnimi varnostnimi pasovi in, po drugi strani, nakladalno površino, ločeno od kabine,
         ki ni višja od 50 centimetrov, ki se lahko odpre samo zadaj in nima nobenih pripomočkov za pritrditev tovora, imajo luksuzno
         opremljeno notranjost z veliko opreme (zlasti z električno nastavljivimi usnjenimi sedeži, električno pomičnimi ogledali in
         stekli ter radijskim sprejemnikom s CD predvajalnikom) in so opremljena z antiblokirnim zavornim sistemom (ABS), z od 4- do
         8-litrsko delovno prostornino bencinskega motorja z zelo visoko porabo, z avtomatskim menjalnikom, s štirikolesnim pogonom
         in z luksuznimi „športnimi“ platišči, je treba v skladu s splošnim izgledom in vsemi njihovimi značilnostmi uvrstiti pod tarifno
         številko 8703 kombinirane nomenklature, navedene v prilogi I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter
         skupni carinski tarifi, kot je bila spremenjena z uredbami št. 3115/94, št. 3009/95 in št. 1734/96.

      (Glej točko 43 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
      z dne 6. decembra 2007(*)

      „Skupna carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifna uvrstitev – Tarifni številki 8703 in 8704 – Motorno vozilo vrste ‚pick‑up‘“
      V zadevi C‑486/06,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo hof van beroep te Antwerpen
         (Belgija) z odločbo z dne 21. novembra 2006, ki je prispela na Sodišče 27. novembra 2006, v postopku

      BVBA Van Landeghem
      proti
      državi Belgiji,

      SODIŠČE (osmi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, v funkciji predsednice osmega senata, E. Juhász in T. von Danwitz (poročevalec), sodnika,
      generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –       za BVBA Van Landeghem E. Gevers, odvetnik,
      –       za belgijsko vlado A. Hubert, zastopnik,
      –       za Komisijo Evropskih skupnosti J. Hottiaux, zastopnik, skupaj s F. Tuytschaeverjem, odvetnik,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago kombinirane nomenklature, navedene v prilogi I k Uredbi Sveta
         (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL L 256, str.1),
         kot je veljala po spremembah z Uredbo Komisije (ES) št. 3115/94 z dne 20. decembra 1994 (UL L 345, str. 1), Uredbo Komisije
         (ES) št. 3009/95 z dne 22. decembra 1995 (UL L 319, str. 1), in Uredbo Komisije (ES) št. 1734/96 z dne 9. septembra 1996 (UL
         L 238, str. 1, v nadaljevanju: KN).

      2       Ta predlog je bil predstavljen v okviru spora med BVBA Van Landeghem (v nadaljevanju: družba Van Landeghem) in državo Belgijo
         glede tarifne uvrstitve določenih motornih vozil vrste „pick-up“.

       Pravni okvir
       Mednarodno pravo
      3       Mednarodna konvencija o harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga (v nadaljevanju: HS), sklenjena v Bruslju
         14. junija 1983, in njen Protokol o spremembah Konvencije z dne 24. junija 1986 (v nadaljevanju: Konvencija HS) sta bila v
         imenu Skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 87/369/EGS z dne 7. aprila 1987 (UL L 198, str. 1).

      4       Na podlagi člena 3(1) Konvencije HS se vsaka pogodbena stranka zavezuje, da so njene tarifne nomenklature in statistični podatki
         v skladu s HS, da uporablja vse tarifne številke in podštevilke le-te, brez dodajanja ali spreminjanja, kot tudi oznake, ki
         sem spadajo, in da sledi pravilu za naštevanje navedenega sistema. Z istim predpisom je določeno tudi, da se vsaka pogodbena
         stranka prav tako zavezuje, da uporablja splošna pravila za razlago HS in vse opombe oddelka, poglavja in podštevilke HS in
         da ne spreminja njihovega obsega.

      5       Svet za carinsko sodelovanje, ki je postal Svetovna carinska organizacija (v nadaljevanju: SCO), uveden z mednarodno konvencijo
         za ustanovitev navedenega sveta, podpisano v Bruslju 15. decembra 1950, odobri pod pogoji, določenimi v členu 8 Konvencije
         o HS, pojasnjevalne opombe, ki jih je sprejel odbor HS, katerega organizacijo ureja člen 6 te konvencije. V skladu s členom
         7(1) Konvencije HS je naloga tega odbora zlasti predlaganje sprememb zadevne konvencije in priprava pojasnjevalnih opomb,
         mnenj o uvrstitvi in drugih mnenj o razlagi HS.

      6       Med osemindvajsetim zasedanjem leta 2001 je odbor HS sprejel spremembe k pojasnjevalnim opombam, zlasti tistim, ki se nanašajo
         na tarifni številki 8703 in 8704 HS.

      7       Pojasnjevalna opomba, ki se nanaša na tarifno številko 8703 HS, določa:
      „Razvrstitev določenih motornih vozil pod to tarifno številko je določena z nekaterimi značilnostmi, ki kažejo, da so v glavnem
         konstruirana za prevoz oseb, ne pa blaga (št. 8704). Te značilnosti so zlasti primerne za določitev uvrstitve motornih vozil,
         katerih največja skupna teža je navadno manjša od 5 ton, ki imajo en sam zaprt notranji prostor, ki zajema del, namenjen vozniku
         in potnikom, ter del, ki se lahko uporablja za prevoz oseb in blaga. V to kategorijo motornih vozil spadajo vozila, ki so
         splošno imenovana večnamenska vozila (na primer vozila tipa poltovornjak, vozila za prosti čas in nekatera vozila vrste ‚pick
         up‘). Naslednji elementi se nanašajo na konstrukcijske značilnosti, ki jo imajo navadno vozila, ki sodijo pod to tarifno številko:

      a)      Stalno nameščeni sedeži z varnostnimi napravami (na primer varnostni pasovi ali pritrdišča in pripomočki, namenjeni njihovi
         namestitvi) za vsako osebo ali stalnih pritrdišč in pripomočkov, namenjenih namestitvi sedežev in varnostnih naprav v delu
         za voznikom in potniki. Ti sedeži so lahko pritrjeni, ali zložljivi ali odstranjeni s pritrdišč;

      b)      Okna v zadnjem delu na dveh bočnih površinah;
      c)      Ena ali več drsnih, krilnih ali dvižnih vrat z okni na bočnih površinah ali zadaj;
      d)      Neobstoj stalne pregrade ali vmesne stene med prostorom za potnike in zadnjim delom, ki se lahko uporabi za prevoz oseb ali
         blaga;

      e)      Elementi udobja, notranje dovršenosti in pripomočkov, podobnih tistim, ki jih najdemo v prostoru za potnike osebnih vozil
         (na primer talne obloge, naprava za prezračevanje, notranja razsvetljava, pepelniki), v notranjosti vozila.“

      8       Pojasnjevalna opomba, ki se nanaša na tarifno številko 8704 HS, določa:
      „Razvrstitev določenih motornih vozil pod to tarifno številko je določena z nekaterimi značilnostmi, ki kažejo, da so v glavnem
         konstruirani za prevoz blaga, ne pa oseb (št. 8703). Te značilnosti so zlasti koristne za določitev uvrstitve motornih vozil,
         katerih največja skupna teža je navadno manjša od 5 ton in ki imajo ali en sam zaprt zadnji del ali odprt zadnji del, ki se
         navadno uporablja za prevoz blaga; ta vozila imajo lahko v zadnjem delu sedežne klopi brez varnostnih pasov, pritrdišč in
         opreme za potnike, sedežne klopi se lahko zložijo, da se tako lahko vso površino uporabi za prevoz blaga. V to kategorijo
         motornih vozil spadajo zlasti tista, ki so splošno poimenovana večnamenska vozila (na primer dostavna vozila, vozila vrste
         ‚pick up‘ in nekatera vozila za prosti čas). Naslednji elementi se nanašajo na konstrukcijske značilnosti, ki jo imajo navadno
         vozila, ki sodijo pod to tarifno številko:

      a)      Sedežna klop brez varnostnih naprav (na primer varnostni pasovi ali pritrdišča in pripomočki, namenjeni njihovi namestitvi)
         in oprema za potnike v zadnjem delu, za delom, namenjenim voziku in potnikom. Ti sedeži se navadno lahko zložijo, da se tako
         v celoti omogoči uporabo zadnje površine (dostavna vozila) ali ločene površine za prevoz blaga (vozila vrste ,pick up‘);

      b)      Ločena kabina za voznika in potnike in odprta ločena površina z nezložljivimi bočnimi stranicami in zložljivim stranicami
         (vozila vrste ,pick up‘);

      c)      Neobstoj okna v zadnjem delu na dveh bočnih površinah; obstoj enih ali več drsnih, krilnih ali dvižnih vrat in brez oken na
         stranskih površinah ali zadaj, da se tako omogoči nakladanje in razkladanje blaga (dostavna vozila);

      d)      Stalna pregrada ali vmesna stena med prostorom za potnike in zadnjim delom;
      e)      Neobstoj elementov udobja, notranje dovršenosti in pripomočkov, podobnih tistim, ki jih najdemo v prostoru za potnike osebnih
         vozil (na primer talne obloge, naprava za prezračevanje, notranja razsvetljava, pepelniki), na površini za nakladanje.

      9       Med triindvajsetim zasedanjem, ki je potekalo leta 1999, je HS sprejel spremembe k mnenjem o uvrstitvi, zlasti k tistemu,
         ki se nanaša na tarifni številki 8703 in 8704 HS.

      10     Vozila vrste „pick up“ so navedena v mnenjih o uvrstitvi v zvezi s tarifnimi podštevilkami 8703.23, 8704.21 in 8704.31 HS,
         ki jih je sprejel navedeni odbor med navedenim zasedanjem. Vrsta vozila, opisanega v drugem mnenju v zvezi s podštevilko 8704.31,
         se od tistega, opisanega v prvem mnenju, predstavljenem spodaj, razlikuje le po načinu pogona (dvokolesni ali štirikolesni
         pogon) in teži, tako da drugega mnenja tu ni treba ponovno predstaviti.

      „8703.23 2. Motorno vozilo na dvokolesni pogon, ki ga poganja batni motor z notranjim izgorevanjem na vžig s svečkami z izmeničnim
         gibanjem bata in delovno prostornino motorja 1800 cm3. Ima dvoje vrat in v delu, namenjenem potnikom (dvojna kabina), dva sedeža spredaj ter nezložljivo sedežno klop za tri osebe
         zadaj. Notranjost vozila je skrbno izdelana (na primer sedeži so prevlečeni z blagom, okrasne površine). Zadnji del, ki je
         odprt in je namenjen prevozu blaga, je ločen od dela, namenjenega potnikom, ter opremljen s premično zadnjo stranico. Skupna
         nosilnost (osebe, vključno z voznikom, in blago) je 495 kg, od česar je približno 145 kg za blago. Največja skupna teža vozila
         je 1566 kg.

      8704.21 1. Motorno vozilo na štirikolesni pogon, ki ga poganja batni motor z notranjim izgorevanjem na vžig s kompresijo in z delovno
         prostornino motorja 2779 cm3, ki ima dvojno kabino in ločeno površino za nakladanje, pritrjeno na ločeno šasijo. Skupna nosilnost
         (osebe, vključno z voznikom, in blago) je 625 kg, od česar je približno 350 kg za blago. Vozilo je opremljeno s štirimi vrati
         in nezložljivo sedežno klopjo za tri osebe zadaj in dvema sedežema spredaj. Dovršenost notranjosti je skrbno izdelana, na
         primer z oblazinjenimi sedeži, opremljenimi z naslonom za glavo, in okrasno vmesno steno. Površina za nakladanje ima zložljivo
         stranico in je prekrita s ponjavo, pritrjeno na kovinski okvir. Odstranljiva plastična stranica, na katero je pritrjena sedežna
         klop, je vgrajena na nakladalno površino.

      8704.31 1. Motorno vozilo na dvokolesni pogon, ki ga poganja batni motor z notranjim izgorevanjem na vžig s svečkami z izmeničnim
         gibanjem bata in delovno prostornino motorja 2254 cm3. Ima štiri vrata, v delu, namenjenem potnikom (dvojna kabina), pa dva sedeža spredaj in nezložljivo sedežno klop za tri osebe
         zadaj. Zgornji del vozila sestavljata dva ločena dela karoserije, eden za voznika in potnike in drugi za blago. Nakladalna
         površina je odprta in opremljena z zložljivo zadnjo stranico, da se tako olajša nakladanje in razkladanje blaga. Skupna nosilnost
         (osebe, vključno z voznikom, in blago) je 1140 kg. Največja skupna teža vozila je 2.450 kg.“

       Skupnostna ureditev
      11     KN temelji na HS in ustreza tarifnim številkam in podštevilkam v šestih števkah. Različica KN, kot se je uporabljala med nastankom
         dejstev, ki so sporna v glavni stvari, je del priloge I k Uredbi št. 2658/87, kot je bila spremenjena s prilogami k Uradbam
         št. 3115/94, 3009/95 in 1734/96. V različicah iz teh uredb se besedilo splošnih pravil in tarifnih številk KN, navedenih v
         vprašanju za predhodno odločanje, in tistih, predstavljenih pred Sodiščem, za odgovor na to vprašanje ne razlikuje.

      12     V različici iz Uredbe št. 1734/96, prvi del KN, naslov I, A, z naslovom „Splošna pravila za razlago kombinirane nomenklature“
         je določeno:

      „Blago se v kombinirani nomenklaturi uvršča po naslednjih načelih.
      […]
      3.      Proizvodi, ki bi jih bilo mogoče po pravilu pod točko 2(b) ali iz drugih razlogov na prvi pogled uvrstiti pod dve ali več
         tarifnih številk, se uvrščajo takole:

               […]
      c)      če blaga ni mogoče uvrstiti po pravilu pod 3(a) ali (b), se uvrsti pod tisto tarifno številko, ki je po zaporedju zadnja med
         tistimi, ki jih je treba enako upoštevati.“

      13     Drugi del KN obsega oddelek XVII z naslovom „Vozila, zrakoplovi, plovila in spremljajoča transportna oprema“; ta oddelek obsega
         poglavje 87 z naslovom „Vozila, razen železniških ali tramvajskih tirnih vozil, ter njihovi deli in pribor“. Tarifne številke,
         ki so pomembne za spor v glavni stvari so:

               8703

               Avtomobili in druga motorna vozila, konstruirana predvsem za prevoz ljudi (razen vozil iz tarifne številke 8702), vključno
                  z motornimi vozili za kombinirani prevoz ljudi in blaga (tipa „karavan“, „kombi“ itd.) in dirkalnimi avtomobili

               8704

               Motorna vozila za prevoz blaga

      14     V predgovoru k besedilu „[P]ojasnjevalne opombe kombinirane nomenklature Evropskih skupnosti“ je določeno, da te „[tistih
         iz HS] ne nadomeščajo, ampak jih je treba obravnavati kot dopolnilo in uporabljati v povezavi z njimi“. V pojasnjevalnih opombah
         KN, ki jih je objavila Komisija Evropskih skupnosti, v zvezi z uvrstitvijo v tarifne podštevilke od 8703 21 10 do 8703 24 90,
         je bilo med dejanskim stanjem v postopku v glavni stvari glede tega, kar je pomembno za obravnavano zadevo, določeno (UL 1994,
         C 342 str. 1, v nadaljevanju: pojasnjevalne opombe KN 1994):

      „Če so bila konstruirana predvsem za prevoz oseb, te tarifne podštevilke zajemajo tudi kombinirana vozila, torej tista, ki
         se lahko brez razlikovanja uporabljajo za prevoz oseb ali blaga. Ta vozila se od motornih vozil za prevoz blaga, pogosto enakih
         dimenzij, razlikujejo glede:

      1.      pritrjenih zložljivih ali snemljivih sedežev ali posebej urejenih prostorov zanje ter stranskih stekel za sedežem ali sedežno
         klopjo voznika

      in
      2.      zadnjih ali stranskih vrat ali stranice in enake ali podobne notranje dovršenosti kot pri vozilih za prevoz oseb.“
      15     Pojasnjevalne opombe KN 1994 so bile razveljavljene, tako da jih ni več v besedilu pojasnjevalnih opomb kombinirane nomenklature
         Evropskih skupnosti, ki ga je 28. februarja 2006 objavila Komisija (UL C 50, str. 1, v nadaljevanju: pojasnjevalne opombe
         KN 2006). Te pojasnjevalne opombe v zvezi s tarifnimi podštevilkami od 8703 21 10 do 8703 24 90 napotujejo na pojasnjevalne
         opombe HS v zvezi s tarifno številko 8703, navedeno v točki 7 te sodbe, s tem da določajo, da tam opisana vozila sodijo v
         te tarifne podštevilke.

      16     Komisija je 31. marca 2007 objavila nove pojasnjevalne opombe (UL 2007, C 74, str. 1, v nadaljevanju: pojasnjevalne opombe
         KN 2007), ki v zvezi s tarifno številko 8703 določajo:

      „1. Tipa poltovornjak:
      Ta tip vozil ima navadno več kot eno vrsto sedežev in je oblikovan v dva ločena prostora, in sicer v zaprto kabino za prevoz
         oseb in v odprt ali pokrit predel za prevoz blaga.

      Vendar je treba takšno vozilo uvrstiti pod tarifno številko 8704, če je največja notranja dolžina tal v prostoru za prevoz
         blaga večja od 50 % dolžine medosne razdalje vozila ali če ima več kot dve osi.“

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      17     Kot carinski zastopnik je družba Van Landeghem pri carinski službi v Antwerpnu med 10. aprilom 1995 in 4. decembrom 1997 vložila
         75 deklaracij IM4 za sprostitev uvoza za 96 vozil, namenjenih italijanskemu podjetju.

      18     Po naknadni kontroli je belgijska carinska uprava ugotovila, da je bilo 96 vozil zmotno deklariranih pod tarifno številko
         8703 KN, za katera je treba plačati carinske dajatve po zgolj 10-odstotni stopnji, namesto da bi bila deklarirana pod tarifno
         številko 8704, za katera je treba plačati carinske dajatve po 22-odstotni stopnji. Po mnenju carinske uprave bi morala biti
         ta vozila kot vozila, namenjena za prevoz blaga, deklarirana pod tarifno številko 8704 KN, ker imajo nakladalno površino,
         ki je ločena od prostora, namenjenega potnikom. Družba Van Landeghem je bila s plačilnim nalogom pozvana k plačilu dopolnilnih
         carinskih dajatev v višini 8.374.994 BEF.

      19     Družba Van Landeghem je temu plačilnemu nalogu ugovarjala in trdila, da bi morala biti zadevna vozila ob upoštevanju njihovih
         tehničnih lastnosti in luksuzne dovršenosti uvrščena pod tarifno številko 8703 KN.

      20     Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen je s sodbo z dne 11. januarja 2002 zavrnilo zahtevo družbe Van Landeghem in presodilo,
         da je kljub posebnim značilnostim in lastnostim vozila vrste „pick-up“ in dejstvu, da je prostor, namenjen potnikom, luksuzno
         dovršen, na funkcionalni ravni odločilna nakladalna površina vozila. Ta vozila naj bi bila posledično konstruirana za prevoz
         blaga in bi morala biti zato deklarirana pod tarifno številko 8704 KN.

      21     Po pritožbi zoper to sodbo je hof van beroep te Antwerpen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
         to vprašanje:

      „Ali je treba vozila ‚pick-up‘ – motorna vozila z zaprto kabino, namenjeno potnikom, v kateri so za voznikovim sedežem ali
         klopjo zložljivi ali snemljivi sedeži s tritočkovnimi varnostnimi pasovi, ter z nakladalno površino, ki je ločena od kabine,
         ni višja od 50 centimetrov in se lahko odpre samo zadaj ter nima nobenih pripomočkov za pritrditev tovora – katerih notranjost
         je luksuzno opremljena z vso opremo (vključno z usnjenimi električno nastavljivimi sedeži, z električno pomičnimi ogledali
         in stekli ter radijskim sprejemnikom s CD‑predvajalnikom itd.), z zaviralnim sistemom ABS, z od 4- do 8-litrsko [delovno prostornino]
         bencinskega motorja z zelo veliko porabo, z avtomatskim menjalnikom, s štirikolesnim pogonom in z luksuznimi (športnimi) platišči,
         če so bila dana v promet in uporabo med 10. aprilom 1995 in 4. decembrom 1997, uvrstiti pod tarifno številko 8703 takrat veljavne
         [KN] (prvotno izdane z Uredbo […] št. 2658/87 […]) kot osebna vozila in druga motorna vozila, konstruirana predvsem za prevoz
         ljudi (razen vozil iz tarifne številke 8702), vključno z motornimi vozili za kombinirani prevoz ljudi in blaga in dirkalnimi
         avtomobili, ali kot tovornjake pod tarifno številko 8704 takrat veljavne [KN] ali pa pod drugo tarifno številko, kot sta 8703
         ali 8704, takrat veljavne [KN]?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      22     Predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba vozila „pick-up“, kot so opisana v vprašanju za predhodno odločanje, ker gre
         za vozila, namenjena prevozu oseb, uvrstiti pod tarifno številko 8703 KN, ali – ker gre za vozila, kostruirana za prevoz blaga
         – pod tarifno številko 8704 KN.

      23     Najprej je treba opozoriti na ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero je treba zaradi zagotovitve pravne varnosti
         in preprostosti nadzora odločilno merilo za uvrstitev blaga pod tarifno številko na splošno iskati v njegovih objektivnih
         značilnostih in lastnostih, ki so opredeljene v besedilu tarifne številke KN in v opombah k oddelku ali poglavju (glej sodbi
         z dne 27. aprila 2006 v zadevi Kawasaki Motors Europe, C‑15/05, ZOdl., str. I‑3657, točka 38, ter z dne 18. julija 2007 v
         zadevi FTS International, C‑310/06, ZOdl., še neobjavljena v ZOdl., točka 27).

      24     Namen proizvoda je lahko objektivno merilo za uvrstitev, če je neločljivo povezan s proizvodom, kar je mogoče oceniti z objektivnimi
         značilnostmi in lastnostmi (glej sodbe z dne 11. januarja 2007 v zadevi B.A.S. Trucks, C‑400/05, ZOdl., str. I-311, točka
         29; z dne 15. februarja 2007 v zadevi RUMA, C‑183/06, ZOdl., str. I-1559, točka 36, in z dne 18. julija 2007 v zadevi Olicom,
         C‑142/06, še neobjavljena v Zodl., točka 18).

      25     Nazadnje je treba poudariti, da v skladu s sodno prakso Sodišča pojasnjevalne opombe glede KN, ki jih je sestavila Komisija,
         in tiste glede HS, ki jih je sestavila SCO, pomembno prispevajo k razlagi pomena različnih tarifnih številk, vendar niso pravno
         zavezujoče (glej zgoraj navedeno sodbo B.A.S. Trucks, točka 28). Čeprav mnenja SCO o uvrstitvi posameznega blaga v HS niso
         pravno zavezujoča, v okviru uvrstitve tega proizvoda v KN pomenijo napotila, ki pomembno prispevajo k razlagi vsebine različnih
         številk KN (glej zgoraj navedeno sodbo Kawasaki Motors Europe, točka 36).

      26     Družba Van Landeghem zagovarja uvrstitev vozil v postopku v glavni stvari pod tarifno številko 8703 KN, medtem ko belgijska
         vlada in Komisija zagovarjata uvrstitev teh vozil pod tarifno številko 8704. V zvezi s tem se slednji opirata zlasti na pojasnjevalne
         opombe HS, belgijska vlada pa poleg tega na mnenja o uvrstitvi HS.

      27     V skladu z besedilom tarifne številke 8703, in sicer „Avtomobili in druga motorna vozila, konstruirana predvsem za prevoz
         ljudi“, je glavni namen teh vozil odločilen za njihovo uvrstitev. Iz uporabe besede „konstruiran“ izhaja, kar je utemeljeno
         s stalno sodno prakso, navedeno v točki 24 te sodbe, da je odločilen osnovni namen vozila, če je neločljivo povezan s proizvodom.
         Ta namen je določen s splošnim videzom vozil iz postopka v glavni stvari in z vsemi značilnostmi navedenih vozil, ki jim dajejo
         njihov bistveni značaj (glej, v tem smislu, zgoraj navedeno sodbo B.A.S. Trucks, točka 40).

      28     V obravnavanem primeru imajo motorna vozila v postopku v glavni stvari, v skladu s trditvami predložitvenega sodišča, naslednje
         objektivne značilnosti in lastnosti, in sicer imajo zaprto kabino, namenjeno potnikom, v kateri so za voznikovim sedežem ali
         klopjo zložljivi ali snemljivi sedeži s tritočkovnimi varnostnimi pasovi, ter nakladalno površino, ki je ločena od kabine,
         ni višja od 50 centimetrov, se lahko odpre samo zadaj in nima nobenih pripomočkov za pritrditev tovora. Navedena vozila imajo
         luksuzno opremljeno notranjost z veliko opreme (zlasti z električno nastavljivimi usnjenimi sedeži, električno pomičnimi ogledali
         in stekli ter radijskim sprejemnikom s CD-predvajalnikom) in so opremljena z zavornim sistemom ABS, z od 4- do 8-litrsko delovno
         prostornino bencinskega motorja z zelo veliko porabo, z avtomatskim menjalnikom, s štirikolesnim pogonom in z luksuznimi „športnimi“
         platišči.

      29     Ob upoštevanju teh značilnosti in lastnosti je treba preučiti, ali so ta vozila glede na njihov splošni videz in vse njihove
         značilnosti konstruirana predvsem za prevoz oseb ali za prevoz blaga.

      30     Glede trditve belgijske vlade, da so v skladu z mnenji o uvrstitvi HS v zvezi s tarifnimi podštevilkami 8704.21 in 8704.31
         vozila „pick-up“, kot so tam opisana, uvrščena pod tarifno številko 8704, je treba ugotoviti, da ta okoliščina za uvrstitev
         vozil iz postopka v glavni stvari ni odločilna, ker ni sporno, da je vozila „pick-up“ glede na njihove značilnosti mogoče
         uvrstiti pod tarifno številko 8703 KN in pod tarifno številko 8704 KN, kar je med drugim utemeljeno tudi z mnenjem o uvrstitvi
         HS v zvezi s tarifno podštevilko 8703.23, ki vozila „pick-up“ uvršča pod tarifno številko 8703.

      31     Komisija trdi, da konstrukcija vozil iz postopka v glavni stvari, torej kabina in odprta zadnja površina, predstavlja indic
         za uvrstitev pod tarifno številko 8704 KN. Komisija v zvezi s tem opozarja, da so vozila, ki imajo en zaprt notranji prostor,
         navedena v opisnem delu pojasnjevalne opombe HS v zvezi s tarifno številko 8703, medtem ko so vozila, ki imajo podobne konstrukcijske
         značilnosti kot vozila iz postopka v glavni stvari, navedena v opisnem delu pojasnjevalne opombe HS v zvezi s tarifno številko
         8704.

      32     Vendar ima ta vidik le majhen pomen. Najprej je treba opozoriti, da je v skladu z njunim besedilom namen opisnega besedila
         teh pojasjnevalnih opomb zgolj določitev vozil, katerih uvrstitev je dvoumna. Nasprotno pa so konstrukcijske značilnosti vozil,
         primernih za uvrstitev, naštete v točkah od a) do e) v pojasnjevalnih opombah HS v zvezi s tarifnima številkama 8703 in 8704.
         Poleg tega je značilna struktura vozila „pick-up“ prav v obstoju zaprte kabine in odprte zadnje površine. To je med drugim
         potrjeno s pojasnjevalnimi opombami KN 2007 v zvezi s tarifno številko 8703, ki se kljub uporabi izraza „tipa poltovornjak“
         v francoski različici nanaša na uvrstitev vozil „pick-up“, kot jasno izhaja iz vsebine teh opomb in besedila drugih jezikovnih
         različic (in sicer „Vom Typ Pick-up“, „Of the pick-up type“, „De tipo camionetta (pick-up)“, „del tipo pick-up“). V teh pojasnjevalnih
         opombah je vozilo „pick-up“ opisano kot vozilo, ki ima zaprt del za prevoz oseb in odprt ali pokrit del za prevoz blaga, ne
         da bi to nasprotovalo uvrstitvi navedenega vozila pod to tarifno številko.

      33     Komisija poleg tega trdi, da več konstrukcijskih značilnosti vozil, naštetih v pojasnjevalni opombi HS v zvezi s tarifno številko
         8704, ustreza opisu vozil iz postopka v glavni stvari, kot pa lastnostim, naštetim v pojasnjevalni opombi HS v zvezi s tarifno
         številko 8703.

      34     V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da v skladu z besedilom teh pojasnjevalnih opomb tam uporabljena merila za uvrstitev
         niso izčrpna. Ti kriteriji se nanašajo na različne vrste vozil („vozila tipa poltovornjak, vozila za prosti čas in določena
         vozila vrste ,pick-up‘“). Tako je treba preučiti, ali so merila za uvrstitev, uporabljena v pojasnjevalnih opombah HS, ustrezna
         in pomembna za uvrstitev zadevne vrste vozil. Poleg tega naštevanja značilnosti vozil v pojasnjevalnih opombah HS v zvezi
         s tarifnima številkama 8703 in 8704 ni mogoče razumeti tako, da bi bilo enostavno dodajanje značilnosti, ki pripadajo zadevnim
         vozilom, odločilno za njihovo uvrstitev. Kot je poudarjeno v točki 27 te sodbe, je bolj kot to treba oceniti splošni videz
         vozil iz postopka v glavni stvari in vse značilnosti navedenih vozil ter pri tem upoštevati zlasti relativno pomembnost meril,
         uporabljenih za njihovo uvrstitev.

      35     V nasprotju s trditvami Komisije motor z veliko delovno prostornino in zelo veliko porabo ni merilo, ki določa uvrstitev tako
         opremljenega vozila pod tarifno številko 8704 KN. V zvezi s tem je treba poudariti, da se porabe goriva ne sme upoštevati
         v absolutnih številkah, temveč v razmerju z velikostjo tovora blaga. Na splošno je zveza med porabo goriva in velikostjo tovora
         pri vozilih za prevoz blaga relativno majhna, medtem ko je ta zveza znatno večja pri osebnih vozilih.

      36     Kar zadeva trditev Komisije, v skladu s katero bi moralo biti vozilo „pick-up“, pri katerem je del vozila namenjen prevozu
         blaga in katerega dolžina tal predstavlja več kot 50 % dolžine razdalje med osmi avtomobila, uvrščeno pod tarifno številko
         8704 KN, je treba poudariti, da pojasnjevalne opombe KN 2007 vsebujejo tako ugotovitev. Vendar pa ta značilnost ni odločilno
         merilo za uvrstitev tega vozila. Tej razlagi nasprotuje dejstvo, da se pojasnjevalne opombe KN ne zamenjujejo s pojasnjevalnimi
         opombami HS, ampak jih je treba šteti za komplementarne, kot je to določeno v predgovoru besedila pojasnjevalnih opomb KN.
         Poleg tega pojasnjevalne opombe KN 2006 v zvezi s tarifnimi podštevilkami od 8703 21 10 do 8703 24 90 izrecno napotujejo na
         pojasnjevalno opombo HS v zvezi s tarifno številko 8703, tako da v skladu z opombami merila, ki ga je določila Komisija, ni
         mogoče šteti za edino merilo za uvrščanje.

      37     Nasprotno pa so sedeži s tritočkovnimi varnostnimi pasovi za sedežem ali sedežno klopjo voznika posebna značilnost vozil,
         konstruiranih predvsem za prevoz ljudi. To dejstvo je utemeljeno tudi s pojasnjevalnimi opombami KN 1994 in med drugim s pojasnjevalnimi
         opombami HS. Te opombe se v zvezi s tarifno številko 8703 izrecno sklicujejo na take sedeže kot konstrukcijsko značilnost,
         ki jo imajo na splošno vozila, uvrščena pod to tarifno številko.

      38     Poleg tega notranja dovršenost vozil iz postopka v glavni stvari predstavlja okoliščino v korist njihovi uvrstitvi pod tarifno
         številko 8703 KN. Tako v pojasnjevalnih opombah KN, ki so obstajale med dejanskim stanjem v postopku v glavni stvari, kot
         v pojasnjevalnih opombah HS je notranja dovršenost, ki je podobna tisti, s katero je opremljen prostor za potnike osebnih
         vozil, izrecno navedena kot konstrukcijska značilnost vozil, ki se uporablja za uvrstitev teh vozil pod to tarifno številko.
         To še toliko bolj velja za vozila iz postopka v glavni stvari, ki imajo v skladu z opisom v vprašanju za predhodno odločanje
         „luksuzno opremljeno notranjost“.

      39     Prav tako neobstoj pripomočkov za pritrditev tovora kaže, da vozila, kot so tista v postopku v glavni stvari, niso konstruirana
         predvsem za prevoz blaga, temveč so prej namenjena prevozu oseb. Ista ugotovitev velja tudi zaradi bencinskega motorja z avtomatskim
         menjalnikom, zavornega sistema ABS in štirikolesnega pogona. Očitno je, da so to značilnosti osebnih vozil in ne vozil za
         prevoz blaga.

      40     Nazadnje, luksuzna „športna“ platišča so očitna značilnost, ki kaže, da so vozila iz postopka v glavni stvari konstruirana
         predvsem za prevoz oseb. Brez dvoma bi se lahko osebe in blago prevažali prav tako dobro z luksuznimi „športnimi“ platišči
         kot z navadnimi platišči. Vendar pa ker niso pomembna na funkcionalni ravni, so luksuzna „športna“ platišča redko oprema vozil,
         konstruiranih za prevoz blaga, medtem ko je njihova uporaba značilna za osebna vozila. Opremljenost s takimi platišči kaže,
         da je treba vozila iz postopka v glavni stvari uvrstiti pod tarifno številko 8703 KN. V zvezi s tem je treba poudariti, da
         so značilnosti, ki jih, kot v obravnavani zadevi luksuzna „športna“ platišča, lahko najdemo tako pri vozilih, konstruiranih
         za prevoz blaga, kot pri osebnih vozilih, posebno pomembne za uvrstitev zadevnih vozil v KN.

      41     Res je, da pojasnjevalne opombe HS in mnenja o uvrstitvi HS v času, ko so bila uvožena vozila iz postopka v glavni stvari,
         še niso bila sprejeta. Vendar pa v obravnavani zadevi ni treba odločiti o vprašanju, ali glede na to okoliščino teh dokumentov
         pri uvrstitvi ni bilo mogoče upoštevati. To vprašanje ni odločilno za odločitev o sporu o glavni stvari. Kljub sklicevanju
         na te dokumente, na katere se za utemeljitev uvrstitve navedenih vozil pod tarifno številko 8704 opirata belgijska vlada in
         Komisija, je namreč predhodna analiza pokazala, da je treba vozila iz postopka v glavni stvari uvrstiti pod tarifno številko
         8703.

      42     Tako iz pregleda značilnosti vozil, ki jih je opisalo predložitveno sodišče, izhaja, da je glavni namen vozil iz postopka
         v glavni stvari glede na njihov splošni videz in značilnosti prevoz oseb; ta vozila je treba uvrstiti pod tarifno številko
         8703 KN. Za razliko od ugotovitev Komisije uvrstitev teh vozil pod tarifno številko 8704 KN ne more biti veljavno upoštevana,
         tako da je uporaba splošnega pravila 3(c), določenega v prvem delu KN, naslov I, A, izključena prav zaradi njegovega besedila.

      43     Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba vozila „pick-up“, kot so ta v postopku v glavni stvari, ki
         imajo zaprto kabino, namenjeno potnikom, v kateri so za sedežem ali sedežno klopjo voznika zložljivi ali snemljivi sedeži
         s tritočkovnimi varnostnimi pasovi, in z nakladalno površino, ki je ločena od kabine, ni višja od 50 centimetrov, se lahko
         odpre samo zadaj in nima nobenih pripomočkov za pritrditev tovora, imajo luksuzno opremljeno notranjost z veliko opreme (zlasti
         z električno nastavljivimi usnjenimi sedeži, električno pomičnimi ogledali in stekli ter radijskim sprejemnikom s CD-predvajalnikom)
         in so opremljena z zavornim sistemom ABS, z od 4- do 8-litrsko delovno prostornino bencinskega motorja z zelo veliko porabo,
         z avtomatskim menjalnikom, s štirikolesnim pogonom in z luksuznimi „športnimi“ platišči, v skladu s splošnim videzom in vsemi
         njihovimi značilnostmi uvrstiti pod tarifno številko 8703 KN.

       Stroški
      44     Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
      Vozila „pick-up“, kot so ta v postopku v glavni stvari, ki imajo zaprto kabino, namenjeno potnikom, v kateri so za sedežem
            ali sedežno klopjo voznika zložljivi ali snemljivi sedeži s tritočkovnimi varnostnimi pasovi, in z nakladalno površino, ki
            je ločena od kabine, ni višja od 50 centimetrov, se lahko odpre samo zadaj in nima nobenih pripomočkov za pritrditev tovora,
            imajo luksuzno opremljeno notranjost z veliko opreme (zlasti z električno nastavljivimi usnjenimi sedeži, električno pomičnimi
            ogledali in stekli ter radijskim sprejemnikom s CD-predvajalnikom) in so opremljena z zavornim sistemom ABS, z od 4- do 8-litrsko
            delovno prostornino bencinskega motorja z zelo veliko porabo, z avtomatskim menjalnikom, s štirikolesnim pogonom in z luksuznimi
            „športnimi“ platišči, v skladu s splošnim videzom in vsemi njihovimi značilnostmi uvrstiti pod tarifno številko 8703 kombinirane
            nomenklature navedene v prilogi I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi
            ter skupni carinski tarifi, kot je veljala po spremembah z Uredbo Komisije (ES) št. 3115/94 z dne 20. decembra 1994, Uredbo
            Komisije (ES) št. 3009/95 z dne 22. decembra 1995 in Uredbo Komisije (ES) št. 1734/96 z dne 9. septembra 1996.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča z dne 19. junija 1979. # Brouwer-Kaune proti Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor het Kledingbedrijf. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Centrale Raad van Beroep - Nizozemska. # Zadeva 180/78.