title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. maja 2006. # Archer Daniels Midland Co. in Archer Daniels Midland Ingredients Ltd proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Trg sintetičnega lizina - Globe - Smernice o načinu določanja glob - Prepoved retroaktivnosti - Načelo ne bis in idem - Enako obravnavanje - Promet, ki se sme upoštevati. # Zadeva C-397/03 P.

text:
      Zadeva C-397/03 P
      Archer Daniels Midland Co.
      in
      Archer Daniels Midland Ingredients Ltd
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg sintetičnega lizina – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Prepoved retroaktivnosti – Načelo ne bis in idem – Enako obravnavanje – Promet, ki se sme upoštevati“
      Povzetek sodbe
      1.        Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev
      (Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)
      2.        Pritožba – Pristojnost Sodišča
      (člen 81 ES; Statut Sodišča, člen 58; Uredba Sveta št. 17, člen 15)
      3.        Konkurenca – Globe – Znesek
      (Uredba Sveta št. 17, člen 15)
      4.        Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Sodišča prve stopnje – Dopustnost – Pogoji
      (člen 225 ES; Statut Sodišča, člena 36 in 53, prvi odstavek)
      5.        Akti institucij – Smernice za izračun glob ob kršitvah pravil o konkurenci
      (Obvestilo Komisije 98/C 9/03)
      6.        Konkurenca – Globe – Znesek – Izvrševanje neomejene pristojnosti Sodišča prve stopnje
      (člen 229 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 17; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)
      7.        Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila
      (Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))
      1.        Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ so del pravnega
         okvira za določitev glob, zaradi česar je z njihovo uporabo za kršitve, storjene pred njihovim sprejetjem, lahko kršeno načelo
         prepovedi retroaktivnosti. Sprememba represivne politike, denimo splošne politike konkurence Komisije na področju glob, zlasti
         če je izvedena s sprejetjem pravil ravnanja, kot so te smernice, ima namreč lahko posledice z vidika načela prepovedi retroaktivnosti.

      Vendar učinkovita uporaba skupnostnih pravil o konkurenci zahteva, da sme Komisija za potrebe te politike kadarkoli prilagoditi
         višino glob. Iz tega izhaja, da podjetja, ki so v upravnem postopku, ki lahko pripelje do izreka globe, ne morejo imeti legitimnih
         pričakovanj glede tega, da Komisija ne bo presegla višine glob, ki jo je uporabljala prej, niti glede metode njenega izračuna.

      Zato morajo podjetja upoštevati možnost, da Komisija v vsakem trenutku zviša globe glede na višino, ki jo je uporabljala v
         preteklosti.

      To ne velja samo tedaj, kadar Komisija zviša globe, ko jih izreka v posamičnih odločbah, ampak tudi, če je to zvišanje, v
         posameznem primeru, izvedeno z uporabo splošno veljavnih pravil ravnanja, kot so navedene smernice.

      Iz tega izhaja, da so bile smernice in predvsem nova metoda izračuna glob v njih, ob domnevi, da je ta povzročila zvišanje
         glob, še pred njihovo uvedbo razumno predvidljive za podjetja, ko so ta kršila pravila Skupnosti o konkurenci.

      (Glej točke od 19 do 25.)
      2.        Predmet nadzora Sodišča v pritožbi je, prvič, preučiti, kako pravno pravilno je Sodišče prve stopnje za presojo teže ravnanja
         v smislu člena 81 ES in člena 15 Uredbe št. 17 upoštevalo vse pomembne dejavnike, in drugič, preveriti, ali je Sodišče prve
         stopnje pravno zadostno odgovorilo na vse trditve tožeče stranke, ki zasledujejo razveljavitev ali zmanjšanje globe.

      Vendar pa Sodišče, kadar v okviru pritožbe odloča o pravnih vprašanjih, iz razlogov pravičnosti ne sme s svojo presojo nadomestiti
         presoje Sodišča prve stopnje, ki pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti odloča o višini glob, naloženih podjetjem zaradi
         njihove kršitve prava Skupnosti.

      (Glej točki 47 in 105.)
      3.        Tudi ob domnevi, da bi bila sankcija, ki so jo naložili organi tretje države zaradi kršitve tamkajšnjih pravil konkurence,
         element, ki bi po naravi lahko bil predmet presoje okoliščin zadevnega primera zaradi določitve globe, ki jo bo Komisija naložila
         zaradi kršitve pravil konkurence Skupnosti, pa je očitek, da Komisija ni upoštevala že naloženih glob v tretjih državah, lahko
         uspešno uveljavljan samo, če je bilo dejansko stanje v zvezi s podjetjem, ki ga je ugotovila Komisija, in dejansko stanje,
         ki so ga ugotovili organi zadevne tretje države, identično.

      (Glej točki 52 in 69.)
      4.        Obveznost obrazložitve sodb, ki Sodišče prve stopnje zavezuje na podlagi členov 36 in 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča,
         temu ne nalaga, da poda obrazložitev, v kateri bi naštelo in izčrpno opisalo vsa izvajanja strank v sporu. Obrazložitev je
         torej lahko implicitna, če vpletenim osebam omogoča seznanitev z razlogi, iz katerih so bili sprejeti zadevni ukrepi, Sodišču
         pa daje na razpolago elemente, ki zadoščajo za opravljanje sodnega nadzora.

      (Glej točko 60.)
      5.        Čeprav pravil ravnanja z zunanjim učinkom, kot so Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe
         št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ki se nanašajo na gospodarske subjekte, ni mogoče opredeliti kot pravna pravila, na katera
         je uprava vsekakor vezana, pa so kljub temu pravila ravnanja, ki podajajo okvire prakse, ki jo je treba izvajati in od katere
         uprava v posamičnem primeru ne more odstopiti, ne da bi navedla razloge, združljive z načelom enakega obravnavanja.

      (Glej točko 91.)
      6.        Če Sodišče prve stopnje ugotovi, da je Komisija kršila Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2)
         Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ker ni upoštevala elementa, ki bi ga v skladu s temi smernicami morala, in zadevo
         obravnava v okviru svoje neomejene pristojnosti, načeli enakosti in pravne varnosti zahtevata, da mora najprej preizkusiti,
         ali ob upoštevanju omenjenega elementa globa kljub temu ostane v mejah, ki jih določajo navedene Smernice, načelo sorazmernosti
         pa se uporabi šele po tem, ko je tak preizkus opravljen.

      (Glej točko 93.)
      7.        Zaradi določitve globe zaradi kršitve pravil konkurence je dopustno enako upoštevati tako skupni promet podjetja, ki je, čeprav
         približen in nepopoln, kazalec njegove velikosti in njegove gospodarske moči, kot del tega prometa od blaga, ki je predmet
         kršitve, in ki torej lahko pokaže njen obseg. Niti enemu niti drugemu od teh prometov glede na druge elemente presoje pa se
         ne sme pripisati nesorazmerni pomen, in zato določitev ustrezne globe ne more biti zgolj rezultat izračuna na podlagi skupnega
         prometa. To zlasti velja, kadar zadevno blago predstavlja le majhen delež tega prometa. Nasprotno pa v pravu Skupnosti ni
         splošno veljavnega načela, da mora biti sankcija v sorazmerju s pomenom podjetja na trgu proizvodov, ki so predmet kršitve.
         Zato je diferenciacija pri izhodiščnih zneskih glob na podlagi drugih meril, kot je promet od prodaje zadevnih proizvodov,
         dopustna.

      (Glej točke 34, 100 in 101.)
 SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 18. maja 2006(*)

      „Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg sintetičnega lizina – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Prepoved retroaktivnosti – Načelo ne bis in idem – Enako obravnavanje – Promet, ki se sme upoštevati“
      V zadevi C-397/03 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Poslovnika Sodišča, vložene 19. septembra 2003,
      Archer Daniels Midland Co., s sedežem v Decaturju (Združene države Amerike),

      Archer Daniels Midland Ingredients Ltd, s sedežem v Erithu (Združeno kraljestvo),

      ki ju zastopajo C. O. Lenz, odvetnik, E. Batchelor ter L. Martin Alegi in M. Garcia, solicitors, z naslovom za vročanje v
         Luxembourgu,

      pritožnici,
      druga stranka v postopku je:
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa R. Lyal, zastopnik, skupaj z J. Flynnom, QC, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Schiemann, sodnik, N. Colneric (poročevalka), E. Juhász in E. Levits, sodnika,
      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. novembra 2004,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 7. junija 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Archer Daniels Midland Co. (v nadaljevanju: ADM Company) in njena evropska hčerinska družba Archer Daniels Midland Ingredients
         Ltd (v nadaljevanju: ADM Ingredients) v pritožbi predlagata razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z
         dne 9. julija 2003 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji (T-224/00, Recueil,
         str. II‑2597, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), ker je z njo zavrnilo tožbo za delno razglasitev ničnosti Odločbe Komisije
         2001/418/ES z dne 7. junija 2000 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/36.545/F3
         – aminokisline) (UL 2001, L 152, str. 24, v nadaljevanju: sporna odločba).

      2        Z izpodbijano sodbo je Sodišče prve stopnje med drugim zmanjšalo globo, ki je bila solidarno naložena ADM Company in ADM Ingredients
         ter v glavnem delu zavrnilo ničnostno tožbo, vloženo zoper sporno odločbo.

       Pravni okvir
      3        Člen 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju:
         EKČP), z naslovom „Ni kazni brez zakona“, v odstavku 1 določa:

      „Nihče ne sme biti obsojen za katero koli dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki ni bilo določeno kot kaznivo
         dejanje po domačem ali po mednarodnem pravu v času, ko je bilo storjeno.“

      4        Člen 4 Protokola št. 7 k EKČP z naslovom „Pravica, da nisi dvakrat sojen ali kaznovan za isto kaznivo dejanje“ določa:

      „1.      Pravosodni organi iste države ne smejo nikogar ne kazensko preganjati ne kaznovati za kaznivo dejanje, za katero je bil na
         podlagi zakona in v skladu s kazenskim postopkom te države s pravnomočno sodbo že oproščen ali obsojen.

      […]
      3.      Od določil tega člena ni mogoče odstopiti s sklicevanjem na 15. člen Konvencije.“
      5        Člen 15(2) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 1962, 13,
         str. 204), določa:

      „Komisija lahko podjetjem ali podjetniškim združenjem z odločbo naloži globo od 1000 do 1.000.000 obračunskih enot ali višjo
         vsoto, ki pa ne presega 10 % prometa v predhodnem poslovnem letu vsakega podjetja, udeleženega pri kršitvi, kadar namerno
         ali iz malomarnosti:

      a)      kršijo člen [81](1) ali člen [82] Pogodbe […]
      […]
      Pri določanju višine globe se upoštevata teža in trajanje kršitve.“
      6        V obvestilu Komisije z naslovom „Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom
         65(5) Pogodbe ESPJ“ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) je med drugim navedeno:

      „Načela, opisana tukaj, bi morala zagotavljati preglednost in nepristranskost odločb Komisije v očeh podjetij in prav tako
         Sodišča Evropskih skupnosti, kadar potrjuje pooblastila, ki so Komisiji podeljena v okviru ustrezne zakonodaje za določanje
         glob v mejah 10 % celotnega prometa. To pooblastilo pa mora upoštevati skladno in nediskriminatorno politiko, ki je v skladu
         z zastavljenimi cilji za kaznovanje kršitev pravil konkurence.

      Nova metoda določanja zneska globe bo upoštevala naslednja pravila, ki se začnejo z osnovnim zneskom, ki se bo povečal, da
         bo upošteval oteževalne okoliščine, ali zmanjšal, da bo upošteval olajševalne okoliščine.“

      7        Točka 1A, četrti in šesti odstavek, Smernic določa:

      „Potrebno bo tudi upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, zlasti
         potrošnikom, in določiti kazen na ravni, ki naj zagotavlja, da ima dovolj odvračilen učinek.“

      […]
      Če kršitev vključuje več podjetij (npr. kartele), je lahko v nekaterih primerih potrebno uporabljati ponderje za zneske, določene
         znotraj vsake izmed treh kategorij, da bi upoštevali specifično težo in zato dejanski vpliv kršitev vsakega podjetja na konkurenco,
         zlasti, če obstaja znatno neskladje med velikostjo podjetij, ki zagrešijo kršitve iste vrste.“

       Dejansko stanje
      8        Dejansko stanje, ki je podlaga tožbe pred Sodiščem prve stopnje, je v izpodbijani sodbi podano tako:

      „1      Tožeči stranki, [ADM Company] in njena evropska hčerinska družba [ADM Ingredients], ki poslujeta v sektorju predelave žitaric
         in oljnatih semen. Na trg lizina sta vstopili leta 1991.

      2      Lizin je esencialna aminokislina, ki se uporablja v krmi za hranilne namene. Sintetični lizin se uporablja kot dodatek živilom,
         ki ne vsebujejo dovolj naravnega lizina, npr. žitarice, tako da nutricionistu omogoči pripravo obrokov krme na podlagi proteinov,
         ki ustrezajo prehranjevalnim potrebam živali. Živila, ki se jim dodaja sintetični lizin, se lahko nadomestijo z živili, ki
         imajo že naravno dovolj lizina, kot npr. soja.

      3      Leta 1995 so bile po tajni preiskavi Federal Bureau of Investigation (FBI) v Združenih državah opravljene hišne preiskave
         v prostorih več podjetij, ki delujejo na trgu lizina. ADM Company in družbe Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd (v nadaljevanju: Kyowa),
         Sewon Corp. Ltd, Cheil Jedang Corp. (v nadaljevanju: Cheil) ter Ajinomoto Co. Inc. so ameriški organi avgusta in oktobra 1996
         obtožili osnovanja omejevalnega sporazuma, ki je obsegal določanje cen lizina in razdelitev količinskega obsega prodaje tega
         proizvoda med junijem 1992 in junijem 1995. Po poravnavah, sklenjenih z ameriškim ministrstvom za pravosodje, je sodnik, ki
         je obravnaval zadevo, tem podjetjem naložil globe, in sicer Kyowa Hakko Kogyo in Ajinomoto globo v višini 10 milijonov ameriških
         dolarjev, ADM Company globo v višini 70 milijonov USD in Cheil globo v višini 1,25 milijona USD. Globa naložena Sewon Corp.,
         je po njenih besedah znašala 328.000 USD. Poleg tega so bili trije vodilni uslužbenci ADM Company za svojo vlogo pri omejevalnemu
         sporazumu obsojeni na zaporne kazni in globe.

      4      Ajinomoto je julija 1996 na podlagi obvestila Komisije 96/C 207/04 o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov
         (UL 1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) Komisiji predlagala sodelovanje z namenom dokazovanja
         obstoja kartela na trgu lizina in njegovih učinkov v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP).

      5      Komisija je 11. in 12. junija 1997 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 opravila preiskave […] v evropskih obratih ADM Company
         in Kyowa Hakko Europe GmbH. Po teh preiskavah sta Kyowa Hakko Kogyo in Kyowa Hakko Europe izrazili željo po sodelovanju s
         Komisijo in ji posredovali določene podatke zlasti glede časovnega razporeda sestankov med proizvajalci lizina.

      6      Komisija je 28. julija 1997 na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 na ADM Company in ADM Ingredients, Sewon Corp. in njeno evropsko
         hčerinsko družbo Sewon Europe GmbH (v nadaljevanju skupaj: Sewon) ter na Cheil naslovila zahteve za informacije glede njihovega
         ravnanja na trgu aminokislin in sestankov omejevalnega sporazuma, ki so bili navedeni v teh zahtevah. Po tem, ko ju je Komisija
         z dopisom z dne 14. oktobra 1997 opomnila, da nista odgovorili na njene zahteve, je ADM Ingredients odgovorila na zahtevo
         Komisije glede trga lizina. ADM Company pa ni posredovala nobenega odgovora.

      7      Komisija je 30. oktobra 1998 na podlagi informacij, ki jih je prejela, ADM Company in ADM Ingredients (v nadaljevanju skupaj:
         ADM) ter drugim zadevnim podjetjem, in sicer Ajinomoto in njeni evropski hčerinski družbi Eurolysine SA (v nadaljevanju skupaj:
         Ajinomoto), Kyowa Hakko Kogyo in njeni evropski hčerinski družbi Kyowa Hakko Europe (v nadaljevanju skupaj: Kyowa), Daesang
         Corp. (nekdanja Sewon Corp.) in njeni evropski hčerinski družbi Sewon Europe ter Cheil poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih
         kršitvah člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma EGP (v nadaljevanju: Sporazum EGP). V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
         je Komisija tem podjetjem očitala, da so od septembra 1990 (Ajinomoto, Kyowa in Sewon), od marca 1991 (Cheil) in od junija
         1992 (ADM) do junija 1995 določale cene lizina v EGP; količinske prodajne kvote za ta trg, ter da so si o svojih količinskih
         obsegih prodaje izmenjevale informacije. Po prejemu tega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah sta tožeči stranki Komisijo
         obvestili, da ne izpodbijata ugotovljenega dejanskega stanja.

      8      Po zaslišanjih zadevnih podjetij 1. marca 1999 jim je Komisija 17. avgusta 1999 poslala dopolnilno obvestilo o ugotovitvah
         o možnih kršitvah, ki se je nanašalo na trajanje omejevalnega sporazuma, v katerem je prišla do ugotovitve, da so Ajinomoto,
         Kyowa in Sewon sodelovale pri omejevalnem sporazumu vsaj od junija 1990, Cheil vsaj od začetka leta 1991 in tožeči stranki
         od 23. junija 1992. Tožeči stranki sta na to dopolnilno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah odgovorili 6. oktobra 1999
         in potrdili, da ne izpodbijata ugotovljenega dejanskega stanja.

      9      Po zaključku postopka je Komisija sprejela [sporno] odločbo. [Ta] je bila tožečima strankama vročena z dopisom z dne 16. junija
         2000.

      10      [Sporna odločba] obsega naslednje določbe:
      ‚Člen 1
      [ADM Company] in njena evropska hčerinska družba [ADM Ingredients], Ajinomoto Company Incorporated in njena evropska hčerinska
         družba Eurolysine SA, Kyowa Hakko Kogyo Company Limited in njena evropska hčerinska družba Kyowa Hakko Europe GmbH, Daesang
         Corporation in njena evropska hčerinska družba Sewon Europe GmbH ter [Cheil] so kršile člen 81(1) Pogodbe ES in člen 53(1)
         Sporazuma EGP s tem, da so sodelovale pri sporazumih o cenah, količinskih obsegih prodaje in izmenjavi individualnih informacij
         o količinskem obsegu prodaje sintetičnega lizina, ki so zajemali celoten EGP.

      Trajanje kršitve je bilo naslednje:
      a)      v primeru [ADM Company] in [ADM Ingredients]: od 23 junija 1992 do 27 junija 1995;
      b)      v primeru Ajinomoto Company Incorporated in Eurolysine SA: vsaj od julija 1990 do 27. junija 1995;
      […]
      Člen 2
      Podjetjem iz člena 1 se zaradi v istem členu ugotovljene kršitve naložijo naslednje globe:
      a)      [ADM Company] in
      [ADM Ingredients]
      (kot solidarno odgovornima) globa: 47.300.000 EUR
      b)      Ajinomoto Company Incorporated in
      Eurolysine SA
      (kot solidarno odgovornima) globa: 28.300.000 EUR
      [...]‘
      11      Za izračun zneska glob je Komisija v [sporni odločbi] uporabila metodo, navedeno v Smernicah […], kot tudi obvestilo o ugodni
         obravnavi.

      12      Prvič, osnovni znesek globe, določene glede na težo in trajanje kršitve, je bil za ADM določen na 39 milijonov EUR. Za Ajinomoto,
         Kyowa, Cheil in Sewon je bil naložen osnovni znesek v višini, 42, 21, 19,5 oziroma 21 milijonov EUR (uvodna izjava 314 [sporne
         odločbe]).

      13      Pri določitvi izhodiščnega zneska globe, določene glede na težo kršitve, je Komisija, najprej štela, da je bila kršitev, ki
         so jo zadevna podjetja storila, glede na njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg lizina v EGP in velikost upoštevnega geografskega
         trga, zelo resna. Nadalje je Komisija na podlagi celotnega prometa teh podjetij, ustvarjenega v zadnjem letu kršitve, ocenila,
         da je med njimi obstajala znatna razlika v velikosti, in jih različno obravnavala. Zato je za ADM in Ajinomoto izhodiščni
         znesek glob določila na 30 milijonov EUR, za Kyowa, Cheil in Sewon pa 15 milijonov EUR (uvodna izjava 305 [sporne odločbe]).

      14      Da bi upoštevala trajanje kršitve, ki jo je storilo vsako posamezno podjetje, in da bi določila osnovne zneske njihove globe,
         je Komisija tako določen izhodiščni znesek povečala za 10 % na leto, to je 30-odstotno povečanje za ADM in Cheil, in 40-odstotno
         povečanje za Ajinomoto, Kyowa in Sewon (uvodna izjava 313 [sporne odločbe]).

      15      Drugič, Komisija je ob upoštevanju obteževalnih okoliščin osnovna zneska glob, naloženih ADM in Ajinomoto, povečala za 50
         %, to je 19,5 milijona EUR za ADM in 21 milijonov EUR za Ajinomoto, ker sta imeli ti podjetji vlogo vodje pri kršitvi (uvodna
         izjava 356 [sporne odločbe]).

      16      Tretjič, Komisija je iz naslova olajševalnih okoliščin za 20 % zmanjšala povečanje globe za Sewon zaradi trajanja kršitve,
         ker je imelo to podjetje od začetka leta 1995 pasivno vlogo pri omejevalnem sporazumu (uvodna izjava 365 [sporne odločbe]).
         Poleg tega je Komisija za 10 % zmanjšala osnovne zneske glob vsakega izmed zadevnih podjetij, ker so vsa prenehala s kršitvijo
         ob prvem posegu organa oblasti (uvodna izjava 384 [sporne odločbe]).

      17      Četrtič, Komisija je ‚znatno zmanjšala‘ zneske globe v smislu naslova D obvestila o ugodni obravnavi. Na tej podlagi je Komisija
         Ajinomoto in Sewon priznala 50-odstotno zmanjšanje globe, ki bi jima bila naložena, če ne bi sodelovala, Kyowa in Cheil 30-odstotno
         zmanjšanje in nazadnje ADM 10-odstotno zmanjšanje (uvodne izjave 431, 432 in 435 [sporne odločbe]).“

       Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
      9        Pritožnici sta 25. avgusta 2000 na Sodišče prve stopnje vložili tožbo zoper sporno odločbo.

      10      V tožbi sta predlagali, naj se odločba, ki jima nalaga globo, razglasi za nično, oziroma naj se ta globa zmanjša.

      11      Z izpodbijano sodbo je Sodišče prve stopnje:

      –        znesek globe, ki je solidarno naložena tožečima strankama, določilo na 43.875.000 EUR;
      –        v preostalem tožbo zavrnilo;
      –        odločilo, da tožeči stranki nosita svoje stroške ter jima naložilo plačilo treh četrtin stroškov Komisije Evropskih skupnosti
         in slednji naložilo, da nosi eno četrtino svojih stroškov.

       Predlogi strank pred Sodiščem
      12      Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

      –        razveljavi izpodbijano sodbo, ker je Sodišče prve stopnje zavrnilo njuno tožbo, ki sta jo vložili zoper sporno odločbo;
      –        razglasi za ničen člen 2 sporne odločbe v delu, v katerem se nanaša na ADM;
      –        podredno, kar zadeva drugo alineo, spremeni člen 2 sporne odločbe, zato da zmanjša ali razveljavi globo, naloženo AMD;
      –        podredno, glede druge in tretje alinee, zadevo vrne Sodišču prve stopnje, da odloči v skladu s pravnimi mnenji Sodišča;
      –        v vsakem primeru Komisiji naloži, da nosi svoje stroške kot tudi stroške ADM v postopku pred Sodiščem prve stopnje in pred
         Sodiščem.

      13      Komisija Sodišču predlaga, naj:

      –        pritožbo zavrne;
      –        pritožnicama naloži plačilo stroškov.
       Pritožbeni razlogi
      14      Pritožnici v utemeljitev pritožbe navajata naslednje pritožbene razloge:

      –        kršitev načela prepovedi retroaktivnosti zaradi potrditve retroaktivne uporabe Smernic s strani Komisije;
      –        kršitev načela enakosti:
      –        zaradi potrditve diskriminacije, ki jo je Komisija izvedla pri metodi izračuna glob, uporabljeni za hkratne kršitve konkurenčnega
         prava, glede na to, ali je ta institucija Skupnosti svojo odločbo sprejela pred ali po objavi Smernic;

      –        zaradi potrditve enakega izhodiščnega zneska za globo, naloženo ADM, in globo, naloženo Ajinomoto, čeprav je tržni delež Ajinomoto
         v EGP skoraj dvakrat večji od tržnega deleža ADM;

      –        kršitev načela ne bis in idem z odločitvijo, da Komisija ni bila dolžna niti vračunati niti upoštevati glob, ki jih je ADM za ista ravnanja plačala drugim
         organom;

      –        kršitev obveznosti obrazložitve:
      –        z ugotovitvijo, da Komisiji ni bilo treba upoštevati glob, ki jih je ADM plačala v tretjih državah, čeprav je globa, ki jo
         je Komisija naložila, zlasti odvisna od svetovnega prometa ADM, tako da je ta sankcionirana glede na svoj promet v državah,
         v katerih je že bila obsojena na plačilo glob;

      –        z ugotovitvijo, da je globa razumna ne glede na to, da Komisija ni izpolnila svoje obveznosti, da upošteva promet ADM z lizinom
         v EGP;

      –        izkrivitev dokazov z ugotovitvijo, da je Komisija dokazala obstoj gospodarskih posledic, pri čemer pa ti dokazi ne pomenijo
         analize ravni cen v primeru, da dogovarjanja ne bi bilo, in torej ne izkazujejo, da so bile cene višje, kot bi bile v tem
         primeru;

      –        kršitev načela, da mora Komisija spoštovati pravila, ki si jih sama predpiše s tem, da je tej instituciji dopustila, da prekrši
         Smernice;

      –        kršitev načela sorazmernosti, kot ga razlagata Sodišče in Sodišče prve stopnje, na podlagi katerega mora obstajati določeno
         razmerje med globami in upoštevnim prometom.

       Pritožba
       Prvi pritožbeni razlog: kršitev načela prepovedi retroaktivnosti
      15      V okviru prvega pritožbenega razloga pritožnici Sodišču prve stopnje očitata, da je v točkah od 39 do 61 izpodbijane sodbe
         kršilo načelo prepovedi retroaktivnosti s tem, da je potrdilo retroaktivno uporabo Smernic s strani Komisije.

      16      Zatrjujeta, da bi bila v primeru upoštevanja prejšnje prakse globa nižja od globe, kot je bila določena v skladu z Smernicami.

      17      V izpodbijani sodbi je Sodišče prve stopnje ta očitek zavrnilo na podlagi sklepanja, katerega besedilo je enako besedilu iz
         sodb tega sodišča, na podlagi katerih je bila izrečena sodba Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri
         in drugi proti Komisiji (C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, ZOdl., str. I-5425).

      18      V točkah od 202 do 206 zadnjenavedene sodbe je Sodišče utemeljitev Sodišča prve stopnje povzelo tako:

      „202      Sodišče prve stopnje je naprej upravičeno poudarilo, da je načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskih zakonov, določeno v
         členu 7 EKČP kot temeljna pravica, splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje je obvezno, kadar se globe naložijo
         zaradi kršitve pravil konkurence, in da to načelo zahteva, da so izrečene sankcije v skladu s tistimi, ki so bile določene,
         ko je bila kršitev storjena.

      203      Dalje je Sodišče prve stopnje odločilo, da Smernice ostajajo v pravnem okviru, ki ureja določitev višine globe, kot je bil
         pred tem, ko so bile storjene kršitve, opredeljen v členu 15 Uredbe št. 17.

      204      Metoda izračuna glob, določena v Smernicah, naj bi še naprej temeljila na načelih, ki jih predpisuje ta določba, ker je izračun
         še vedno opravljen glede na težo in trajanje kršitve in globa ne sme preseči najvišjega zneska 10 % skupnega prometa.

      205      Smernice naj torej ne bi spreminjale pravnega okvira sankcij, ki ostaja opredeljen samo z Uredbo št. 17. Prejšnja praksa Komisije
         pri odločanju naj ne bi bila del tega pravnega okvira.

      206      Končno po mnenju Sodišča prve stopnje globe niso bile retroaktivno poostrene, čeprav lahko Smernice v določenih primerih povzročijo
         njihovo povišanje. To naj bi izhajalo iz polja proste presoje pri določitvi višine globe, ki naj bi ga Komisija imela v skladu
         z Uredbo št. 17. Ta institucija bi lahko tako v vsakem trenutku dvignila raven glob za potrebe svoje politike konkurence,
         pod pogojem, da ostaja v okviru omejitev, navedenih v Uredbi št. 17 […]“

      19      Kot je Sodišče ugotovilo v točkah 207 in 208 zgoraj navedene sodbe Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, ni pravilno
         izhodišče Sodišča prve stopnje, da Smernice niso del pravnega okvira za določitev glob, temveč izključno člen 15 Uredbe št.
         17, zaradi česar se z uporabo Smernic za kršitve, storjene pred njihovim sprejetjem, ne da kršiti načela prepovedi retroaktivnosti.

      20      Sprememba represivne politike, v danem primeru splošne politike konkurence Komisije na področju glob, zlasti če je izvedena
         s sprejetjem pravil ravnanja, kot so Smernice, ima lahko posledice z vidika načela prepovedi retroaktivnosti (zgoraj navedena
         sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 222).

      21      Vendar učinkovita uporaba skupnostnih pravil o konkurenci zahteva, da sme Komisija za potrebe te politike kadarkoli prilagoditi
         višino glob (sodba z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80
         do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 109, in zgoraj navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 227).

      22      Iz tega izhaja, da podjetja, ki so v upravnem postopku, ki lahko pripelje do izreka globe, ne morejo legitimno pričakovati,
         da Komisija ne bo presegla višine glob, ki jo je uporabljala prej, niti glede metode njenega izračuna (zgoraj navedena sodba
         Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 228).

      23      Zato morajo v tem primeru podjetja upoštevati možnost, da sme Komisija v vsakem trenutku zvišati višino glob glede na višino,
         ki jo je uporabljala v preteklosti (zgoraj navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 229).

      24      To ne velja samo tedaj, kadar Komisija zviša globe, ko jih izreka v posamičnih odločbah, ampak tudi, če je to zvišanje, tako
         kot v tem primeru, izvedeno z uporabo splošno veljavnih pravil ravnanja, kot so Smernice (zgoraj navedena sodba Dansk Rørindustri
         in drugi proti Komisiji, točka 230).

      25      Kot v zadevi Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji je treba skleniti, da so bile Smernice in predvsem nova metoda izračuna
         glob v njih, ob domnevi, da je ta povzročila zvišanje glob, razumno predvidljive za podjetja, kot sta pritožnici, ko so bile
         zadevne kršitve storjene, in da zato Komisija z uporabo Smernic v sporni odločbi za kršitve, storjene pred njihovim sprejetjem,
         ni kršila načela prepovedi retroaktivnosti (zgoraj navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 231 in
         232).

      26      Zato Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava s tem, ko je zavrnilo ničnostni razlog kršitve načela prepovedi retroaktivnosti.

      27      Ob upoštevanju vsega zgoraj navedenega je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.

       Drugi pritožbeni razlog: kršitev načela enakosti
      28      Drugi pritožbeni razlog, ki ga uveljavljata pritožnici, je razdeljen na dva dela. ADM Sodišču prve stopnje očita, da je kršilo
         načelo enakosti, prvič, ker je potrdilo diskriminacijo, ki jo je Komisija izvedla pri metodi izračuna glob, uporabljeni za
         hkratne kršitve prava konkurence, glede na to, ali je ta institucija sprejela odločbo pred ali po objavi Smernic (točke od
         69 do 75 izpodbijane sodbe), in drugič, ko je potrdila enak izhodiščni znesek za globo, naloženo ADM, in globo, naloženo Ajinomoto,
         čeprav je tržni delež drugega podjetja v EGP skoraj dvakrat večji od tržnega deleža ADM (točke 207 in od 211 do 214 izpodbijane
         sodbe).

      29      Prvi del drugega pritožbenega razloga je tesno povezan s prvim pritožbenim razlogom, saj domnevno diskriminatorno obravnavanje
         izvira iz dejstva, da so bile po določenem datumu Smernice uporabljene.

      30      Kot je bilo poudarjeno v točki 21 te sodbe, se lahko Komisija kadarkoli odloči zvišati raven glob glede na tisto, ki je bila
         uporabljana v preteklosti.

      31      Zato je Sodišče v točki 110 zgoraj navedene sodbe Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji zavrnilo tožbeni razlog,
         ki je temeljil zlasti na trditvi, da je metoda, ki jo je uporabila Komisija, diskriminatorna, saj so dejstva v tej zadevi
         nastala ob istem času kot dejstva, obravnavana v drugih postopkih, v katerih je Komisija sprejela odločbo pred to, ki je obravnavana,
         in pri tem naložila bistveno nižje globe.

      32      Zato prvi del drugega pritožbenega razloga ne more uspeti.

      33      V drugem delu istega pritožbenega razloga izvajanja pritožnic temeljijo na predpostavki, da se izhodiščni zneski glob, kadar
         je bilo več podjetij udeleženih pri isti kršitvi, lahko diferencirajo samo na podlagi prometa od prodaje zadevnega proizvoda
         v EGP. Ta predpostavka je napačna.

      34      Kot izhaja iz točk 243 in 312 zgoraj navedene sodbe Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, je diferenciacija pri izhodiščnih
         zneskih glob na podlagi drugih meril, kot je promet, dopustna.

      35      Sodišče prve stopnje nikakor ni napačno uporabilo prava s tem, da je v točki 212 izpodbijane sodbe na podlagi ugotovitev dejstev,
         ki so njegova obveznost, odločilo, da celotni promet ADM, ki ostaja pokazatelj velikosti in gospodarske moči podjetja, jasno
         kaže na to, da je ADM dvakrat pomembnejši od Ajinomoto, kar odpravlja okoliščino, da ima na trg lizina v EGP manjši vpliv
         kot Ajinomoto, in pojasnjuje, da je izhodiščni znesek globe določen v višini, ki zagotavlja zadosten odvračilen učinek.

      36      Zato je treba drugi del drugega pritožbenega razloga in torej cel ta pritožbeni razlog zavrniti.

       Tretji pritožbeni razlog: kršitev korelata načela ne bis in idem
       Trditve strank
      37      V okviru tretjega pritožbenega razloga, kot sta ga pojasnili na obravnavi, pritožnici uveljavljata kršitev korelata načela
         ne bis in idem, ker je Sodišče prve stopnje v točkah od 85 do 104 izpodbijane sodbe odločilo, da Komisija ni bila dolžna vračunati ali upoštevati
         glob, ki so bile plačane drugim organom in s katerimi so bila sankcionirana ista ravnanja.

      38      Ta pritožbeni razlog ima tri dele.

      39      Pritožnici najprej zatrjujeta, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo s tem, da je preveč restriktivno razlagalo
         načelo ne bis in idem in sodbo z dne 14. decembra 1972 v zadevi Boehringer Mannheim proti Komisiji (7/72, Recueil, str.1281). Menita, da med temeljnimi
         načeli obstaja korelat načela ne bis in idem, ki zahteva, da je treba upoštevati sankcije, ki se nanašajo na isto dejansko stanje in ki stremijo k istemu cilju. Šlo naj
         bi za temeljno načelo prava Skupnosti, ki obstaja neodvisno od kakršnegakoli dogovora. Pritožnici menita, da je Sodišče v
         zgoraj navedeni sodbi Boehringer Mannheim proti Komisiji razpravljalo o tretji državi in odločilo, da se temeljna pravna načela
         v tovrstnih zadevah uporabljajo. V skladu z načeli pravilnega delovanja pravnega sistema in sorazmernosti naj bi se pri kasnejših
         sankcijah upoštevalo kakršnekoli sankcije, ki jih je za ista ravnanja že naložilo katerokoli sodišče. Drugačen pristop naj
         bi namreč prinašal tveganje, da se zadevna podjetja preveč kaznuje in da bi se jim naložile globe, nesorazmerne glede na potrebo
         po odvračanju in/ali represiji.

      40      Nadalje pritožnici navajata, da ugotovitev iz točk 101 in 102 izpodbijane sodbe, da nista dokazali, da so dejstva, ki so znaki
         kršitve, ki so jo sankcionirale Komisija in tretje države, ista, pomeni izkrivitev dokazov, kršitev člena 36 Statuta Sodišča
         zaradi neizpolnitve obveznosti obrazložitve in kršitev njune pravice do obrambe.

      41      Nazadnje pritožnici zatrjujeta, da je Sodišče prve stopnje storilo napako, ko je v točki 103 izpodbijane sodbe ugotovilo,
         da čeprav so bila dejstva identična, ni obstajala nobena pravica do vračunanja, ker ADM ni dokazala, da so se sankcije, izrečene
         v tretjih državah, nanašale na izvajanje ali učinke omejevalnega sporazuma v EGP, in ko je ugotovilo, da so bile te sankcije
         izračunane glede na promet ADM v Združenih državah in Kanadi. Dokazati naj bi bilo treba zgolj identiteto ravnanj, ki so jih
         sankcionirali Komisija in organi tretjih držav. ADM naj bi dokazala, da so njena ravnanja in omejevalni sporazum, ki so ga
         sankcionirali Komisija in organi tretjih držav, zadevala isti omejevalni sporazum na svetovni ravni.

      42      Glede prvega dela tretjega pritožbenega razloga pritožnic Komisija navaja, da v zgoraj navedeni sodbi Boehringer Mannheim
         proti Komisiji ni bilo obravnavano vprašanje, ali mora ta institucija všteti sankcijo, ki so jo naložili organi tretje države,
         v primeru, če je dejansko stanje, ki so ga ta institucija in omenjeni organi ugotovili glede podjetja, identično. Ocenjuje,
         da obstajajo utemeljeni razlogi za stališče, da se načelo naravnega prava, na katerega se sklicuje v sodbi z dne 13. februarja
         1969 v zadevi Wilhelm in drugi (14/68, Recueil, str. 1) in v zgoraj navedeni sodbi Boehringer Mannheim proti Komisiji, uporablja
         le v Evropski uniji. Vsi sodni organi Unije bi se morali v vseh primerih v zvezi s konkurenčnim pravom ravnati po prevladujoči
         praksi Sodišča, obenem pa se pristojnosti teh držav in institucij Skupnosti prekrivajo. Med Združenimi državami Amerike in
         Evropsko skupnostjo pa naj ne bi obstajala nobena zveza niti tovrstno prekrivanje.

      43      Glede drugega dela tretjega pritožbenega razloga pritožnic Komisija navaja, da je Sodišče prve stopnje s sklicevanjem na zgoraj
         navedeno sodbo Boehringer Mannheim proti Komisiji ugotovilo, da so se organi Skupnosti in ameriški organi ukvarjali z ravnanjem
         članov omejevalnega sporazuma na svojih ozemljih. V tej sodbi naj bi Sodišče razlikovalo med sporazumi, na podlagi katerih
         nastane omejevalni sporazum, in izvajanjem le-tega na različnih ozemljih.

      44      Glede tretjega dela tega tretjega pritožbenega razloga Komisija zatrjuje, da si je ADM napačno razlagala točko 103 izpodbijane
         sodbe. Sodišče prve stopnje naj bi namreč izpostavilo vprašanje, ali so se obsodbe v Združenih državah in Kanadi nanašale
         na isto ravnanje, kot ga je Komisija sankcionirala v sporni odločbi.

      45      Komisija ocenjuje, da ravnanja, ki so bila podlaga za obdolžitev s strani organov Skupnosti in ameriških organov, ni mogoče
         šteti za identična, ker naj se ne bi nanašala na isti predmet in ker ne gre za isto krajevna umeščenost. Dejstva, na katerih
         sta temeljili obdolžitvi s strani Komisije in ameriških organov, naj ne bi bila ista in ADM naj ne bi nič dajalo podlage,
         da poskuša predstaviti, da so jo ameriški organi nameravali sankcionirati za izvedbo sporazumov v EGP.

       Presoja Sodišča
      –       Prvi del tretjega pritožbenega razloga
      46      Kot sta pritožnici pojasnili na obravnavi, se ne sklicujeta na načelo ne bis in idem kot tako. Ne trdita torej, da je Komisija ravnala narobe, ko je začela postopek, ali da nima pooblastila za naložitev globe.
         Pritožnici namreč zatrjujeta, da je med temeljnimi načeli pravičnosti korelat načela ne bis in idem, v skladu s katerim je treba upoštevati sankcije, ki se nanašajo na isto dejansko stanje in stremijo k istemu cilju.

      47      V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je predmet nadzora Sodišča v pritožbi, prvič, preučiti, kako pravno pravilno
         je Sodišče prve stopnje za presojo teže ravnanja v smislu člena 81 ES in člena 15 Uredbe št. 17 upoštevalo vse pomembne dejavnike,
         in drugič, preveriti, ali je Sodišče prve stopnje pravno zadostno odgovorilo na vse trditve tožeče stranke glede razveljavitve
         ali zmanjšanja globe (zgoraj navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 244 in navedena sodna praksa).

      48      V tej zadevi je Sodišče prve stopnje v točki 98 izpodbijane sodbe poudarilo, da iz besedila točke 3 zgoraj navedene sodbe
         Boehringer Mannheim proti Komisiji izhaja, da Sodišče ni obravnavalo vprašanja, ali mora Komisija všteti sankcijo, ki so jo
         naložili organi tretje države, v primeru, če bi bilo dejansko stanje, ki so ga ugotovili ta institucija in navedeni organi,
         identično, ampak je identičnost dejstev, ki so podlaga za obdolžitve Komisije in organov tretje države, sprejelo kot predhodni
         pogoj za zgoraj navedeno vprašanje.

      49      V zvezi s tem Sodišče prve stopnje nikakor ni napačno uporabilo prava. V zgoraj navedeni sodbi Boehringer Mannheim proti Komisiji
         Sodišče namreč tega vprašanja ni obravnavalo, ker ni bilo dokazano, da je bilo dejansko stanje, ki so ga zoper tožečo stranko
         ugotovili Komisija na eni in ameriški organi na drugi strani, identično.

      50      Nadalje je Sodišče prve stopnje, z napotilom na točko 11 zgoraj navedene sodbe Wilhelm in drugi, v točki 99 izpodbijane sodbe
         med drugim ocenilo, da mora Sodišče ob upoštevanju posebnega položaja, ki je po eni strani posledica tesne medsebojne povezanosti
         nacionalnih trgov držav članic in skupnega trga ter, po drugi strani, posebnega sistema delitve pristojnosti med Skupnostjo
         in državami članicami glede omejevalnih sporazumov na istem ozemlju, ozemlju skupnega trga, in ki je dopustilo možnost dveh
         pregonov, glede na morebitno dvojno sankcijo, ki iz tega izhaja, v skladu z načelom pravičnosti nujno upoštevati prvo odločbo,
         s katero je naložena sankcija.

      51      V točki 100 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da v danem primeru ni podana taka dejanska situacija, in
         sklenilo, da ob tem, da ne uveljavljata izrecne določbe dogovora, ki bi Komisiji določala obveznost, da pri odmeri globe upošteva
         sankcije, ki so jih istemu podjetju za isto podano dejansko stanje naložili organi ali sodišča tretje države, kot so Združene
         države Amerike ali Kanada, tožeči stranki ne moreta uspešno očitati Komisiji, da je v tej zadevi kršila to domnevno obveznost.

      52      Tudi ob domnevi, da bi bilo to sklepanje napačno in da bi bila sankcija, ki so jo naložili organi tretje države, element,
         ki bi po naravi lahko bil predmet presoje okoliščin zadevnega primera zaradi določitve globe, pa je očitek, da Komisija ni
         upoštevala že naloženih glob v tretjih državah, lahko uspešno uveljavljan samo, če je bilo dejansko stanje, ki ga je za ADM
         ugotovila Komisija, in dejansko stanje, ki so ga za to družbo ugotovili organi Združenih držav in Kanade, identično.

      53      Sodišče prve stopnje je v točkah od 101 do 103 izpodbijane sodbe podredno obravnavalo, ali sta pritožnici predložili dokaz
         za to identičnost. Treba je torej obravnavati druge dele tretjega pritožbenega razloga, ki se nanašajo na te točke.

      54      Načelo dobrega upravljanja, na katero se pritožnici ravno tako sklicujeta v okviru prvega dela tretjega pritožbenega razloga,
         pa v zadevnem kontekstu ni upoštevno.

      –       Drugi del tretjega pritožbenega razloga
      55      Glede ugotovitve Sodišča prve stopnje, da ni dokazano, da bi bilo dejansko stanje, ki so ga za ADM ugotovili Komisija in organi
         Združenih držav in Kanade, identično, pritožnici uveljavljata, najprej, izkrivitev dokazov. Zatrjujeta, da dejstvo, da se
         kršitvi v zvezi z lizinom in citronsko kislino razlikujeta, očitno izhaja iz dokumentov v zvezi s sodno poravnavo tako v Združenih
         državah kot v Kanadi, to je državah, v katerih naj bi bile kršitve opredeljene po ločenih točkah kazenske obtožbe zoper ADM.
         Niti ti dokumenti niti noben drug podatek naj ne bi dajali povoda za preudarek, da so bili ločeni sporazumi del „širše celote
         sporazumov in usklajenih ravnanj“.

      56      Vendar Sodišče prve stopnje ni menilo, da se kršitve v zvezi z lizinom oziroma citronsko kislino ne razlikujejo. Na začetku
         točke 103 izpodbijane sodbe je nedvomno izrazilo dvome glede vprašanja, ali je mogoče obsodbo glede omejevalnega sporazuma
         o lizinu šteti za ločeno od obsodbe glede omejevalnega sporazuma o citronski kislini. Kljub temu je domnevalo, da je tako.

      57      Ker je Sodišče prve stopnje ocenilo, da so obsodbe v Združenih državah in Kanadi zajemale širšo celoto sporazumov in usklajenih
         ravnanj, ni mogoče sprejeti, da je to sodišče izkrivilo dokaze. Napotilo na „obsodbe v Združenih državah in Kanadi, [ki] so
         zajemale širšo celoto sporazumov in usklajenih ravnanj“ iz točke 102 izpodbijane sodbe je treba razlagati glede na točko 5
         zgoraj navedene sodbe Boehringer Mannheim proti Komisiji, v kateri je „širša celota“ navedena in na katero se je Sodišče prve
         stopnje v prej navedeni točki sklicevalo. Ta pojem je treba torej razumeti tako,da se omenjene obsodbe nanašajo tudi na ravnanja
         v zvezi s citronsko kislino, ki pa v sporni odločbi niso obravnavana.

      58      Očitek izkrivljenja dokazov je torej treba zavrniti.

      59      Pritožnici dalje uveljavljata, da Sodišče prve stopnje brez obrazložitve ni sprejelo dodanih dokazov, ki sta jih predložili
         glede identičnosti postopkov, in je s tem kršilo člen 36 Statuta Sodišča.

      60      V zvezi s tem je treba opozoriti, da obveznost obrazložitve sodb, ki Sodišče prve stopnje zavezuje na podlagi členov 36 in
         53, prvi odstavek, Statuta Sodišča, temu ne nalaga, da poda obrazložitev, v kateri bi naštelo in izčrpno opisalo vsa izvajanja
         procesnih strank. Obrazložitev je torej lahko implicitna, če vpletenim osebam omogoča seznanitev z razlogi, zaradi katerih
         so bili sprejeti zadevni ukrepi, Sodišču pa daje na razpolago elemente, ki zadoščajo za opravljanje sodnega nadzora (glej
         v tem smislu sodbo z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00
         P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 372).

      61      Glede dodatnih dokazov, ki jih je predložila ADM, Sodišče prve stopnje ni kršilo obveznosti obrazložitve, ki mu je naložena.
         Njegova obrazložitev se opira na predpostavko, da bi morali pritožnici, če nameravata dokazati identičnost ugotovljenega dejanskega
         stanja, dokazati, da so se obsodbe, razglašene v Združenih državah in Kanadi, nanašale na izvajanja ali učinke omejevalnega
         sporazuma zunaj teh držav, zlasti v EGP. Z ugotovitvijo, da to nikakor ni bilo dokazano, je Sodišče prve stopnje glede na
         to merilo dodatne dokaze, ki sta jih predložili pritožnici, implicitno označilo za nezadostne.

      62      Iz tega sledi, da očitka kršitve člena 36 Statuta Sodišča ni mogoče sprejeti.

      63      Nazadnje pritožnici zatrjujeta, da je Komisija v svojih vlogah in sporni odločbi očitno priznala, da so bila dejstva, sankcionirana
         v okviru postopkov, uvedenih v tretjih državah, natanko enaka kot ta, ki so bila predložena Sodišču prve stopnje, zaradi česar
         naj bi jima slednje moralo dati možnost, da se izrečeta o nasprotni ugotovitve.

      64      V zvezi s tem je treba poudariti, da je Komisija nedvomno navedla, da je bila kršitev, storjena v EGP, rezultat obstoja omejevalnega
         sporazuma na svetovni ravni. S tem pa Komisija ni priznala identičnosti dejanskega stanja, ki ga je za pritožnici ugotovila
         sama, in dejanskega stanja, ki so ga za pritožnici ugotovili organi Združenih držav in Kanade.

      65      Iz točke 183 obrazložitve sporne odločbe izhaja, da Komisija ADM in drugim podjetjem, na katera se nanaša ta odločba, očita,
         da so kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP, ker so v EGP v okviru sporazuma določila ceno lizina, nadzorovala ponudbo
         in si medsebojno razdelila količinski obseg prodaje ter si izmenjali informacije o količinskem obsegu svoje prodaje zaradi
         nadzora nad spoštovanjem prodajnih kvot, o katerih so se dogovorila. V točki 311 obrazložitve iste odločbe je Komisija zapisala,
         da so se po podatkih organov Združenih držav in Kanade pri denarnih kaznih, izrečenih podjetjem, na katera se nanaša ta odločba,
         upoštevali samo protikonkurenčni učinki, ki jih je omejevalni sporazum, preiskovan v tej odločbi, imel na ozemlju pod njihovo
         sodno oblastjo.

      66      Iz tega izhaja, da je šlo po mnenju Komisije za izvajanje omejevalnega sporazuma na različnih ozemljih. Zato so ugotovitve
         Komisije pritožnicama omogočile, da učinkovito uveljavljata svoje stališče v zvezi s tem.

      67      Zato očitek kršitve pravice do izjave ni utemeljen.

      –       Tretji del tretjega pritožbenega razloga
      68      Točka 103 izpodbijane sodbe se umešča v okvir analize Sodišča prve stopnje glede identičnosti očitanih dejstev.

      69      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da identičnost dejanskega stanja ni podana, kadar sankcija, naložena v tretji državi, zajema
         samo izvajanja ali učinke omejevalnega sporazuma na trgu te države in skupnostna sankcija zajema le izvajanja in učinke tega
         omejevalnega sporazuma na trgu Skupnosti.

      70      Čeprav je Sodišče prve stopnje v točki 103 izpodbijane sodbe poudarilo, da so bile zadevne globe izračunane glede na promet,
         ustvarjen v Združenih državah oziroma Kanadi, pa je to storilo zaradi podkrepitve svoje ugotovitve, da je bil namen glob sankcioniranje
         izvajanja sporazuma na teh ozemljih in ne na ozemlju EGP.

      71      Po oceni Sodišča prve stopnje ADM ni dokazala, da bi se poleg izvajanja ali učinkov zadevnega omejevalnega sporazuma, do katerih
         je prišlo v Združenih državah in Kanadi, sankcije, naložene v teh dveh državah, nanašale na izvajanja ali učinke tega sporazuma
         v EGP.

      72      Glavni očitek, ki ga pritožnici uveljavljata v okviru tretjega pritožbenega razloga, torej ni utemeljen.

      73      Podredno zatrjujeta, da mora Komisija upoštevati globe, ki so bile plačane drugim organom in so bile izračunane glede na promet
         v Združenih državah in Kanadi, če, kot v tem primeru, Komisija pri izračunu globe, ki se jima naloži, upošteva svetovni promet
         pritožnic z lizinom. S tem naj bi ta institucija globo izračunala glede na promet pritožnic v državah, v katerih sta že plačali
         globo, ki jo je prištela njunemu prometu na trgu EGP.

      74      V sporni odločbi pa je bil svetovni promet uporabljen samo za primerjavo relativnih velikosti zadevnih podjetij z namenom,
         da se upošteva dejanska zmožnost teh podjetij, da povzročijo večjo škodo na trgu lizina v EGP.

      75      Ta očitek je zato treba zavrniti.

      76      Ker noben od očitkov, ki sta jih pritožnici uveljavljali zoper ugotovitev Sodišča prve stopnje, da ni bila dokazana identičnost
         ugotovljenega dejanskega stanja, ni utemeljen, je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.

       Četrti pritožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
      77      Četrti pritožbeni razlog ima dva dela.

      78      V okviru prvega dela tega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 85 do 94 izpodbijane sodbe, pritožnici navajata,
         da je Sodišče prve stopnje kršilo člen 36 Statuta Sodišča s tem, da je odločilo, da Komisiji ni bilo treba upoštevati glob,
         ki sta jih plačali v tretjih državah, čeprav je globa, ki jo naloži Komisija, zlasti odvisna od njunega svetovnega prometa,
         in ker sta zato pritožnici sankcionirani glede na njun promet v tretjih državah, kjer pa sta že bili obsojeni na plačilo glob.

      79      V okviru drugega dela četrtega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 198 do 206 izpodbijane sodbe, pritožnici Sodišču
         prve stopnje očitata kršitev člena 36 Statuta Sodišča zaradi ugotovitve, da je globa neprimerna, čeprav je Komisija kršila
         svojo obveznost, da upošteva promet teh pritožnic z lizinom v EGP.

      80      Glede zahtev, ki jih Sodišču prve stopnje po svoji naravi nalaga obveznost obrazložitve, je treba napotiti na točko 60 te
         sodbe.

      81      V tej zadevi je sodba Sodišča prve stopnje glede dveh obravnavanih vidikov dovolj obrazložena. Prvič, Sodišče prve stopnje
         je v točkah od 85 do 103 izpodbijane sodbe podrobno obrazložilo svoje ugotovitve, da Komisiji ni bilo treba upoštevati glob,
         ki jih je ADM plačala v tretjih državah. Drugič, v točkah od 198 do 206 izpodbijane sodbe je navedlo razloge za zavrnitev
         trditev pritožnic, da je bila globa nesorazmerna glede na promet, ki sta ga ustvarili na trgu lizina v EGP.

      82      Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti.

       Peti pritožbeni razlog: izkrivitev dokazov
      83      V okviru petega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 142 do 171 izpodbijane sodbe, pritožnici navajata, da je Sodišče
         prve stopnje izkrivilo dokaze z ugotovitvijo, da je Komisija dokazala gospodarske posledice.

      84      Natančneje, pritožnici Sodišču prve stopnje očitata, da je izkrivilo dokaze z ugotovitvijo, da je Komisija pravno zadostno
         dokazala, da so bile cene višje, kot bi bile brez dogovarjanja. Dokazi Komisije, za katere je Sodišče prve stopnje v točkah
         od 154 do 160 izpodbijane sodbe ugotovilo, da obstajajo, naj bi, ne da bi bile analizirane ravni mogočih cen v primeru, da
         ne bi bilo omejevalnega sporazuma, izkazovali le ravni dejanskih cen.

      85      V zvezi s tem je treba opozoriti, da presoja dejstev z izjemo izkrivitve dokazov, predloženih Sodišču prve stopnje, ne pomeni
         pravnega vprašanja, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča (glej med drugim sodbo z dne 21. junija 2001 v združenih zadevah
         Moccia Irme in drugi proti Komisiji, od C-280/99 P do C‑282/99 P, Recueil, str. I‑4717, točka 78).

      86      Vendar pritožnici nista dokazali, da bi bili dokazi izkrivljeni. Njuna graja sklepanja Sodišča prve stopnje ni utemeljena.
         Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 124 sklepnih predlogov, iz besedila sporne odločbe in izpodbijane sodbe izhaja,
         da je Komisija predložila vrsto dokazov glede povečanja cen, ki ga je povzročil omejevalni sporazum, in da je Sodišče prve
         stopnje te dokaze podrobno preučilo. Z zavrnitvijo trditev tožečih strank, katerih namen je prikazati, da ni bilo dokazano,
         da so bile dejanske cene višje od tistih, ki bi bile oblikovane v primeru oligopolne strukture, če ne bi bilo kršitve, Sodišče
         prve stopnje iz teh dokazov ni sklepalo ničesar, česar ti očitno ne izkazujejo.

      87      Zato je treba peti pritožbeni razlog zavrniti.

       Šesti pritožbeni razlog: kršitev načela, na podlagi katerega mora Komisija spoštovati pravila, ki si jih je predpisala
      88      V okviru šestega pritožbenega razloga pritožnici Sodišču prve stopnje očitata, da je v točkah od 191 do 206 izpodbijane sodbe
         kršilo načelo, v skladu s katerim mora Komisija spoštovati pravila, ki si jih je predpisala.

      89      Sodišče prve stopnje naj bi ugotovilo, da je Komisija pri določitvi izhodiščnega zneska upoštevala samo celotni promet pritožnic
         za vse proizvodne linije kot tudi svetovni promet z lizinom in da zato ni izpolnila svoje obveznosti, da upošteva le promet,
         ki ga je treba upoštevati. Kljub temu da Komisija ni spoštovala svojih Smernic, naj bi Sodišče prve stopnje ocenilo, da je
         bila globa zakonita, ker z njo ni bilo prekršeno načelo sorazmernosti. Sodišče prve stopnje pa naj ne bi moglo, vsaj ne brez
         navedbe razlogov, Komisiji dovoliti, da krši Smernice. To, da se Komisiji dopusti, da krši Smernice z edino omejitvijo, ki
         jo postavljajo zahteve po sorazmernosti, naj bi škodovalo načeloma pravne varnosti in dobrega upravljanja ter pomenilo diskriminacijo
         med pritožnicama in drugimi podjetji, za katera se Smernice pravilno uporabijo.

      90      Iz teh razlogov bi Sodišče prve stopnje moralo, da bi pravilno določilo globe, uporabiti metodo iz Smernic glede glob, s tem,
         da se upošteva le promet ADM, ki ga je treba upoštevati. S tem, da ni izpolnilo obveznosti v tem smislu, naj bi kršilo načelo,
         v skladu s katerim mora Komisija upoštevati pravila, ki si jih je sama predpisala.

      91      Glede tega je treba opozoriti, da čeprav pravil ravnanja z zunanjim učinkom, kot so Smernice, ki se nanašajo na gospodarske
         subjekte, ni mogoče opredeliti kot pravna pravila, na katera je uprava v vsakem primeru vezana, pa kljub temu uveljavljajo
         pravila ravnanja, ki podajajo okvire prakse, ki jo je treba izvajati in od katere uprava v posamičnem primeru ne more odstopiti,
         ne da bi navedla razloge, združljive z načelom enakega obravnavanja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Dansk Rørindustri
         in drugi proti Komisiji, točki 209 in 210).

      92      Sodišču prve stopnje ni mogoče očitati, da je Komisiji dovolilo nepravilno uporabo Smernic. Sodišče prve stopnje je namreč
         potem, ko je v točki 197 izpodbijane sodbe odločilo, da je Komisija s tem, da se je oprla na svetovni promet ADM, ne da bi
         upoštevala njen promet na trgu lizina v EGP, kršila točko 1A, četrti in šesti odstavek, Smernic, samo presodilo o tem, ali
         je znesek globe ustrezen.

      93      Vendar pa v primeru, da je Sodišče prve stopnje, ko Komisija elementa za oceno zadevne kršitve ni ustrezno upoštevala, ugotovilo
         kršitev Smernic in zadevo obravnavalo v okviru svoje neomejene pristojnosti, načeli enakosti in pravne varnosti zahtevata,
         da mora najprej preizkusiti, ali ob upoštevanju omenjenega elementa globa kljub temu ostane v mejah, ki jih določajo navedene
         Smernice. Načelo sorazmernosti se uporabi šele po tem, ko je tak preizkus opravljen.

      94      Zato je Sodišče prve stopnje zgolj z uporabo merila sorazmernosti napačno uporabilo pravo.

      95      Vendar presoja prometa ADM od prodaje lizina v EGP v točkah od 203 do 205 izpodbijane sodbe vsebuje oceno, da rezultat odmere
         globe ne bi bil drugačen, četudi bi Komisija pravilno uporabila Smernice in upoštevala ta promet.

      96      Šesti pritožbeni razlog je treba zato zavrniti.

       Sedmi pritožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti
       Trditve pritožnic
      97      V okviru sedmega pritožbenega razloga pritožnici Sodišču prve stopnje očitata, da je kršilo načelo sorazmernosti, kot ga razlagata
         Sodišče in Sodišče prve stopnje. V točkah od 199 do 202 izpodbijane sodbe naj bi neupravičeno zavrnilo trditev, da načelo
         sorazmernosti zahteva obstoj določenega razmerja med globo in prometom, ki ga je treba upoštevati, iz česar izhaja, da je
         globa v višini 115 % tega prometa, kot v tej zadevi, nesorazmerna. Glede izračuna se pritožnici opirata na promet, ki sta
         ga ustvarili na trgu lizina v EGP v zadnjem letu kršitve.

      98      Ocenjujeta, da, nasprotno z odločitvijo Sodišča prve stopnje v točki 206 izpodbijane sodbe, sodba z dne 16. novembra 2000
         v zadevi KNP BT proti Komisiji (C-248/98 P, Recueil, str. I-9641) podaja načelo splošne veljave, in sicer, da mora biti sankcija
         v sorazmerju s pomenom podjetja na trgu proizvodov, ki so predmet kršitve.

      99      Pritožnici menita, da je dejansko stanje v tej zadevi identično z dejanskim stanjem v zadevi, v kateri je bila izdana sodba
         Sodišča prve stopnje z dne 14. julija 1994 v zadevi Parker Pen proti Komisiji (T-77/92, Recueil, II-549) in v kateri je to
         Sodišče globo zmanjšalo zato, ker Komisija ni dovolj upoštevala prometa, ki ga je treba upoštevati. Dejstvo, da je bila v
         zgoraj navedeni zadevi Parker Pen proti Komisiji zmanjšana končna globa in ne izhodiščni znesek, izračunan glede na težo,
         naj ne bi bilo upoštevno. V omenjeni zadevi naj ne bi šlo za ločen izračun izhodiščnega zneska. Poleg tega naj globa, naložena
         pritožnicama, ne bi bila v sorazmerju s prometom, ki ga je treba upoštevati, in to ne glede na to, ali bi se upošteval pri
         dokončni globi ali pri izhodiščnemu znesku glede na težo.

       Presoja Sodišča
      100    V skladu z sodno prakso Sodišča je dopustno zaradi določitve globe enako upoštevati tako skupni promet podjetja, ki je, čeprav
         približen in nepopoln, kazalec njegove velikosti in njegove gospodarske moči, kot del tega prometa od blaga, ki je predmet
         kršitve, in ki torej lahko pokaže njen obseg. Niti enemu niti drugemu od teh prometov glede na druge elemente presoje se ne
         sme pripisati nesorazmerni pomen, in zato določitev ustrezne globe ne more biti zgolj rezultat izračuna na podlagi skupnega
         prometa. To zlasti velja, kadar zadevno blago predstavlja le majhen delež tega prometa (zgoraj navedeni sodbi Musique Diffusion
         française in drugi proti Komisiji, točka 121, in Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 243).

      101    Nasprotno pa v pravu Skupnosti ni splošno veljavnega načela, da mora biti sankcija v sorazmerju s pomenom podjetja na trgu
         proizvodov, ki so predmet kršitve.

      102    V točki 200 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje takole zavrnilo izvajanje pritožnic:

      „[…] Iz sodne prakse izhaja, da je namen zgornje meje, ki jo s sklicevanjem na svetovni promet podjetja določa člen 15(2)
         Uredbe št. 17, ravno v izogib temu, da bi bile globe nesorazmerne glede na pomen podjetja (zgoraj navedena sodba Musique [D]iffusion
         française in drugi proti Komisiji, točka 119). Če končni znesek globe ne preseže 10 % celotnega prometa ADM v zadnjem letu
         kršitve, je torej ni mogoče šteti za nesorazmerno samo zato, ker presega promet, ki je ustvarjen na upoštevnem trgu. Treba
         je pripomniti, da se tožeči stranki sklicujeta na [zgoraj navedeno sodbo KNP BT proti Komisiji, točka 61], v kateri je [Sodišče]
         slučajno poudarilo, da ‚je cilj člena 15(2) Uredbe št. 17 [...] zagotoviti, da je sankcija v sorazmerju s pomenom podjetja
         na trgu proizvodov, ki so predmet kršitve‘. Razen dejstva, da Sodišče v točki 61 zgoraj navedene sodbe kot referenco izrecno
         navaja točko 119 zgoraj navedene sodbe Musique [D]iffusion française in drugi proti Komisiji, je treba poudariti, da se zadevna
         dikcija, ki je kasnejša sodna praksa ni sprejela, umešča v poseben kontekst zadeve, v kateri je bila izdana zgoraj navedena
         sodba KNP BT proti Komisiji. V tej zadevi je tožeča stranka Komisiji dejansko očitala, da je za določitev njenih tržnih deležev
         upoštevala vrednost prodaj znotraj skupine, kar pa je Sodišče vseeno spoznalo za veljavno iz zgoraj navedenega razloga. Zato
         iz tega ni mogoče sklepati, da je sankcija, naložena ADM, nesorazmerna.“

      103    Pri tej obrazložitvi ni podana napačna uporaba prava.

      104    Iz točke 94 zgoraj navedene sodbe Parker Pen proti Komisiji namreč izhaja, da je Sodišče prve stopnje uporabilo le pravila
         iz točke 121 zgoraj navedene sodbe Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, ki so povzeta v točki 100 te sodbe.

      105    Poleg tega Sodišču, kadar v okviru pritožbe odloča o pravnih vprašanjih, iz razlogov pravičnosti ni treba s svojo presojo
         nadomestiti presoje Sodišča prve stopnje, ki pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti odloča o višini glob, naloženih podjetjem
         zaradi njihove kršitve prava Skupnosti (zgoraj navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 245 in navedena
         sodna praksa).

      106    Zato je treba sedmi pritožbeni razlog zavrniti.

      107    Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je treba pritožbo zavrniti.

       Stroški
      108    V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se na podlagi člena 118 tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek, se neuspeli
         stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se ADM Company in ADM Ingredients naloži
         plačilo stroškov, in ker ti s predlogi nista uspeli, se jima naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1)      Pritožba se zavrne.
      2)      Archer Daniels Midland Co. in Archer Daniels Midland Ingredients Ltd se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 23. februarja 1994. # Groupement des cartes bancaires "CB" in Europay International SA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Globe. # Združeni zadevi T-39/92 in T-40/92.


Sodba Sodišča z dne 15. decembra 1965. # Société anonyme métallurgique d'Espérance-Longdoz proti Visoki oblasti ESPJ. # Zadeva 3-65.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 9. julija 2009.#Ristic AG in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti.#Zdravstveno varstvo - Zaščitni ukrepi - Odločba 2007/362/ES - Ničnostna tožba - Ustavitev postopka - Odškodninska tožba - Načelo sorazmernosti - Načelo varstva zaupanja v pravo - Dolžnost skrbnega ravnanja - Lastninska pravica in pravica opravljanja gospodarske dejavnosti.#Zadeva T-238/07.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 9. julija 2009 – Ristic in drugi proti Komisiji
      (Zadeva T-238/07)
      „Zdravstveno varstvo – Zaščitni ukrepi – Odločba 2007/362/ES – Ničnostna tožba – Ustavitev postopka – Odškodninska tožba – Načelo sorazmernosti – Načelo varstva zaupanja v pravo – Dolžnost skrbnega ravnanja – Lastninska pravica in pravica opravljanja gospodarske dejavnosti“
      1.                     Ničnostna tožba – Pravni interes (člen 230 ES) (Glej točke od 37 do 39.)
      2.                     Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti (Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča prve stopnje,
            člen 44(1)(c)) (Glej točki 51 in 52.)
      3.                     Nepogodbena odgovornost – Pogoji (člen 288, drugi odstavek, ES) (Glej točki 55 in 56.)
      4.                     Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj na področju zdravstvenega varstva –Ukrepi za spremljanje nekaterih snovi in njihovih
            ostankov v živih živalih in v živalskih proizvodih – Direktiva 96/23 (Direktiva Sveta 96/23; Odločba Komisije 2007/362) (Glej
            točke od 58 do 60, od 66 do 68, 74 in od 76 do 82.)
      5.                     Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj na področju zdravstvenega varstva –Ukrepi za spremljanje nekaterih snovi in njihovih
            ostankov v živih živalih in v živalskih proizvodih – Direktiva 96/23 (Direktiva Sveta 96/23; Odločba Komisije 2007/362) (Glej
            točke od 85 do 91.)
      6.                     Nepogodbena odgovornost – Pogoji (člen 288, drugi odstavek, ES) (Glej točki 92 in 93.)
      Predmet

               Prvič, razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2007/362/ES z dne 16. maja 2007 o spremembi Odločbe 2004/432/ES o odobritvi
                  programov nadzora nad ostanki škodljivih snovi, predloženih s strani tretjih držav v skladu z Direktivo Sveta 96/23/ES (UL
                  L 138, str. 18) in, drugič, odškodninski zahtevek.

            Izrek

                  1)

                  	O predlogu za razglasitev ničnosti ni treba odločati.

                  2)

                  	Tožba se v preostalem zavrne.

                  3)

                  	Ristic AG, Piratic Meeresfrüchte Import GmbH, Prime Catch Seafood GmbH in Rainbow Export Processing, SA se naloži plačilo
                     stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.


title: Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 24. marca 2011. # XXXLutz Marken GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti Linea Natura Natur hat immer Stil - Prejšnja figurativna znamka Skupnosti natura selection - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Podobnost znakov - Člen 8(1)( b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)( b) Uredbe (ES) št. 207/2009). # Zadeva T-54/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 24. marca 2011 – XXXLutz Marken proti UUNT – Natura Selection (Linea Natura Natur
            hat immer Stil)
      (Zadeva T-54/09)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti Linea Natura Natur hat immer Stil – Prejšnja figurativna znamka Skupnosti natura selection – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Podobnost znakov – Člen 8(1)( b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)( b) Uredbe (ES) št. 207/2009)“
      1.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnima znamkama – Merilo
            presoje – Sestavljena znamka (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke 38, 41, 43 in 44.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko –
            Podobnost med zadevnima znamkama – Sposobnost pomenskih razlik, da izničijo vizualne ali fonetične podobnosti – Pogoji (Uredba
            Sveta št.  40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točko 61.)
      3.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba
            Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 71 do 74.)
      Predmet

               Tožba na razveljavitev odločbe drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 28. novembra 2008 (zadeva R 1787/2007-2) v zvezi s postopkom
                  z ugovorom med Natura Selection, SL in XXXLutz Marken GmbH.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti :

               XXXLutz Marken GmbH

               Zadevna znamka Skupnosti:

               figurativna znamka Linea Natura Natur hat immer Stil za proizvode iz razredov 8, 14, 16, 20, 21, 24, 25 in 27 – zahteva za
                  registracijo št. 4626693

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Natura Selection, SL

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               figurativna znamka Skupnosti natura selection, registrirana za proizvode in storitve iz razredov 3, 14, 16, 20, 25, 35, 38,
                  39 in 42, ter druge španske znamke in znamke Skupnosti, ki vsebujejo besedo „natura“ in so registrirane za proizvode in storitve
                  iz razredov 3, 14, 16, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 39 in 42

               Odločba oddelka za ugovore:

               ugoditev ugovoru

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	XXXLutz Marken GmbH se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 11. julija 2002. # Natalia Martínez Páramo in drugi in Serena Angioli in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Dopustnost - Akt, ki posega v položaj. # Združeni zadevi T-137/99 in T-18/00.


title: Sodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 9. decembra 2009. # Evropska komisija proti Gerhard Birkhoff. # Pritožba - Javni uslužbenci - Uradniki - Socialna varnost. # Zadeva T-377/08 P.

text:
      SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat)
      z dne 9. decembra 2009
      Zadeva T-377/08 P
      Evropska komisija
      proti
      Gerhardu Birkhoffu
      „Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Socialna varnost – Zdravstveno zavarovanje – Povračilo zdravstvenih stroškov – Razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi predhodne odobritve povračila stroškov nakupa invalidskega vozička na prvi stopnji
         – Izkrivljanje dokazov“

      Predmet:      Pritožba zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 8. julija 2008 v zadevi Birkhoff proti Komisiji
         (F-76/07, še neobjavljena v ZOdl. JU), s katero se predlaga razveljavitev te sodbe.

      Odločitev:      Sodba Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 8. julija 2008 v zadevi Birkhoff proti Komisiji (F-76/07, še
         neobjavljena v ZOdl. JU) se razveljavi. Odločba oddelka za izplačila z dne 8. novembra 2006 se razglasi za nično. Gerhard
         Birkhoff in Evropska komisija nosita vsak svoje stroške glede postopka na tej stopnji. Komisiji se naloži plačilo vseh stroškov
         postopka na prvi stopnji.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Socialna varnost – Zdravstveno zavarovanje – Stroški zdravljenja – Povračilo – Zavrnitev – Pritožba – Odločitev
            o zavrnitvi – Obveznost obrazložitve
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))
      2.      Uradniki – Socialna varnost – Zdravstveno zavarovanje – Stroški zdravljenja – Povračilo – Zavrnitev – Sodni nadzor – Omejitve
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 72)
      3.      Uradniki – Dolžnost skrbnega ravnanja uprave – Upoštevanje interesov uradnika
      (Pravila o zavarovanju uradnikov za bolezni, člen 35(2))
      1.      Obrazložitev odločitve o zavrnitvi pritožbe naj bi sovpadala z odločbo, zoper katero je bila vložena pritožba.

      Ko torej oddelek za izplačila na podlagi negativnega mnenja uradnega zdravnika zavrne povračilo nekaterih stroškov zdravljenja
         na podlagi člena 20 Skupnih pravil in ko zadevna oseba vloži pritožbo, ker je obrazložitev zavrnitve preveč splošna in prekratka,
         lahko uprava, da odgovori na to pritožbo, v predhodnem postopku navede natančnejše razloge. Ti posebni razlogi v zvezi s posamičnim
         primerom, ki se sporočijo pred vložitvijo pravnega sredstva, naj bi sovpadali z odločitvijo o zavrnitvi, zato jih je treba
         šteti za informacije, ki se upoštevajo pri presoji zakonitosti te odločitve.

      (Glej točki 55 in 56.)
      Napotitev na: Sodišče, 9. december 1993, Parlament proti Volger, C-115/92 P, Recueil, str. I-6549, točka 22; Sodišče, 23.
         september 2004, Hectors proti Parlamentu, C‑150/03 P, ZOdl., str. I-8691, točke od 47 do 49; Splošno sodišče, 22. marec 1995,
         Kotzonis proti CES, T‑586/93, Recueil, str. II-665, točka 105; Splošno sodišče, 11. marec 1999, Gaspari proti Parlamentu,
         T‑66/98, RecFP, str. I-A-55 in II-287, točke od 30 do 33; Splošno sodišče, 11. maj 2000, Pipeaux proti Parlamentu, T‑34/99,
         RecFP, str. I-A-79 in II-337, točki 18 in 19; Splošno sodišče, 6. julij 2004, Huygens proti Komisiji, T‑281/01, ZOdl. JU,
         str. I-A-203 in II-903, točka 107.

      2.      Medicinske presoje v ožjem pomenu besede niso predmet sodnega nadzora in jih je treba šteti za dokončne, če so opravljene
         zakonito.

      Stališči uradnega zdravnika in zdravniškega sveta, ki si nasprotujeta o enem samem, povsem tehničnem vprašanju, ali se invalidski
         voziček z napako glede na material, uporabljen pri njegovi izdelavi, in zaradi strganega naslonjala lahko razumno popravi
         ali pa je zaradi varnosti upravičeno financirati nakup novega invalidskega vozička, ni medicinska presoja v ožjem pomenu besede.
         Zato se sodna praksa s področja omejenega sodnega nadzora zdravniških mnenj v takem primeru ne uporablja.

      (Glej točke od 68 do 70.)
      Napotitev na: Sodišče, 19. januar 1988, Biedermann proti Računskemu sodišču, 2/87, Recueil, str. 143, točka 8; Splošno sodišče,
         16. marec 1993, Blackman proti Parlamentu, T‑33/89 in T‑74/89, Recueil, str. II-249, točka 44; Splošno sodišče, 12. maj 2004,
         Hecq proti Komisiji, T‑191/01, ZOdl. JU, str. I-A-147 in II-659, točka 62.

      3.      Dolžnost skrbnega ravnanja uprave, ki izraža ravnovesje medsebojnih pravic in dolžnosti, ki jih Kadrovski predpisi določajo
         v razmerjih med javnimi organi in uslužbenci javnih služb, pomeni zlasti, da kadar organ odloča o položaju uradnika, ne upošteva
         le interesa službe, ampak tudi interes zadevnega uradnika.

      Organ, pristojen za imenovanja krši svojo dolžnost skrbnega ravnanja, kadar ne upošteva položaja pritožnika, upokojenega uradnika,
         ki zahteva povračilo stroškov za nadomestitev invalidskega vozička z napako za svojo hčer, čeprav ta organ ve, da pritožnik
         ne živi v isti državi članici kot njegova hči in da je bil invalidski voziček kupljen v eni državi članici, popravljen pa
         v drugi. Ta položaj zelo otežuje pritožnikovo nalogo dokazati, kaj je vzrok za poškodbo invalidskega vozička in zakaj njegova
         hči, ki je paraplegik, za dostojno zasebno in poklicno življenje potrebuje nov invalidski voziček.

      V teh okoliščinah mora organ, pristojen za imenovanja imeti aktivnejšo vlogo pri preiskavi zadeve in zlasti predvideti, da
         se po analogiji uporabi člen 35(2) Skupnih pravil o zavarovanju uradnikov Evropskih skupnosti za bolezni, ki določa, da lahko
         uprava, če je spor medicinski, preden odloči o pritožbi, prosi za mnenje zdravstvenega izvedenca, pri čemer se določijo „stroški
         izvedenskega mnenja […] v breme skupnega sistema“. Ker je tak spor tehnične narave, se mora ta organ vprašati, ali je s finančnega
         vidika bolje, da s pritožnikom poišče tehničnega izvedenca na stroške skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja ali da predvidi
         povračilo stroškov za nakup novega invalidskega vozička in morebiti določi njihovo zgornjo mejo.

      (Glej točke od 87 do 89.)
      Napotitev na: Sodišče, 28. maj 1980, Kuhner proti Komisiji, 33/79 in 75/79, Recueil, str. 1677, točka 22; Sodišče, 29. junij 1994,
         Klinke proti Sodišču, C‑298/93 P, Recueil, str. I-3009, točka 38; Splošno sodišče, 27. september 2006, Lantzoni proti Sodišču,
         T‑156/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑189 in II‑A‑2‑969, točka 88.


Sodba Sodišča za uslužbence z dne 10. junija 2016.#HI proti Evropska komisija.#Javni uslužbenci – Uradniki – Člen 11 Kadrovskih predpisov – Dolžnost lojalnosti – Člen 11a – Navzkrižje interesov – Uradnik, zadolžen za spremljanje projekta, ki ga financira Unija – Družinska vez med tem uradnikom in osebo, zaposleno za potrebe projekta s strani družbe, ki je odgovorna za ta projekt – Disciplinski postopek – Disciplinska sankcija – Degradacija – Zakonitost sestave disciplinske komisije – Obveznost obrazložitve – Trajanje postopka – Razumen rok – Kršitev pravice do obrambe – Načelo ne bis in idem – Očitna napaka pri presoji – Sorazmernost sankcije – Olajševalne okoliščine.#Zadeva F-133/15.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 1. aprila 1987. # C. Dufay proti Evropskemu parlamentu. # Odpust. # Zadeva 257/85.


Sodba Sodišča z dne 21. marca 2000. # Gabalfrisa SL in drugi proti Agencia Estatal de Administración Tributaria (AEAT). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña - Španija. # Dopustnost - Davek na dodano vrednost. # Združene zadeve C-110/98 do C-147/98.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 24. oktobra 1996. # Komisija Evropskih skupnosti proti Lisrestal - Organização Gestão de Restaurantes Colectivos Ldª, Gabinete Técnico de Informática Ldª (GTI), Lisnico - Serviço Marítimo Internacional Ldª, Rebocalis - Rebocagem e Assistência Marítima Ldª in Gaslimpo - Sociedade de Desgasificação de Navios SA. # Evropski socialni sklad. # Zadeva C-32/95 P.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 18. decembra 1997. # Garage Molenheide BVBA (C-286/94), Peter Schepens (C-340/95), Bureau Rik Decan-Business Research & Development NV (BRD) (C-401/95) in Sanders BVBA (C-47/96) proti Belgische Staat. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Hof van Beroep Antwerpen, Rechtbank van eerste aanleg Brussel, Rechtbank van eerste aanleg Brugge - Belgija. # Združene zadeve C-286/94, C-340/95, C-401/95 in C-47/96.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 27. marca 2014. # Alpina River Cruises GmbH in Nicko Tours GmbH proti Ministero delle infrastrutture e dei trasporti - Capitaneria di Porto di Chioggia. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Consiglio di Stato - Italija. # Pomorski promet - Uredba (EGS) št. 3577/92 - Pojem ‚pomorska kabotaža‘ - Križarjenje - Križarjenje po Beneški laguni, italijanskem teritorialnem morju in reki Pad - Odhod in prihod v isto pristanišče. # Zadeva C-17/13.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi C‑17/13,
            katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) z odločbo z dne 20. novembra 2012, ki je prispela na Sodišče 14. januarja 2013, v postopku
            Alpina River Cruises GmbH ,
            Nicko Tours GmbH
            proti
            Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia ,
            SODIŠČE (tretji senat),
            v sestavi M. Ilešič (poročevalec), predsednik senata, C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, sodnika, C. Toader, sodnica, in E. Jarašiūnas, sodnik,
            generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
            sodna tajnica: A. Impellizzeri, administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 24. oktobra 2013,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za Alpina River Cruises GmbH in Nicko Tours GmbH A. Clarizia, A. Veronese in R. Longanesi Cattani, odvetniki,
            – za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z M. Salvatorellijem, avvocato dello Stato,
            – za Evropsko komisijo G. Conte in L. Nicolae, agenta,
            po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 19. decembra 2013
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 10).
            2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Alpina River Cruises GmbH, družbo švicarskega prava, in Nicko Tours GmbH, družbo nemškega prava (v nadaljevanju: skupaj: Alpina in Nicko Tours) ter Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (ministrstvo za infrastrukturo in promet – pristaniška kapitanija Chioggia), ker je ta organ družbama Alpina in Nicko Tours zavrnil prehod turistične ladje, ki pluje pod švicarsko zastavo, čez italijansko teritorialno morje.
            Pravni okvir
            Uredba št. 3577/92
            3. Člen 1(1) Uredbe št. 3577/92 določa:
            „Od 1. januarja 1993 se svoboda zagotavljanja prevozov v pomorskem prometu v državah članicah (pomorska kabotaža) uporablja za ladjarje Skupnosti, katerih ladje so registrirane v državi članici ali plujejo pod zastavo države članice pod pogojem, da te ladje izpolnjujejo vse pogoje za izvajanje kabotaže v tej državi članici […].“
            4. Člen 2 te uredbe določa:
            „V tej uredbi:
            1. ‚prevozi v pomorskem prometu v državi članici (pomorska kabotaža)‘ pomenijo prevoze, ki se praviloma opravljajo za plačilo in zlasti vključujejo:
            (a) notranja kabotaža: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med pristanišči, ki se nahajajo v notranjosti ali ozemlju ene in iste države članice brez postankov na otokih;
            (b) oskrba plavajočih naprav: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med katerim koli pristaniščem v državi članici in napravami ali objekti, ki se nahajajo v epikontinentalnem pasu te države članice;
            (c) otoško kabotažo: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med:
            – pristanišči na ozemlju in enem ali več otokih ene in iste države članice,
            – pristanišči na otokih ene in iste države članice;
            […].“
            5. Člen 3(1) navedene uredbe določa, da je „[v] primeru plovil, ki izvajajo notranjo pomorsko kabotažo, in potniških ladij v redni linijski plovbi ali na križarjenju, […] za vse zadeve, ki se nanašajo na številčno stanje ladijske posadke, odgovorna država, v kateri je plovilo registrirano (država zastave), razen za ladje z bruto tonažo 650 ali manj, ko se lahko uporabijo pogoji države gostiteljice“.
            6. Člen 6(1) Uredbe št. 3577/92 določa:
            „Prevozi v pomorskem prometu, ki se opravljajo v Sredozemlju in ob obali Španije, Portugalske in Francije, so izjemoma začasno izvzeti iz izvajanja te uredbe:
            – križarjenja, do 1. januarja 1995,
            […].“
            Italijansko pravo
            7. Člen 224 italijanskega zakonika o pomorskem in zračnem prometu, ki je bil potrjen s kraljevo uredbo št. 327 z dne 30. marca 1942, kakor je bila spremenjena (v nadaljevanju: CIN), določa:
            „1. Kabotaža med pristanišči Republike je v smislu [Uredbe št. 3577/92] omejena na ladjarje Skupnosti, ki uporabljajo ladje, registrirane v državi članici Evropske unije in ki plujejo pod zastavo iste države članice, če take ladje izpolnjujejo vse pogoje za opravljanje kabotaže v navedeni državi članici.
            2. Določbe iz odstavka 1 se uporabljajo za ladje, ki izvajajo pomorske storitve med pristanišči, sidrišči in plažami.“
            Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
            8. Družbi Alpina in Nicko Tours sta ladjarska družba in družba, ki uporablja turistično ladjo MS Bellissima, ki pluje pod švicarsko zastavo.
            9. Ti družbi sta načrtovali križarjenje, ki bi trajalo približno en teden, z odhodom iz Benetk (Italija) 16. marca 2012, in bi bilo sestavljeno iz plovbe čez Beneško laguno do Chioggie (Italija), plovbe čez teritorialno morje med Chioggio in Porto Levantejem (Italija), okoli 60 kilometrov dolge plovbe po reki Pad navzgor do vasi Polessella (Italija) in povratka v Benetke po isti poti.
            10. Plovba čez italijansko teritorialno morje med pristaniščema Chioggia in Porto Levante je bila zaradi velikosti ladje Bellissima, ki ni dopuščala, da bi lahko plula po kanalu, ki povezuje Chioggio z reko Pad, nujna.
            11. Družbi Alpina in Nicko Tours sta pred tem potovanjem pri Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia vložili prošnjo za izdajo dovoljenja za plovbo čez navedeni odsek morja. Navedeni organ je z odločbo z dne 12. marca 2012 to prošnjo zavrnil z obrazložitvijo, da je pomorska kabotaža omejena na ladje, ki plujejo pod zastavo države članice Evropske unije.
            12. Družbi Alpina in Nicko Tours sta to odločbo izpodbijali pred Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (upravno sodišče dežele Benečije). To sodišče je s sodbo z dne 12. aprila 2012 tožbo zavrnilo z obrazložitvijo, da zadevna storitev spada pod pojem „pomorska kabotaža“ iz Uredbe št. 3577/92, zaradi česar zanjo velja omejitev kabotaže na „ladjarje Skupnosti, ki uporabljajo ladje, registrirane v državi članici Evropske unije in ki plujejo pod zastavo iste države članice“, ki je določena v členu 224 CIN.
            13. Družbi Alpina in Nicko Tours sta to sodbo izpodbijali pri Consiglio di Stato in zatrjevali, da se pojem „pomorska kabotaža“ uporablja le za storitve, ki vključujejo dejanski prevoz po morju. Pri zadevnem križarjenju pa naj ne bi šlo za tak prevoz, saj naj bi – razen kratkega prehoda čez teritorialno morje med Chioggio in Porto Levantejem – potekalo v notranjih vodah.
            14. Consiglio di Stato je odložilo izvršitev navedene sodbe. V preostalem pa je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
            „Ali je treba [Uredbo št. 3577/92] razlagati tako, da se uporablja za dejavnost križarjenja, ki se opravlja med pristanišči ene države članice, pri čemer se v teh pristaniščih ne vkrcajo ali izkrcajo drugi potniki, če se navedena dejavnost začne z vkrcanjem in konča z izkrcanjem istih potnikov v istem pristanišču države članice?“
            Vprašanje za predhodno odločanje
            15. Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali križarjenje, ki se začne in konča z istimi potniki v istem pristanišču države članice, v kateri se opravi, spada pod pojem „pomorska kabotaža“ v smislu Uredbe št. 3577/92.
            16. Italijanska vlada in Evropska komisija predlagata, naj se na postavljeno vprašanje odgovori pritrdilno, družbi Alpina in Nicko Tours pa menita, da odgovor na to vprašanje ni nujen. Navajata, da se Uredba št. 3577/92 nanaša na prevoz po morju in da se zato ne uporablja za rečno križarjenje, kot je to, ki je predmet spora o glavni stvari. Zato naj ne bi bilo treba podati razlage, ki jo je zaprosilo predložitveno sodišče, ampak bi bilo treba ugotoviti, da se Uredba št. 3577/92 nikakor ne nanaša na križarjenja, ki v bistvenem ne potekajo v morskih vodah.
            17. V zvezi s tem je iz člena 1(1) Uredbe št. 3577/92 sicer razvidno, da se ta uredba nanaša le na storitve prevoza v državi članici (kabotaža), ki imajo pomorsko naravo. Tako storitve prevoza po plovnih poteh, ki se opravijo v državi članici in nimajo pomorske narave, kot pravilno opozarjata družbi Alpina in Nicko Tours, niso urejene s to uredbo. Take storitve pa spadajo na področje uporabe Uredbe Sveta (EGS) št. 3921/91 z dne 16. decembra 1991 o določitvi pogojev, pod katerimi lahko tuji prevozniki prevažajo blago ali potnike po celinskih plovnih poteh znotraj države članice (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 345).
            18. Vendar pa v nasprotju s trditvami družb Alpina in Nicko Tours ni razvidno, da križarjenje, ki je predmet spora o glavni stvari, v bistvenem ni pomorske narave.
            19. Pojem „morje“ iz Uredbe št. 3577/92 namreč ni omejeno na teritorialno morje v smislu Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, ki je bila podpisana v Montegu Bayu 10. decembra 1982, začela veljati 16. novembra 1994 in je bila v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 98/392/ES z dne 23. marca 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 4, zvezek 3, str. 260), ampak zajema tudi notranje morske vode za temeljno črto teritorialnega morja (glej v tem smislu sodbo Komisija/Španija, C‑323/03, EU:C:2006:159, točke od 25 do 27).
            20. Zato tudi ob predpostavki, da družbi Alpina in Nicko Tours pravilno trdita, da je prehod čez odsek morja med Chioggio in Porto Levantejem sam po sebi premajhen, da bi bilo križarjenje iz postopka v glavni stvari zato pomorske narave, njuna teza, da navedeno križarjenje v bistvenem ni pomorske narave – kar pa mora preveriti predložitveno sodišče – nikakor ni utemeljena, saj poleg navedenega odseka drugi deli načrtovane poti, kot sta plovno območje v Beneški laguni in ustje reke Pad, spadajo v notranje morske vode Italijanske republike.
            21. Na upoštevnost razlage Uredbe št. 3577/92, za katero je zaprosilo predložitveno sodišče, poleg tega ne vpliva okoliščina, da ladja, s katero se opravlja križarjenje iz postopka v glavni stvari, pluje pod švicarsko zastavo.
            22. Rešitev navedenega spora je odvisna od vprašanja, ali je bila omejitev kabotaže med italijanskimi pristanišči „na ladjarje Skupnosti, ki uporabljajo ladje, registrirane v državi članici Evropske unije, in ki plujejo pod zastavo iste države članice“, ki je določena v členu 224 CIN, zakonito uporabljena zoper družbi Alpina in Nicko Tours v zvezi s križarjenjem z navedeno ladjo, ki pluje pod švicarsko zastavo. Kot je potrjeno s predložitveno odločbo, je iz tega člena 224 razvidno, da se omejitev iz tega člena nanaša le na kabotažo iz Uredbe št. 3577/92. Zato mora predložitveno sodišče, da bi lahko ugotovilo, ali je križarjenje, ki se začne in konča v istem pristanišču, kabotaža v smislu člena 224 CIN, najprej izvedeti, ali tako križarjenje spada pod kabotažo iz Uredbe št. 3577/92.
            23. Glede na navedeno mora Sodišče podati razlago, za katero je zaprosilo predložitveno sodišče, ne da bi bilo treba spremeniti ali razširiti obseg vprašanja za predhodno odločanje, kot sta predlagali družbi Alpina in Nicko Tours.
            24. Da bi se odgovorilo na postavljeno vprašanje, je najprej treba navesti, da je iz navedbe „potniških ladij […] na križarjenju“ v členu 3(1) Uredbe št. 3577/92 in iz izjeme, določene do 1. januarja 1995 za nekatera križarjenja v členu 6(1) te uredbe, nedvoumno razvidno, da križarjenja spadajo pod vrste prevoza, na katere se nanaša navedena uredba.
            25. Ker pa je predmet Uredbe št. 3577/92 le „pomorska kabotaža“, spadajo na področje uporabe te zakonodaje Unije le križarjenja, ki ustrezajo temu pojmu.
            26. Ker je navedeni pojem v členih 1(1) in 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92 opredeljen z izrazom „prevozi v pomorskem prometu v državi članici“, je treba ugotoviti, da spada na področje uporabe te uredbe vsako križarjenje, ki se praviloma opravi za plačilo v morskih vodah države članice.
            27. Kadar se tako križarjenje začne in konča z istimi potniki v istem pristanišču, ta istovetnost začetnega in končnega pristanišča ter potnikov na celotni poti ne more povzročiti, da se Uredba št. 3577/92 ne bi uporabila.
            28. Prevozi, našteti v členu 2, točka 1, od (a) do (c), Uredbe št. 3577/92, so sicer opisani, kot da se začnejo in končajo v različnih pristaniščih. Vendar to naštevanje, ki je uvedeno z besedo „zlasti“, ni izčrpno in ne more povzročiti, da bi bile storitve prevoza, ki imajo vse bistvene značilnosti pomorske kabotaže iz zgoraj navedenega izraza „prevozi v pomorskem prometu v državi članici“, izključene s področja uporabe te uredbe (glej v tem smislu sodbo Komisija/Grčija, C‑251/04, EU:C:2007:5, točki 28 in 32).
            29. Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da prevoz v pom orskem prometu, ki je sestavljen iz križarjenja, ki se začne in konča z istimi potniki v istem pristanišču države članice, v kateri se opravi, spada pod pojem „pomorska kabotaža“ v smislu Uredbe št. 3577/92.
            Stroški
            30. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
            Prevoz v pomorskem prometu, ki je sestavljen iz križarjenja, ki se začne in konča z istimi potniki v istem pristanišču države članice, v kateri se opravi, spada pod pojem „pomorske kabotaže“ v smislu Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža).


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. junija 1980. # Dominique Noëlle Oberthür proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradnik. # Zadeva 24/79.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 14. julija 1988. # Léa Jeunehomme in Société anonyme d'étude et de gestion immobilière "EGI" proti Belgijski državi. # Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de première instance de Bruxelles - Belgija. # Združeni zadevi 123 in 330/87.


Sodba Sodišča z dne 30. septembra 2003. # Kamer van Koophandel en Fabrieken voor Amsterdam proti Inspire Art Ltd. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Kantongerecht te Amsterdam - Nizozemska. # Zadeva C-167/01.