title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 7. oktobra 2004. # Panagiotis Markopoulos in drugi proti Ypourgos Anaptyxis in Soma Orkoton Elegkton. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Symvoulio tis Epikrateias - Grčija. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Osma direktiva 84/253/EGS - Člena 11 in 15 - Dovoljenja za osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne revizije računovodskih listin - Možnost izdaje dovoljenj osebam, ki niso opravile izpita iz strokovne usposobljenosti - Pogoji za izdajo dovoljenj državljanom drugih držav članic. # Zadeva C-255/01.

text:
      Zadeva C-255/01
      Panagiotis Markopoulos in drugi
      proti
      Ypourgos Anaptyxis in Soma Orkoton Elegkton
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias)
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Osma direktiva 84/253/EGS – Člena 11 in 15 – Dovoljenja za osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne revizije računovodskih listin – Možnost izdaje dovoljenj osebam, ki niso opravile izpita iz strokovne usposobljenosti – Pogoji za izdajo dovoljenj državljanom drugih držav članic“
      Povzetek sodbe
      1.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Družbe – Direktiva 84/253 – Dovoljenja za osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne
            revizije računovodskih listin – Prehodne določbe – Dovoljenje za določene kategorije strokovnih oseb brez izpita iz strokovne
            usposobljenosti (člen 15) – Pogoji – Rok za izvajanje takega pooblastila za izdajo dovoljenja
      (Direktiva Sveta 84/253, člen 15)
      2.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Družbe – Direktiva 84/253 – Dovoljenja za osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne
            revizije računovodskih listin – Dovoljenje za osebe, ki so kvalifikacije v celoti ali deloma pridobile v drugi državi članici
            (člen 11) – Pogoji
      (Direktiva Sveta 84/253, člen 11)
      1.        Člen 15 Osme Direktive 84/253/EGS, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe EGS, o dovoljenjih za osebe, pooblaščene za izvajanje
         obvezne revizije računovodskih listin, pooblašča vse države članice za izdajo dovoljenja osebam, ki izpolnjujejo v tem členu
         določene pogoje, torej tistim, ki imajo v zadevni državi članici kvalifikacije za izvajanje obvezne revizije listin iz člena
         1(1) in ki so jo izvajale do enega leta po uporabi nacionalnih določb za prenos Osme direktive, ne da bi od teh oseb zahtevale
         predhodno opravljen izpit iz strokovne usposobljenosti in ne da bi bilo treba preverjati, ali je nacionalna ureditev, ki je
         veljala pred sprejetjem Osme direktive, določala obveznost opraviti izpit za določeno kategorijo strokovnih oseb in v kolikšnem
         obsegu.

      Vendar pa navedeni člen 15 državam članicam preprečuje, da bi pooblastilo iz tega člena uporabile po preteku enoletnega roka,
         ki je pričel teči od uporabe nacionalnih določb za prenos direktive, ki v nobenem primeru ne sme biti po 1. januarju 1990.

      (Glej točke 35, 37, 44, 52,53 in točko 1 izreka.)
      2.        Člen 11 Osme Direktive Sveta 84/253, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe EGS, o dovoljenjih za osebe, pooblaščene za izvajanje
         obvezne revizije računovodskih listin, državo članico gostiteljico pooblašča za izdajanje dovoljenj za izvajanje obveznih
         revizij računovodskih listin strokovnim osebam, ki so že pridobile dovoljenje v drugi državi članici, ne da bi morale opravljati
         izpit iz strokovne usposobljenosti, če pristojni organi navedene države članice gostiteljice štejejo njihovo kvalifikacijo
         za enakovredno tisti, ki se zahteva po pravu zadevne države članice v skladu z direktivo.

      Zaradi neobstoja posebnih določb, ki bi urejale preizkus enakovrednosti, morajo pristojni organi ta preizkus izvajati ob upoštevanju
         obveznosti, ki jih nalagajo državam članicam pravila pogodbe in še zlasti pravila glede svobode ustanavljanja.

      (Glej točki 62, 67 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 7. oktobra 2004(*)

      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Osma direktiva 84/253/EGS – Člena 11 in 15 – Dovoljenja za osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne revizije računovodskih listin – Možnost izdaje dovoljenj osebam, ki niso opravile izpita iz strokovne usposobljenosti – Pogoji za izdajo dovoljenj državljanom drugih držav članic“
      V zadevi C-255/01,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias
         (Grčija) z odločbo z dne 12. junija 2001, ki je prispela na Sodišče 3. julija 2001, v postopku

      Panagiotis Markopoulos in drugi
      proti
      Ypourgos Anaptyxis,
      Soma Orkoton Elegkton,
      ob udeležbi
      Georgiosa Samothrakisa in drugih
      in
      Christosa Panagiotidisa,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, S. von Bahr, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, K. Lenaerts in K. Schiemann (poročevalec),
         sodnika,

      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodna tajnica: M.-F. Contet, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. februarja 2004,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –      za P. Markopoulosa in druge N. Alivizatos, E. Kiousopoulou, G. Dellis in K. Giannakopoulos, Dikigoroi,
      –        za Soma Orkoton Elegkton A. Kalogeras, Dikigoros,
      –        za G. Samothrakisa in druge C. Politis in N. Skandamis, Dikigoroi,
      –        za C. Panagiotidisa M. Bachas, Dikigoros,
      –        za grško vlado E.-M. Mamouna in S. Spyropoulos, zastopnika,
      –        za špansko vlado S. Ortiz Vaamonde in M. M. Muños Pérez, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti M. Patakia in C. Schmidt, zastopnici,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 1. aprila 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 11 in 15 Osme direktive Sveta 84/253/EGS z dne 10. aprila
         1984, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe EGS, o dovoljenjih za osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne revizije računovodskih
         listin (UL L 126, str. 20, v nadaljevanju: Osma direktiva).

      2        To vprašanje se je pojavilo v okviru spora med P. Markopoulosom in drugimi na eni strani ter Ypourgos Anaptyxis (ministrstvo
         za razvoj) in Soma Orkoton Elegkton (v nadaljevanju: zbornica pooblaščenih revizorjev) na drugi strani, v katerem so kot intervenienti
         udeleženi G. Samothrakis in drugi ter C. Panagiotidis glede sklepa te zbornice, da v svoj register vpiše 60 kandidatov, med
         katerimi sta tudi intervenienta v postopku o glavni stvari, ne da bi od njih zahtevala opravljen izpit iz strokovne usposobljenosti,
         kot je določen v členu 4 Osme direktive.

      3        Predložitveno sodišče Sodišče predvsem naproša, naj natančno opredeli obseg pooblastila države članice, določenega v členu
         15 Osme direktive, da določenim kategorijam oseb izda dovoljenje za izvajanje revizije računovodskih listin, ne da bi morale
         opraviti izpit iz strokovne usposobljenosti. Nadalje predložitveno sodišče sprašuje, ali je mogoče glede oseb, ki so že pridobile
         dovoljenje v drugi državi članici, oprostitev od obveznosti opravljanja izpita utemeljiti na podlagi člena 11 Osme direktive.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      4        V prvi, drugi, tretji in četrti uvodni izjavi Osme direktive je določeno, da

      ,,[…] mora po Direktivi 78/660/EGS letne računovodske izkaze nekaterih pravnih oblik družb revidirati ena ali več oseb, upravičenih
         za izvajanje takšnih revizij […];

       […] je bila prej navedena direktiva dopolnjena z Direktivo 83/349/EGS […] o konsolidiranih računovodskih izkazih;
      […] mora biti kvalifikacija oseb, upravičenih za izvajanje obveznih revizij računovodskih listin, poenotena in ker je treba
         zagotoviti, da so take osebe neodvisne in neoporečne;

      […] je treba visoko raven potrebnega teoretičnega znanja za obvezno revidiranje računovodskih listin in sposobnost za uporabo
         tega znanja v praksi zagotoviti z izpiti iz strokovne usposobljenosti“.

      5        V skladu s šesto uvodno izjavo Osme direktive

      ,,[…] morajo biti države članice pooblaščene […] za sprejemanje prehodnih določb v korist strokovnih oseb“.
      6        V deveti uvodni izjavi te direktive je določeno:

      ,,[… D]ržave članice bodo lahko izdajale dovoljenja osebam, ki so zunaj te države pridobile kvalifikacijo, enakovredno tisti,
         ki jo zahteva ta direktiva“.

      7        Ob upoštevanju Četrte direktive Sveta 78/660/EGS z dne 25. julija 1978 o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb,
         ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (UL L 222, str. 11), in Sedme direktive Sveta 83/349/EGS z dne 13. junija 1983 o konsolidiranih
         računovodskih izkazih, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (UL L 193, str. 1), ki sta navedeni v prvi in drugi uvodni izjavi
         Osme direktive, je v členu 1(1) Osme direktive določeno:

      „Usklajevalni ukrepi, predpisani s to direktivo, se uporabljajo za zakone in druge predpise držav članic v zvezi z osebami,
         ki so pooblaščene za:

      (a)      izvajanje obveznih revizij letnih računovodskih izkazov družb ter preverjanje, ali so letna poročila v skladu z letnimi računovodskimi
         izkazi, če pravo Skupnosti določa takšne revizije in takšno preverjanje;

      (b)      izvajanje obveznih revizij konsolidiranih računovodskih izkazov skupin podjetij in preverjanje, ali so konsolidirana poslovna
         poročila v skladu s konsolidiranimi računovodskimi izkazi, če pravo Skupnosti določa takšne revizije in takšno preverjanje.“

      8        Člen 2 Osme direktive je pridržal obvezno revizijo dokumentov iz člena 1(1) te direktive osebam, ki imajo dovoljenje za to.
         V skladu s členom 4 navedene direktive lahko fizična oseba načeloma pridobi dovoljenje le, če „je po pridobitvi izobrazbe,
         potrebne za vpis na univerzo, končala tečaj s teoretičnim izobraževanjem, opravila praktično usposabljanje in opravila izpit
         iz strokovne usposobljenosti na univerzitetni ravni zaključnih izpitov, ki ga organizira ali priznava država“.

      9        V členu 11(1) Osme direktive pa je določeno:

      „Organi države članice lahko izdajo dovoljenje osebam, ki so pridobile celotno ali delno kvalifikacijo v drugi državi, če
         izpolnjujejo naslednja dva pogoja:

      (a)      pristojni organi morajo šteti njihovo kvalifikacijo za enakovredno tisti, ki se zahteva po pravu te države članice v skladu
         s to direktivo, in

      (b)      priskrbeti morajo dokaz, kakšno pravno znanje se zahteva v tej državi članici za obvezno revizijo dokumentov iz člena 1(1).
         Organom te države članice kljub temu ni treba zahtevati takšnega dokazila, kadar menijo, da je pravno znanje, pridobljeno
         v drugi državi, zadostno.“

      10      Členi od 12 do 19 Osme direktive se nanašajo na prehodne določbe. Člen 15 te direktive določa:

      „Do izteka enega leta po začetku uporabe predpisov iz člena 30(2) lahko tiste strokovne osebe, ki niso dobile dovoljenja z
         upravnimi akti pristojnih organov, vendar so v državi članici kljub temu kvalificirane za izvajanje obveznih revizij dokumentov
         iz člena 1(1), in so dejansko izvajale takšne dejavnosti do tega datuma, dobijo dovoljenje te države članice v skladu s to
         direktivo.“

      11      V členu 19 Osme direktive je določeno:

      „Nobeni od strokovnih oseb iz členov 15 in 16 ali od oseb iz člena 18 ni mogoče izdati dovoljenja z odstopanjem od člena 4,
         razen če pristojni organi menijo, da so primerne za izvajanje obveznih revizij dokumentov iz člena 1(1), in imajo kvalifikacije,
         enakovredne kvalifikacijam oseb, ki dobijo dovoljenje po členu 4.“

      12      Člen 30(1) in (2) Osme direktive določa:

      „1.      Države članice pred 1. januarjem 1988 sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo. O tem takoj
         obvestijo Komisijo.

      2.      Države članice lahko določijo, da se predpisi iz odstavka 1 začnejo uporabljati 1. januarja 1990.“
       Nacionalna ureditev
      13      Kot je navedlo predložitveno sodišče, je bilo pred sprejetjem Osme direktive izvajanje določenih kategorij dejavnosti revizije
         računovodskih listin pridržano pooblaščenim računovodjem. Ti so morali biti vpisani v register pri Soma Orkoton Logiston (v
         nadaljevanju: zbornica pooblaščenih računovodij). Člen 10(6) zakonskega dekreta št. 3329/55 (FEK A’ 230) je določal, da je
         nadzorni svet zbornice pooblaščenih računovodij za preverjanje znanja lahko od kandidatov zahteval opravljanje preizkusa glede
         tega znanja. Člen 2 kraljevega dekreta št. 737/61 (FEK A’ 186) je posplošil obveznost opravljanja predhodnega izbirnega postopka
         na vse kandidate.

      14      Na podlagi člena 2 kraljevega dekreta št. 3329/55 je bila pooblaščenim računovodjem podeljena ,,izključna“ pristojnost, ki
         je prvotno zajemala revizijske dejavnosti z javnopravnim značajem; ta pristojnost se je pozneje postopoma razširila na revizijo
         različnih javnih podjetij, ustanovljenih v obliki delniških družb, in na različne kategorije delniških družb z zasebnim kapitalom.
         Ti pooblaščeni računovodje so na podlagi člena 3 zakonskega dekreta št. 3329/55 imeli tudi ,,fakultativno“ pristojnost, ker
         so lahko bili izbrani za revizijo vseh vrst gospodarskih družb in vseh pravnih oseb, ki so predvidene v civilnem zakoniku.

      15      Poleg tega so obstajali tudi računovodje, ki so smeli izvajati le dejavnosti, ki niso bile pridržane pooblaščenim računovodjem,
         ne da bi pred tem morali opraviti izbirni postopek ali izpit. V tej kategoriji strokovnih oseb, ,,običajnih računovodij“,
         so poleg grških državljanov, ki so izvajali to dejavnost, bile tudi osebe, ki so pridobile tako dovoljenje v drugih državah.

      16      Iz predložitvenega sklepa izhaja, da je bila nacionalna ureditev zaradi prenosa Osme direktive v nacionalno pravo večkrat
         spremenjena.

      17      Prvič, zakonski dekret št. 3329/55 je spremenil kraljevi dekret št. 15/89 o prilagoditvi predpisov o pooblaščenih računovodjih
         določbam Osme direktive (FEK A’ 5/5.1.1989). V ta namen je člen 10 spremenjenega zakonskega dekreta št. 3329/55 v bistvenem
         obdržal strukturo zbornice pooblaščenih računovodij, vendar pa je z namenom uskladitve nacionalne ureditve z Osmo direktivo
         vpeljal natančne določbe glede pogoja opravljenega izpita za sprejem v zbornico. V členu 10(9) spremenjenega zakonskega dekreta
         št. 3329/55 je predvidena tudi možnost, da se za pooblaščene računovodje imenuje osebe, ki so pridobile dovoljenje za opravljanje
         poklica od organov druge države članice, pod pogojema, da štejejo njihovo kvalifikacijo v skladu z določbami odstavka 1 tega
         člena za enakovredno tisti, ki jo imajo osebe, ki so bile imenovane ali so napredovale v naziv pooblaščenega računovodje,
         in da so predhodno opravile izpit.

      18      Kot prehodna določba je bila s predsedniškim dekretom št. 15/89 v členu 6(3) in (4) določena možnost, da se do 1. januarja
         1990 za pooblaščene računovodje brez opravljenega izpita imenuje strokovne osebe, ki dokažejo, da so prej v Grčiji izvajale
         obvezno revizijo letnih računovodskih izkazov družb ali konsolidiranih letnih računovodskih izkazov skupin podjetij, pod pogojem,
         da so imeli visokošolsko diplomo in da so šteli za primerne za izvajanje obvezne revizije računovodskih listin.

      19      Drugič, z zakonom št. 1969/91 (FEK A’ 167/30.10.1991) v povezavi s predsedniškim dekretom št. 226/92 (FEK A’ 120/14.7.1992)
         je zbornico pooblaščenih računovodij nadomestila zbornica pooblaščenih revizorjev. Člen 10 predsedniškega dekreta št. 226/92,
         ki določa pogoje za včlanitev v to novo zbornico, pogojuje dostop z opravljenim izpitom iz strokovne usposobljenosti, ki je
         podrobno urejen v členu 11 predsedniškega dekreta št. 226/92. Vendar člen 24(4) tega dekreta določa, da so pooblaščeni računovodje,
         ki so že člani zbornice pooblaščenih računovodij, na podlagi predpisa samega vpisani v novo zbornico pooblaščenih računovodij.

      20      Člen 24(2) predsedniškega dekreta št. 226/92 je kot prehodna določba predvidel:

      ,,2.      V navedeni register pooblaščenih revizorjev se na podlagi prošnje, ki jo je treba vložiti v šestih mesecih po objavi tega
         predsedniškega dekreta, in po opravljenem izpitu v skladu z določbami prejšnjega odstavka, vpišejo tudi:

      a)      imetniki v Grčiji pridobljene visokošolske diplome iz finančnih, gospodarskih ali industrijskih ved ali enakovredne diplome,
         pridobljene v tujini, ki imajo grško državljanstvo ali so grškega izvora in so v Grčiji pridobili petnajstletne izkušnje pri
         revidiranju v sektorju financ, revizijskih pregledov in pravnem sektorju;

      b)      grški državljani in državljani drugih držav članic Evropskih skupnosti, ki i) imajo v drugi državi članici Evropskih skupnosti
         dovoljenje za opravljanje poklica pooblaščenega računovodje ali pooblaščenega revizorja in se jih v državi članici Evropskih
         skupnosti priznava za pooblaščene računovodje ali pooblaščene revizorje [...] in ii) so pridobili desetletne izkušnje kot
         revizorji, od tega vsaj tri leta v Grčiji.“

      21      Tretjič, pogoj opravljenega izpita, ki je bil določen s členom 24(2) predsedniškega dekreta št. 226/92, je bil odpravljen
         s členom 2(7) predsedniškega dekreta št. 121/93 (FEK A’ 53/12.4.1993), po katerem so morale osebe, na katere se nanaša člen
         24(2)(a) in (b) predsedniškega dekreta št. 226/92, predložiti delovne dokumente v zvezi z revizijami, ki so jih izvedle med
         poklicno kariero, v pregled in presojo za to pristojnemu odboru.

      22      Četrtič, v členu 18(3) zakona št. 2231/94 (FEK A’ 139/31.8.1994) je bilo določeno :

      ,,Kdor je že vpisan v register zbornice pooblaščenih revizorjev v smislu člena 13 predsedniškega dekreta št. 226/92 in 30.
         aprila 1993 ni bil član zbornice pooblaščenih računovodij, je dolžan opraviti izpit iz strokovne usposobljenosti iz členov
         10 in 11 predsedniškega dekreta št. 226/92, preden se ga imenuje v eno od kategorij. Te izpite organizira nadzorni svet, ki
         prav tako imenuje izpitne komisije. Kdor izpita ne opravi ali se ga ne udeleži, se izbriše iz registra.“

      23      Nazadnje, slednje določilo, ki je ponovno uvedlo obveznost opravljanja izpita iz strokovne usposobljenosti za tiste, ki so
         želeli pridobiti dovoljenje za pooblaščenega revizorja na podlagi prehodnih določb člena 24(2) predsedniškega dekreta št.
         226/92, je bilo odpravljeno s členom 3(2) zakona št. 2257/94 (FEK A’ 197/23.11.1994), ki določa:

      ,,V člen 18(3) zakona št. 2231/94 (FEK A’139) se dodajo odstavki 3a), 3b) in 3c), ki se glasijo: ,3a). Imetniki visokošolskih
         diplom iz člena 10(1) predsedniškega dekreta št. 226/1992, ki dokažejo, da so najpozneje do objave zadevnega zakona 18 let
         izvajali dejavnost revidiranja v Grčiji in da so bili na dan 1. januarja 1989 pooblaščeni za izvajanje revizije v Grčiji,
         kot tudi osebe, ki so pridobile dovoljenje za izvajanje poklica pooblaščenega računovodje ali revizorja v drugi državi članici
         Evropske unije ali v eni od naslednjih držav: ZDA, Kanada, Avstralija, Nova Zelandija in Južnoafriška republika ter so na
         dan 1. januarja 1989 pri izvajanju revizij imele več kot desetletne izkušnje, pri čemer so bile vsaj tri leta dejavne v Grčiji,
         so oproščeni opravljanja izpita, določenega s členom 18(3) zakona št. 2231/1994, in veljajo za veljavno vpisane v seznam zbornice
         pooblaščenih revizorjev v smislu člena 13 predsedniškega dekreta št. 226/1992. Izpolnjevanje naštetih pogojev preveri v roku
         dveh mesecev nadzorni svet zbornice pooblaščenih revizorjev. Pooblaščeni revizorji v smislu prejšnjih stavkov tega odstavka,
         ki po mnenju nadzornega sveta zbornice pooblaščenih revizorjev niso imeli zahtevanih kvalifikacij, morajo predložiti dokazila
         o kvalifikacijah za nov izpit pred posebno tristransko komisijo, ki jo z odločbo imenuje minister za gospodarstvo in jo sestavljajo
         profesor z visoke šole za revizijo ali računovodstvo, predstavnik gospodarske zbornice in član znanstvenega odbora zbornice
         pooblaščenih revizorjev. Tisti, za katere posebna komisija meni, da imajo potrebne kvalifikacije razen dobe poklicnih izkušenj,
         se vpišejo kot pooblaščeni pomožni revizorji in napredujejo v naziv pooblaščenih revizorjev šele takrat, ko pridobijo zahtevane
         poklicne izkušnje v skladu z odstavkom 3a tega člena […]“

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      24      Tožeče stranke so pri Symvoulio tis Epikrateias vložile tožbo za razveljavitev odločbe št. 75 nadzornega sveta zbornice pooblaščenih
         revizorjev z dne 19. januarja 1995, s katero je ta v zbornico sprejel 60 kandidatov, ki niso bili člani prejšnje zbornice
         pooblaščenih računovodij, ne da bi od njih zahteval izpit iz strokovne usposobljenosti, in sicer z utemeljitvijo, da izpolnjujejo
         vse pogoje, ki so navedeni v členu 18(3a) zakona št. 2231/94, kot je bil dopolnjenem s členom 3(2) zakona št. 2257/94 (v nadaljevanju:
         ,člen 18(3a) zakona št. 2231/94).

      25      OOd teh 60 kandidatov imajo nekateri visokošolske diplome s področja financ ali gospodarstva, grško državljanstvo in so pridobili
         petnajstletne poklicne izkušnje v gospodarskem, računovodskem ali pravnem sektorju, kot to velja za G. Samothrakisa in druge,
         medtem ko so drugi kandidati grški državljani ali državljani drugih držav, ki so pridobili dovoljenje za izvajanje poklica
         pooblaščenega računovodje ali pooblaščenega revizorja v drugi državi članici in so deset let izvajali dejavnost revidiranja,
         kot C. Panagiotidis.

      26      Ker so tožeče stranke načele problem skladnosti oprostitve od opravljanja izpita iz strokovne usposobljenosti po členu 18(3a)
         zakona št. 2231/94, na katerem temelji odločba št. 75, z Osmo direktivo, in ker je Symvoulio tis Epikrateias dvomilo razlagi
         členov 11 in 15 Osme direktive, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      ,,1.      Ali lahko nacionalni zakonodajalec na podlagi člena 15 Osme direktive […] izkoristi pooblastilo, ki ga določa ta člen, in
         z odstopom od temeljnih predpisov določi, da se lahko določene kategorije oseb pooblastijo za revizijo računovodskih listin,
         torej ne da bi predhodno opravile izpit iz strokovne usposobljenosti, če je zadevna država članica ta izpit v svoje notranje
         pravo uvedla že pred sprejetjem direktive? Ali lahko nacionalni zakonodajalec v vsakem primeru večkrat izkoristi pooblastilo
         za sprejetje prehodnih določb na podlagi prej navedenega člena direktive, še zlasti po izteku roka 1. januarja 1991 (člen
         15 v povezavi s členom 30(2) direktive)?

      2.      Ali pomeni člen 11 direktive samo to, da lahko, če je tisti, ki zaprosi v eni državi članici za dovoljenje za revizijo računovodskih
         listin, pridobil kako od kvalifikacij, ki se zahtevajo v drugi državi članici, v skladu z ureditvijo, ki je veljala pred uskladitvijo,
         država, v kateri se zaprosi za dovoljenje, šteje, da so bile te kvalifikacije pridobljene v njej, ne da bi odstopila od splošnega
         pravila, po katerem se dovoljenje izda le po predhodno opravljenem izpitu iz strokovne usposobljenosti? Ali pa je treba to
         določilo nasprotno razlagati tako, da omogoča osebi, ki je dobila dovoljenje za revizijo računovodskih listin v državi članici
         v skladu z ureditvijo, ki je veljala pred uskladitvijo, pridobitev ustreznega dovoljenja v drugi državi članici brez opravljanja
         izpita iz poklicne usposobljenosti, temveč le na podlagi ugotovljene enakovrednosti teh kvalifikacij“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      27      S prvim vprašanjem, ki se deli na dva dela, predložitveno sodišče najprej sprašuje, ali se lahko država članica sklicuje na
         pooblastilo iz člena 15 Osme direktive za sprejetje prehodnih določb, na podlagi katerih se lahko določenim kategorijam strokovnih
         oseb izda dovoljenje za izvajanje revizij računovodskih listin, ne da bi te prej opravile izpit iz strokovne usposobljenosti,
         kot ga določa direktiva, čeprav je ta država članica izpit iz strokovne usposobljenosti uvedla v nacionalno pravo že pred
         sprejetjem Osme direktive. Dalje bi rado predložitveno sodišče vedelo, in sicer v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje,
         ali se lahko zadevna država članica sklicuje na to pooblastilo ob upoštevanju člena 15 v zvezi s členom 30(2) Osme direktive
         po 1. januarju 1991, in to večkrat.

       Prvi del prvega vprašanja
      28      Kar zadeva prvi del prvega vprašanja, tožeče stranke v postopku o glavni stvari zatrjujejo, da naj pooblastilo, predvideno
         v členu 15 Osme direktive, ne bi dovoljevalo odmika od nacionalnih določb, ki so veljale pred sprejetjem te direktive, in
         od določb Skupnosti o uvedbi splošnega ureditve potrditve strokovne usposobljenosti računovodij. Izvajanje tega pooblastila
         bi po mnenju tožečih strank moralo služiti varstvu pravic, ki so že pridobljene po notranjem pravu držav članic. Zato navedeno
         pooblastilo ne more služiti kot pravna podlaga za uvedbo novih nacionalnih določb, ki se odmikajo tako od splošne ureditve
         iz Osme direktive kot tudi od prej veljavne nacionalne ureditve.

      29      Zato se grški zakonodajalec, ker je pred sprejetjem Osme direktive v notranjem pravu obstajala dolžnost opraviti izpit iz
         strokovne usposobljenosti, ne more sklicevati na člena 15 in 30 Osme direktive, da bi določene strokovne osebe oprostil te
         dolžnosti.

      30      Nasprotno so tako G. Samothrakis in drugi kot tudi grška vlada in Komisija mnenja, da pooblastilo iz člena 15 Osme direktive
         ni odvisno od predpisov, ki so obstajali v državah članicah pred uveljavitvijo Osme direktive. Taka razlaga bi lahko vodila
         k diskriminatornemu razlikovanju med strokovnimi osebami, ki izpolnjujejo pogoje iz členov 15 in 19 te direktive.

      31      Glede grške ureditve, ki je veljala pred sprejetjem Osme direktive, Komisija navaja, da je morala posebna kategorija računovodij
         opravljati izpit, medtem ko so drugi računovodje izvajali dejavnosti, ki so spadale v področje uporabe Osme direktive, ne
         da bi pred tem opravili poseben izpit iz strokovne usposobljenosti ali izbirni postopek.

      32      Glede tega so tožeče stranke v postopku o glavni stvari na ustni obravnavi navedle, da so lahko po grškem pravu, veljavnem
         pred sprejetjem Osme direktive, določene dejavnosti izvajali le pooblaščeni računovodje in da se zato za interveniente v postopku
         o glavni stvari ne morejo uporabljati prehodne določbe, sprejete na podlagi člena 15 te direktive.

      33      Najprej je treba ugotoviti, da je člen 15 Osme direktive naslovljen na vse države članice. Izvajanje pooblastila, določenega
         v njem, zato omejujejo le pogoji, določeni v tem členu.

      34      V skladu s temi pogoji se zadevno pooblastilo nanaša le na ,,tiste strokovne osebe, ki niso dobile dovoljenja z upravnimi
         akti pristojnih organov, vendar so v državi članici kljub temu kvalificirane za izvajanje obveznih revizij dokumentov iz člena
         1(1) in so dejansko izvajale takšne dejavnosti do [izteka enega leta po začetku uporabe predpisov iz člena 30(2)]“.

      35      Zato lahko oseba, če izpolnjuje te pogoje, ob uporabi pooblastila iz člena 15 Osme direktive dobi dovoljenje, ne da bi bilo
         treba preverjati, ali je nacionalna ureditev, ki je veljala pred sprejetjem Osme direktive, določala obveznost opraviti izpit
         za določeno kategorijo strokovnih oseb in v kolikšnem obsegu.

      36      Vendar je treba, da bi odgovorili na trditve tožečih strank v postopku o glavni stvari, ki so podrobno predstavljene v točki
         28 te sodbe, opozoriti na to, da bi uporaba pogojev iz člena 15 te direktive, kolikor je bila nacionalna ureditev, ki je veljala
         pred sprejetjem Osme direktive, tista, ki je določala, ali je strokovna oseba dobila dovoljenje za izvajanje obvezne revizije
         listin iz člena 1(1) navedene direktive, imela za posledico, da bi morale strokovne osebe, če se bi po prejšnji nacionalni
         ureditvi za opravljanje dejavnosti iz Osme direktive zahteval uspešno opravljen izpit iz strokovne usposobljenosti, iz člena
         15 kot morebitni upravičenci prehodnih določb tega člena v vsakem primeru uspešno opraviti zadevni izpit.

      37      Tako je treba skleniti, da člen 15 Osme direktive pooblašča vse držav članice za izdajo dovoljenj osebam, ki izpolnjujejo
         pogoje, določene v tem členu, torej tistim, ki so v zadevni državi članici upravičene izvajati obvezne revizije listin iz
         člena 1(1) te direktive in so jo izvajale do datuma, navedenega v členu 15, ne da bi morale predhodno opraviti izpit iz strokovne
         usposobljenosti.

       Drugi del prvega vprašanja
      38      Z drugim delom prvega vprašanja, ki se tudi deli na dve podvprašanji, predložitveno sodišče sprašuje, ali se lahko država
         članica, če zadevne osebe izpolnjujejo obe merili, navedeni v členu 15 Osme direktive, po 1. januarju 1991 sklicuje na pooblastilo,
         ki ji ga daje člen 15 Osme direktive, in ali lahko to stori večkrat.

      39      Kar zadeva prvo podvprašanje, tako tožeče stranke v postopku o glavni stvari kot tudi španska vlada uveljavljajo, kot je večinsko
         mnenje predložitvenega sodišča, da iz členov 15 in 30 Osme direktive sledi, da država članica dovoljenj v skladu s členom
         15 strokovnim osebam ne more izdajati po 1. januarju 1991.

      40      Glede tega tožeče stranke v postopku v glavni stvari navajajo, da je bila odločba št. 75 sprejeta 19. januarja 1995, torej
         na dan, ko je rok iz člena 15 Osme direktive že potekel. Večinsko mnenje predložitvenega sodišča pa se nasprotno opira na
         člena 18(3a) zakona št. 2231/94, ki je bil 23. novembra 1994 dopolnjen z zakonom št. 2257/94, torej ravno tako po 1. januarju
         1991.

      41      G. Samothrakis in drugi ter grška vlada zatrjujejo, da člen 15 Osme direktive za strokovne osebe, na katere se nanaša ta člen,
         določa pravico, da z odmikom od splošnih določb te direktive pridobijo dovoljenje, kar je pravica, ki je ne sme omejiti morebitna
         zamuda zadevne države članice pri sprejetju nacionalnih določb, potrebnih za pridobitev dovoljenj.

      42      Komisija meni, da začne v skladu z besedilom člena 15 Osme direktive enoletni rok, ki velja za pridobitev dovoljenja, določenega
         v tem členu, teči od dejanske uvedbe ukrepov za prenos te direktive, ki pa je bil po njenem mnenju izveden s predsedniškim
         dekretom št. 226/92, kot je bil spremenjen s predsedniškim dekretom št. 121/93. Glede tega navaja, da je treba člen 18(3a)
         zakona št. 2231/94, čeprav je bil objavljen več kot leto po tem, ko je grška vlada dejansko prenesla Osmo direktivo, šteti
         za pravočasno sprejetega, ker je zakonodajalec z njim le retroaktivno uveljavil prehodne določbe, ki so bile pravočasno sprejete
         s predsedniškim dekretom št. 121/93.

      43      Najprej je treba opozoriti, da je v členu 15 Osme direktive določeno, da se pooblastilo iz tega člena lahko uporabi ,,[d]o
         izteka enega leta po začetku uporabe predpisov iz člena 30(2)“. Glede tega lahko države članice, čeprav člen 30(1) iste direktive
         določa, da ,,pred 1. januarjem 1988 sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo,“ po členu 2
         istega člena ,,določijo, da se predpisi iz odstavka 1 začnejo uporabljati 1. januarja 1990.

      44      Slednja določba torej državam članicam omogoča, da do 1. januarja 1990 odložijo uporabo določb, potrebnih za izvedbo prenosa
         Osme direktive. Na tej podlagi je učinek člena 15 iste direktive ta, da državi članici omogoča uporabo pooblastila, določenega
         v tej določbi, do enega leta po uporabi nacionalnih določb za prenos Osme direktive, kar pa v nobenem primeru ne sme biti
         po 1. januarju 1990.

      45      Prvič, ne gre slediti trditvam G. Samothrakisa in drugih ter grške vlade, po katerih člen 15 Osme direktive strokovnim osebam,
         na katere se ta člen nanaša, daje pravico ne glede na morebitno zamudo države članice pri uporabi pooblastila, določenega
         v tem členu. Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 55 sklepnih predlogov, država članica sicer ,,lahko“ po členu
         15 Osme direktive da dovoljenje strokovnim osebam iz tega člena, vendar pa daje to določilo državam članicam le možnost sprejetja
         prehodnih določb, torej diskrecijsko pravico, ki po naravi ne more služiti kot pravna podlaga za pravice oseb, ki bi jim bila
         izvršitev tega pooblastila v korist.

      46      Drugič, tudi ne gre slediti trditvam Komisije, da enoletni rok iz člena 15 Osme direktive teče od dejanskega prenosa Osme
         direktive v notranje pravo. S tem bi bilo državi članici dovoljeno, da tudi pri zamujenem prenosu direktive uporabi pooblastilo
         za sprejetje prehodnih določb, ki nujno učinkujejo tako, da se začasno odloži popolni prenos te direktive.

      47      Kot je navedeno v točki 44 te sodbe, se lahko pooblastilo iz člena 15 Osme direktive uporabi do enega leta po uporabi določb
         za prenos te direktive v nacionalno pravo, kar pa v nobenem primeru ne sme biti po 1. januarju 1990. Tako člen 15 v zvezi
         s členom 30 Osme direktive vzpostavlja ravnotežje med ciljem direktive, da se vpelje usklajena ureditev na ravni Skupnosti,
         na eni strani in legitimnim varstvom strokovnih oseb, ki so že opravljale zadevno dejavnost, na drugi strani, s tem da državam
         članicam daje enoletni rok za sprejetje prehodnih določb v korist teh strokovnih oseb.

      48      Razlaga, ki jo zastopa Komisija, bi vodila k temu, da bi se podrlo to ravnotežje, ker bi državi članici dovoljevala sprejetje
         prehodnih določb v roku, ki bi tekel od dejanskega prenosa obravnavane direktive v nacionalno pravo, kar bi lahko bilo po
         poteku predpisanega roka.

      49      Zato člen 15 Osme direktive nasprotuje temu, da bi država članica pooblastilo iz te določbe izkoristila tako, da bi z odstopom
         od splošnih določb te direktive izdala dovoljenje strokovnim osebam, ne da bi morale predhodno opraviti izpit iz strokovne
         usposobljenosti, po preteku enoletnega roka, ki je pričel teči od uporabe nacionalnih določb za prenos te direktive, ki v
         nobenem primeru ne sme biti po 1. januarju 1990.

      50      Kar zadeva drugo podvprašanje, ali se lahko pooblastilo iz člena 15 Osme direktive uporabi večkrat, je treba ugotoviti, da
         to vprašanje temelji na zamisli, da sprejetje nacionalne določbe, ki pristojne organe pooblašča za izdajo dovoljenj strokovnim
         osebam v okviru tega člena, pomeni uporabo tega pooblastila.

      51      Ker pa zadevne osebe lahko pridobijo dovoljenje le na podlagi odločbe pristojnih nacionalnih organov, kar je sicer predvideno
         v členu 19 Osme direktive, je mogoče v obravnavanem primeru za poizkus izvršitve tega pooblastila šteti le odločbo št. 75,
         ki je bila sprejeta 19. januarja 1995, torej po končnem datumu 1. januarja 1991. Zato ni treba odgovoriti na drugo podvprašanje
         drugega dela prvega vprašanja.

      52      Ob upoštevanju navedenega je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da člen 15 Osme direktive pooblašča vse države članice za
         izdajo dovoljenj osebam, ki izpolnjujejo v tem členu določene pogoje, torej tistim, ki imajo v zadevni državi članici kvalifikacije
         za izvajanje obvezne revizije listin iz člena 1(1) in ki so jo izvajale do datuma iz člena 15, ne da bi od teh oseb zahtevale
         predhodno opravljen izpit iz strokovne usposobljenosti.

      53      Vendar pa navedeni člen 15 državam članicam preprečuje, da bi pooblastilo iz tega člena uporabile po preteku enoletnega roka,
         ki je pričel teči od uporabe nacionalnih določb za prenos te direktive, ki v nobenem primeru ne sme biti po 1. januarju 1990.

       Drugo vprašanje
      54      Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali lahko na podlagi člena 11 Osme direktive strokovne osebe, pooblaščene
         za opravljanje revizije računovodskih listin v drugi državi članici, dobijo dovoljenje za opravljanje te dejavnosti v drugi
         državi članici, ne da bi morale opraviti izpit iz strokovne usposobljenosti, kot je predpisan z Osmo direktivo.

      55      Tožeče stranke v postopku o glavni stvari in grška vlada trdijo, kot je predložitveno Sodišče soglasno ugotovilo, da člen
         11 Osme direktive določa samo, da država članica gostiteljica za izdajo dovoljenja na svojem ozemlju presoja kvalifikacije,
         pridobljene v drugi državi članici, in ji ne dovoljuje izdaje dovoljenj brez izpita, ker v skladu z drugimi določbami Osme
         direktive, ki urejajo zahtevane kvalifikacije, opravljen izpit iz poklicne usposobljenosti pomeni eno od kvalifikacij, nujno
         potrebnih za izdajo poklicnega dovoljenja.

      56      Poleg tega še trdijo, da se člen 11 Osme direktive nanaša le na možnost, da se kvalifikacije prosilca, pridobljene v drugi
         državi članici, štejejo za enakovredne, ne pa priznanje dovoljenj, pridobljenih v drugi državi.

      57      Komisija navaja, da tako besedilo samo kot tudi duh člena 11 Osme direktive, ki predvidevata dejansko enakovrednost kvalifikacij,
         pridobljenih v eni državi članici, s tistimi, zahtevanimi v državi gostiteljici, govorita v korist razlage, da pristojni organi
         države gostiteljice presojajo enakovrednost teh kvalifikacij s tistimi, ki se zahtevajo v njihovi državi, ne da bi morali
         od zadevnih strokovnih oseb zahtevati opravljanje izpita iz člena 4 navedene direktive.

      58      Najprej je treba ugotoviti, da je cilj člena 11 Osme direktive v bistvenem ta, da pristojni organi države gostiteljice ugotovijo
         enakovrednost ,,kvalifikacij“ oseb, ki so jih v celoti ali deloma pridobile v drugi državi članici.

      59      Vendar pojem ,,kvalifikacije“ v Osmi direktivi ni opredeljen. S tem v zvezi ni mogoče domnevati, da te kvalifikacije v smislu
         člena 11 te direktive ustrezajo posameznim zahtevam, določenim v členu 4 te direktive, kar zajema uspešno opravljen izpit
         iz strokovne usposobljenosti. Nasprotno omogoča uporaba tega pojma pristojnim organom države gostiteljice celovito presojo
         usposobljenosti zadevne osebe, ki jih v splošnem ne obvezuje k temu, da od osebe zahtevajo opravljen izpit iz strokovne usposobljenosti
         te države ali tak izpit druge države članice.

      60      Poleg tega temelji ugotovitev enakovrednosti v smislu člena 11 Osme direktive na dejanski presoji in ne na formalni ugotovitvi
         enakovrednosti določene kvalifikacije. Glede tega je treba navesti, da je Direktiva Sveta 89/48/EGS z dne 21. decembra 1988
         o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj
         tri leta (UL 1989, L 19, str. 16), tista, ki se nanaša na priznavanje pridobljenih dovoljenj za opravljanje reguliranega poklica
         v drugi državi članici. Čeprav je ta direktiva časovno veljavna glede na dejansko stanje v izhodiščnem postopku, pa se vprašanje,
         ki ga je postavilo predložitveno sodišče, nanaša na razlago Osme direktive, ki je bila sprejeta pred Direktivo 89/48. Poleg
         tega dvanajsta uvodna izjava Osme direktive, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 74 sklepnih predlogov, jasno navaja,
         da se ta direktiva ne nanaša na ,,priznavanje dovoljenj za izvajanje takšnih revizij [računovodskih listin], izdanih državljanom
         drugih držav članic“, ki naj bi bilo glede na to uvodno izjavo urejeni pozneje.

      61      V preostalem je treba za odgovor na drugo predloženo vprašanje jasno navesti, da izvrševanje pooblastila iz člena 11 Osme
         direktive ni omejeno samo na presojo enakovrednosti kvalifikacij, ki so bile pridobljene v skladu z ureditvijo, veljavno pred
         sprejetjem Osme direktive, in da presoja enakovrednosti ne bi smela biti odvisna od časa pridobitve obravnavane kvalifikacije,
         torej pred ali po prenosu Osme direktive.

      62      Kar zadeva naravo presoje v smislu člena 11 Osme direktive, morajo pristojni organi zaradi neobstoja posebnih določb, ki bi
         urejale preizkus enakovrednosti, ta preizkus izvajati ob upoštevanju obveznosti, ki jih nalagajo državam članicam pravila
         Pogodbe ES in še zlasti pravila glede svobode ustanavljanja.

      63      Člen 52 Pogodbe ES (sedaj, po spremembi, člen 43 ES) obvezuje državo članico, ki prejme prošnjo za odobritev izvajanja poklica,
         za katerega se po nacionalnem pravu zahteva visokošolska diploma ali poklicno usposabljanje, naj upošteva diplome, potrdila
         in druga dokazila o usposobljenosti, ki jih je zadevna oseba pridobila z namenom opravljanja tega polica v drugi državi članici,
         tako da primerja kvalifikacije, izkazane s temi dokumenti, z znanji in sposobnostmi, ki se zahtevajo po nacionalnem pravu
         (glej sodbe z dne 7. maja 1991 v zadevi Vlassopoulou, C-340/89, Recueil, str. I-2357, točka 16; z dne 16. maja 2002 v zadevi
         Komisija proti Španiji, C-232/99, Recueil, str. I-4235, točka 21, in z dne 13. novembra 2003 v zadevi Morgenbesser, C-313/01,
         Recueil, str. I-13467, točka 57).

      64      Če ta primerjalni preizkus vodi k ugotovitvi, da znanja in sposobnosti, ki jih potrjuje tuja diploma, ustrezajo tistim, ki
         se zahtevajo po nacionalnem pravu, mora država članica priznati, da ta diploma izpolnjuje pogoje, ki jih določa nacionalno
         pravo (sodba Vlassopoulou, točka 19).

      65      ČČe pa se nasprotno izkaže, da ta znanja in sposobnosti le delno ustrezajo tistim, ki se zahtevajo po nacionalnem pravu, sme
         država članica gostiteljica zahtevati od zadevne osebe dokazilo, da je pridobila manjkajoča znanja in sposobnosti. V tem primeru
         morajo pristojni nacionalni organi presoditi, ali znanja, pridobljena v državi članici gostiteljici v okviru študija ali praktičnih
         izkušenj, zadoščajo za dokaz pridobitve manjkajočih znanj (sodba Vlassopoulou, točka 20).

      66      Ker so dovoljenja, izdana osebam, na katere se nanaša odločba št. 75, temeljila na nacionalnih določbah za prenos člena 11
         Osme direktive, je nacionalno sodišče tisto, ki mora ugotoviti, ali so bila ta dovoljenja na podlagi člena 18(3a) zakona št. 2231/94
         v zvezi z odločbo št. 75 izdana ob upoštevanju prej navedenih načel.

      67      Ob upoštevanju navedenega je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da člen 11 Osme direktive državo članico gostiteljico pooblašča
         za izdajanje dovoljenj za izvajanje obveznih revizij računovodskih listin strokovnim osebam, ki so že pridobile dovoljenje
         v drugi državi članici, ne da bi morale opravljati izpit iz strokovne usposobljenosti, če pristojni organi navedene države
         članice gostiteljice štejejo njihovo kvalifikacijo za enakovredno tisti, ki se zahteva po pravu zadevne države članice v skladu
         z direktivo.

       Stroški
      68      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1)      Člen 15 Osme Direktive Sveta 84/253/EGS z dne 10. aprila 1984, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe EGS, o dovoljenjih za
            osebe, pooblaščene za izvajanje obvezne revizije računovodskih listin, pooblašča vse države članice za izdajo dovoljenja osebam,
            ki izpolnjujejo v tem členu določene pogoje, torej tistim, ki imajo v zadevni državi članici kvalifikacije za izvajanje obvezne
            revizije listin iz člena 1(1) in ki so jo dejansko izvajale do datuma iz člena 15, ne da bi od teh oseb zahtevale predhodno
            opravljen izpit iz strokovne usposobljenosti.
      Vendar pa navedeni člen 15 državam članicam preprečuje, da bi pooblastilo iz tega člena uporabile po preteku enoletnega roka,
            ki je pričel teči od uporabe nacionalnih določb za prenos direktive, ki v nobenem primeru ne sme biti po 1. januarju 1990.
      2)      Člen 11 Osme Direktive Sveta 84/253 državo članico gostiteljico pooblašča za izdajanje dovoljenj za izvajanje obveznih revizij
            računovodskih listin strokovnim osebam, ki so že pridobile dovoljenje v drugi državi članici, ne da bi morale opravljati izpit
            iz strokovne usposobljenosti, če pristojni organi navedene države članice gostiteljice štejejo njihovo kvalifikacijo za enakovredno
            tisti, ki se zahteva po pravu zadevne države članice v skladu z direktivo.
      Podpisi
      * Jezik postopka: grščina.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. junija 1986. # Michele Bertini in Giuseppe Bisignani in drugi proti Regione Lazio in Unità sanitarie locali. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Pretura di Roma - Italija. # Združene zadeve 98, 162 in 258/85.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 21. januarja 2016.#Vorarlberger Gebietskrankenkasse in Alfred Knauer proti Landeshauptmann von Vorarlberg in Rudolfu Mathisu.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof.#Predhodno odločanje – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 5 – Pojem ‚enakovredne dajatve‘ – Izenačitev dajatev za starost dveh držav članic Evropskega gospodarskega prostora – Nacionalna zakonodaja, ki pri izračunu prispevkov za socialno varnost upošteva dajatve za starost, prejete v drugih državah članicah.#Zadeva C-453/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 21. januarja 2016 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Uredba (ES) št. 883/2004 — Člen 5 — Pojem ‚enakovredne dajatve‘ — Izenačitev dajatev za starost dveh držav članic Evropskega gospodarskega prostora — Nacionalna zakonodaja, ki pri izračunu prispevkov za socialno varnost upošteva dajatve za starost, prejete v drugih državah članicah“
      V zadevi C‑453/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 10. septembra 2014, ki je prispela na Sodišče 29. septembra 2014, v postopku

         Vorarlberger Gebietskrankenkasse,

         Alfred Knauer

      proti

         Landeshauptmann von Vorarlberg,

      ob udeležbi

         Rudolfa Mathisa,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi L. Bay Larsen, predsednik tretjega senata v funkciji predsednika četrtega senata, J. Malenovský, M. Safjan, sodnika, A. Prechal (poročevalka) in K. Jürimäe, sodnici,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodna tajnica: V. Giacobbo-Peyronnel, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 16. julija 2015,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Vorarlberger Gebietskrankenkasse J. Lercher, odvetnik,

               —

               za M. Knauer J. Nagel in M. Bitriol, odvetnika,

               —

               za avstrijsko vlado G. Hesse, agent,

               —

               za vlado Združenega kraljestva V. Kaye, agentka, skupaj s T. de la Mare, QC,

               —

               za Evropsko komisijo M. Kellerbauer in D. Martin, agenta,

               —

               za Nadzorni organ EFTA M. Moustakali, X. Lewis in M. Schneider, agenti,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 12. novembra 2015
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72) in člena 45 PDEU.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Vorarlberger Gebietskrankenkasse (lokalni zavod za zdravstveno zavarovanje dežele Vorarlberg, v nadaljevanju: zavod za zdravstveno zavarovanje) in A. Knauerjem na eni strani ter Landeshauptmann von Vorarlberg (deželni glavar dežele Vorarlberg) na drugi strani zaradi obveznosti A. Knauerja, da v avstrijski sistem zdravstvenega zavarovanja vplača prispevke od mesečnih pokojnin, izplačanih iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja Kneževine Lihtenštajn.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodni izjavi 9 Uredbe št. 883/2004 je navedeno:

               4

               Člen 3 te uredbe, naslovljen „Stvarna veljavnost“, določa:
               „1.   Ta uredba se uporablja za vso zakonodajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti:
               […]

                        (d)

                        dajatve za starost;

                  […]“

               5

               Člen 5 navedene uredbe z naslovom „Enako obravnavanje dajatev, dohodka, dejstev ali dogodkov“ določa:
               „Če v tej uredbi ni določeno drugače in glede na posebne predpisane izvedbene določbe velja naslednje:

                        (a)

                        kadar ima po zakonodaji pristojne države članice prejemanje dajatev iz socialne varnosti in drugih dohodkov določene pravne učinke, se ustrezne določbe te zakonodaje uporabljajo tudi za prejemanje enakovrednih dajatev, pridobljenih po zakonodaji druge države članice, ali za dohodek, pridobljen v drugi državi članici;

                        (b)

                        kadar se po zakonodaji pristojne države članice nekaterim dejstvom ali dogodkom pripišejo pravni učinki, ta država članica upošteva podobna dejstva ali dogodke, ki nastopijo v kateri koli državi članici, kot da so nastopili na njenem ozemlju.“

               6

               Člen 9 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Izjave držav članic o področju uporabe te uredbe“, v odstavku 1 določa, da države članice pisno obvestijo Evropsko komisijo med drugim o zakonodaji in sistemih iz člena 3 te uredbe.

               7

               Člen 30 te uredbe, naslovljen „Prispevki upokojencev“, določa:
               „1.   Nosilec države članice, ki je po zakonodaji, ki jo uporablja, odgovoren za odvajanje prispevkov za primer bolezni […], lahko zahteva in izterja te odvedene prispevke, izračunane v skladu z zakonodajo, ki jo uporablja, samo če stroški dajatev […] bremenijo nosilca navedene države članice.
               2.   Kadar je […] pridobitev dajatev za bolezen, materinstvo in enakovrednih dajatev za očetovstvo po zakonodaji države članice, v kateri upokojenec stalno prebiva, pogojena s plačevanjem prispevkov ali s podobnimi plačili na podlagi stalnega prebivanja, se ti prispevki ne plačujejo.“

               8

               Člen 53 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Pravila za preprečevanje prekrivanja“, v odstavku 1 določa:
               „Vsako prekrivanje dajatev za invalidnost, dajatev za starost in dajatev za preživele osebe, ki se izračunajo ali dodelijo na podlagi zavarovalnih dob in/ali dob prebivanja, ki jih dopolni ista oseba, se šteje za prekrivanje dajatev iste vrste.“

               9

               Člen 30 Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 883/2004 (UL L 284, str. 1), naslovljen „Prispevki upokojencev“, določa:
               „Če oseba pokojnino prejema od več kot ene države članice, znesek prispevkov, ki se odtegnejo od vseh izplačanih pokojnin, nikakor ne sme presegati zneska, ki bi ga bila dolžna plačati oseba z enakim zneskom pokojnine, prejetim od pristojne države članice.“

               10

               Uredbi št. 883/2004 in št. 987/2009 se uporabljata v Lihtenštajnu na podlagi Sklepa št. 76/2011 Skupnega odbora [Evropskega gospodarskega prostora] z dne 1. julija 2011 o spremembi Priloge VI (Socialna varnost) in Protokola 37 k Sporazumu EGP (UL L 262, str. 33).

         Avstrijsko pravo

               11

               Člen 73a(1) zakona o socialni varnosti (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz) v različici, ki izhaja iz drugega zakona o spremembi sistema socialne varnosti iz leta 2010 (2. Sozialversicherungs-Änderungsgesetz 2010, BGBl. I, št. 102/2010, v nadaljevanju: zakon o socialni varnosti), določa:
               „Če se prejema tuja pokojnina, ki spada na področje uporabe

                        —

                        [Uredbe št. 883/2004] […]

                  […]
               se v primeru, v katerem ima prejemnik ali prejemnica tuje pokojnine pravico do dajatev zdravstvenega zavarovanja, tudi od te pokojnine plačuje prispevek za zdravstveno zavarovanje na podlagi člena 73(1) in (la). Obveznost plačila tega prispevka nastopi ob izplačilu pokojnine iz tuje države.“

               12

               Kar zadeva avstrijski pokojninski sistem, ki je bil vzpostavljen z zakonom o socialni varnosti, predložitveno sodišče pojasnjuje, da je cilj pokojninskega zavarovanja, ki zavarovance varuje predvsem pred tveganji, povezanimi s starostjo, zavarovancu omogočiti, da ohrani načina življenja, kot ga je imel pred upokojitvijo. Za pridobitev starostne pokojnine mora zavarovanec ne samo doseči zakonsko določeno starost za upokojitev, temveč tudi dopolniti določeno zavarovalno dobo. Načeloma je obvezno zavarovan vsak delavec, ki je zaposlen pri delodajalcu in prejema več kot le neznatno plačilo. Osebe, ki so vključene v obvezno pokojninsko zavarovanje in ki želijo imeti dodatek k pokojnini, do katere bi bile običajno upravičene, imajo možnost prostovoljnega dodatnega zavarovanja, tako da plačujejo prispevke, katerih letni znesek je omejen navzgor. Kar zadeva sistem dokladnega financiranja, se plačani prispevki uporabijo takoj za financiranje dajatev. Pokojninsko zavarovanje izvajajo nosilci zavarovanja.

         Lihtenštajnsko pravo

               13

               Sistem pokojninskega zavarovanja v Lihtenštajnu temelji na treh stebrih, pokojninskem zavarovanju in zavarovanju za preživele družinske člane (prvi steber), sistemu poklicnega pokojninskega zavarovanja (drugi steber) in prostovoljnem zavarovanju (tretji steber).

               14

               Medtem ko se pokojninsko zavarovanje in zavarovanje za preživele družinske člane financira s prispevki, je sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja, ki ga ureja zakon o sistemu poklicnega pokojninskega zavarovanja (Gesetz über die betriebliche Personalvorsorge) z dne 20. oktobra 1987, kapitalski sistem. Navezuje se na pokojninsko zavarovanje in zavarovanje za preživele družinske člane ter na delovno razmerje. Vključenost v sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja je načeloma obvezna, njen cilj pa je, da skupaj s pokojninskim zavarovanjem in zavarovanjem za preživele družinske člane zavarovancu omogoči, da ohrani načina življenja, kakršnega je imel pred upokojitvijo. Za izvajanje sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja je načeloma pristojen nosilec, ki ga ustanovi ali uporablja delodajalec, namreč zavod za socialno varstvo. Take ustanove lahko zagotavljajo zgolj minimalne zakonsko določene dajatve ali pa podelijo nekatere ugodnejše dajatve v istem pravnem in organizacijskem okviru. Opredelitev in organizacija sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja večinoma nista prepuščeni svobodni izbiri in avtonomiji oseb, ki jih zadevajo tveganja zaradi starosti, da to uredijo.

               15

               Kneževina Lihtenštajn je v skladu s členom 9 Uredbe št. 883/2004 podala obvestilo, da zakon o sistemu poklicnega pokojninskega zavarovanja spada na stvarno področje uporabe te uredbe.

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               16

               Iz predložitvene odločbe izhaja, da A. Knauer in R. Mathis prebivata v Avstriji in sta kot prejemnika avstrijske pokojnine zdravstveno zavarovana na podlagi zakona o socialnem zavarovanju. Na podlagi njune prejšnje zaposlitve v Švici oziroma v Lihtenštajnu na podlagi poklicnega zavarovanja v okviru lihtenštajnskega sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja prejemata starostno pokojnino (v nadaljevanju: lihtenštajnski pokojninski sklad).

               17

               Zavod za zdravstveno zavarovanje je A. Knauerju in R. Mathisu naložil plačevanje prispevkov za zdravstveno zavarovanje od oktobra 2011 od pokojnin, ki jima jih mesečno izplačuje lihtenštajnski pokojninski sklad.

               18

               Deželni glavar Vorarlberga je z odločbama z dne 10. decembra 2013 znižal znesek teh prispevkov za zdravstveno zavarovanje A. Knauerja in R. Mathisa, ker naj bi samo en del sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja, in sicer tisti, ki se nanaša na minimalne zakonsko določene dajatve, spadal na področje uporabe Uredbe št. 883/2004 in tako tudi pod obveznost plačevanja prispevkov iz člena 73a zakona o socialni varnosti. Nasprotno pa naj dodatni del, ki ustreza dajatvam, ki presegajo minimalne dajatve, ne bi spadal na navedeno področje uporabe. Enako pa naj bi veljalo za del lihtenštajnskega sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja, ki se nanaša na dajatve, izplačane na podlagi prispevkov, plačanih pred začetkom veljavnosti zakona o poklicnem pokojninskem zavarovanju delavcev, to je pred 1. januarjem 1989. Ta del bi bilo treba obravnavati enako kot dodatni del.

               19

               Zavod za zdravstveno zavarovanje je pri predložitvenem sodišču vložil tožbo zoper ti odločbi, A. Knauer pa zoper odločbo, ki se nanaša nanj. Zavod za zdravstveno zavarovanje meni, da je treba dolgovane prispevke izračunati na podlagi celotnih pokojnin, ki jih A. Knauerju in R. Mathisu mesečno izplačuje lihtenštajnski pokojninski sklad, medtem ko je A. Knauer trdil, da od teh pokojnin ni treba plačevati nobenih prispevkov.

               20

               Predložitveno sodišče meni, da primerjava zakonskih pogojev za dodelitev starostne pokojnine, ki izhajajo iz zakona o socialni varnosti na eni strani in zakona o poklicnem pokojninskem zavarovanju delavcev na drugi strani, očitno pomeni, da gre za enakovredne dajatve v smislu člena 5(a) Uredbe št. 883/2004. Meni, da zadnjenavedene pokojnine spadajo na področje uporabe te uredbe. Te pokojnine temeljijo na zakonodaji zadevne države, ki se nanaša na področje oziroma sistem socialne varnosti za dajatve za starost, Kneževina Lihtenštajn pa je v celoti obvestila, da zakon o sistemu poklicnega pokojninskega zavarovanja delavcev spada na stvarno področje uporabe navedene uredbe.

               21

               Vendar predložitveno sodišče meni, da ni mogoče izključiti, na eni strani, da se lihtenštajnski sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja – ne glede na z navedenim uradnim obvestilom izraženo pripadnost krogu koordiniranih pokojninskih sistemov – ne more šteti za enakovreden v smislu člena 5 te uredbe, zaradi možnosti, ki jih daje zavarovancem, da samostojno oblikujejo lastni pokojninski sistem, in na drugi strani, da je treba vključitev vseh dajatev iz obravnavanega lihtenštajnskega pokojninskega sistema v prispevno osnovo avstrijskega zdravstvenega zavarovanja z vidika prava Unije šteti za nedopusten ukrep, ki pomeni oviro za izvajanje prostega pretoka oseb na podlagi člena 45 PDEU.

               22

               V teh okoliščinah je Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

         Vprašanje za predhodno odločanje

               23

               Najprej je treba navesti, prvič, da če so bile dajatve za starost omenjene v izjavi v smislu člena 9 Uredbe št. 883/2004, spadajo na področje uporabe te uredbe (glej v tem smislu sodbi Mora Romero, C‑131/96, EU:C:1997:317, točka 25, in Pérez García in drugi, C‑225/10, EU:C:2011:678, točka 36).

               24

               Ni sporno, da je zadevni sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja v celoti predmet izjave, ki jo je na podlagi člena 9 Uredbe št. 883/2004 podala Kneževina Lihtenštajn, ki jo je za potrebe uporabe te uredbe treba izenačiti z državo članico. Za dajatve za starost, izplačane iz tega sistema, je treba torej šteti, da spadajo na področje uporabe te uredbe.

               25

               Drugič, čeprav se vprašanje na splošno nanaša na člen 5 Uredbe št. 883/2004, se dejansko nanaša na razlago pojma „enakovredne dajatve“ v smislu člena 5(a) te uredbe.

               26

               V teh okoliščinah je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe razumeti tako, da se z njim želi izvedeti, ali je treba člen 5(a) te uredbe razlagati tako, da so v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, dajatve za starost, ki se izplačajo iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja države članice, in tiste dajatve, ki se izplačajo iz zakonskega pokojninskega sistema druge države članice, oboje pa spadajo na področje uporabe iste uredbe, enakovredne dajatve v smislu te določbe.

               27

               V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri določitvi področja uporabe določbe prava Unije, v obravnavanem primeru člena 5(a) Direktive 883/2004, upoštevati hkrati njeno besedilo, njen kontekst in njene cilje (glej zlasti sodbo Angerer, C‑477/13, EU:C:2015:239, točka 26 in navedena sodna praksa).

               28

               Besedilo te določbe ne vsebuje napotkov glede razlage pojma „enakovredne dajatve“. Vendar kot je navedel generalni pravobranilec v točki 54 sklepnih predlogov in v nasprotju z navedbami Komisije, pojem „enakovredne dajatve“ v smislu člena 5(a) Uredbe št. 883/2004 nima nujno enakega pomena kot pojem „dajatev iste vrste“ v smislu člena 53 te uredbe. Če bi namreč zakonodajalec Unije za razlago pojma „dajatev iste vrste“ hotel napotiti na ta merila, opredeljena v sodni praksi, v kontekstu uporabe pravil o preprečevanju prekrivanja, bi za uporabo načela izenačitve uporabil enako terminologijo.

               29

               Glede konteksta člena 5(a) Uredbe št. 883/2004 je sicer res, kot trdi avstrijska vlada, da je lahko namen drugih določb, kot sta člen 30 te uredbe in člen 30 Uredbe št. 987/2009, urejati razmere, v katerih lahko nosilec države članice v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, zahteva in izterja prispevke za kritje dajatev za primer bolezni. Vendar ta okoliščina sama po sebi ne izključuje, da bi namen tega člena 5(a) prav tako lahko bil urejanje teh razmer.

               30

               Poleg tega iz člena 30 Uredbe št. 883/2004 in člena 30 Uredbe št. 987/2009 izhaja, da se s tema členoma za države članice uvajajo nekatere enkratne omejitve možnosti zahtevati in izterjati prispevke zlasti za kritje dajatev za primer bolezni. Namen teh členov ni urejati teh zahtev in izterjav tako, da bi bili v skladu z uvodnim stavkom člena 5 Uredbe št. 883/2004 ta zahteva in izterjava izključeni s področja uporabe tega člena 5(a).

               31

               V zvezi z namenom člena 5(a) Uredbe št. 883/2004 iz uvodne izjave 9 te uredbe izhaja, da je zakonodajalec Unije v besedilu te uredbe želel uvesti načelo enakega obravnavanja dajatev, dohodkov in dejstev, ki izhaja iz sodne prakse, da bi se to načelo razvilo ob upoštevanju vsebine in bistva odločitev Sodišča.

               32

               Najprej je treba ugotoviti, da dveh dajatev za starost ni mogoče šteti za enakovredni v smislu člena 5(a) te uredbe le zato, ker obe spadata na področje uporabe iste uredbe. Ob tem da sodna praksa Sodišča ne podpira take razlage, bi bila posledica te razlage izničenje zahteve po enakovrednosti iz te določbe, ki jo je želel zagotoviti zakonodajalec Unije, saj se ta določba vsekakor uporabi samo za dajatve, ki spadajo na to področje uporabe.

               33

               Dalje, natančneje v zvezi z dajatvami za starost, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, na katero se sklicuje zakonodajalec Unije v uvodni izjavi 9 Uredbe št. 883/2004, je treba pojem „enakovredna dajatev“ v smislu člena 5(a) Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da se v bistvu nanaša na dve primerljivi dajatvi za starost (glej v tem smislu sodbo Klöppel, C‑507/06, EU:C:2008:110, točka 19).

               34

               Glede primerljivosti teh dajatev za starost je treba upoštevati cilj teh dajatev in predpise, s katerimi so bile uvedene (glej po analogiji sodbo O, C‑432/14, EU:C:2015:643, točka 33).

               35

               Glede postopka v glavni stvari iz besedila vprašanja izhaja, da dajatve za starost, ki se izplačajo iz lihtenštajnskega sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja, in dajatve, ki se izplačajo iz avstrijskega zakonskega pokojninskega sistema, sledijo istemu cilju, ki je zagotoviti njihovim upravičencem ohranitev življenjskega standarda, kakršnega so imeli pred upokojitvijo.

               36

               Iz tega izhaja, da je treba dajatve za starost, kakršne so te v postopku v glavni stvari, šteti za primerljive. V zvezi s tem, kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 60 sklepnih predlogov, okoliščina, da obstajajo razlike, zlasti glede načina pridobitve teh pravic oziroma možnosti upravičencev, da so deležni dodatnih prostovoljnih prejemkov, ne more utemeljiti drugačnega sklepa.

               37

               Nazadnje, očitno ne obstaja objektivna utemeljitev, da se v okoliščinah, kot so v postopku v glavi stvari, zadevne dajatve za starost ne obravnavajo enako. Taka utemeljitev bi glede na primer lahko obstajala, če bi bili – kot je pravilno navedel Nadzorni organ EFTA – prispevki za kritje dajatev za primer bolezni plačani v Avstriji na dajatve za starost, izplačane iz lihtenštajnskega sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja, medtem ko so bili ti prispevki že plačani v Lihtenštajnu. Iz spisa, predloženega Sodišču, pa ni razvidno, da bi bilo tako v okoliščinah postopka v glavni stvari.

               38

               Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(a) Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da so v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, dajatve za starost, ki se izplačajo iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja države članice, in tiste dajatve, ki se izplačajo iz zakonskega pokojninskega sistema druge države članice, oboje pa spadajo na področje uporabe iste uredbe, enakovredne dajatve v smislu te določbe, če obe kategoriji dajatev sledita istemu cilju, ki je zagotoviti njihovim upravičencem ohranitev življenjskega standarda, kakršnega so imeli pred upokojitvijo.

         Stroški

               39

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Člen 5(a) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti je treba razlagati tako, da so v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, dajatve za starost, ki se izplačajo iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja države članice, in tiste dajatve, ki se izplačajo iz zakonskega pokojninskega sistema druge države članice, oboje pa spadajo na področje uporabe iste uredbe, enakovredne dajatve v smislu te določbe, če obe kategoriji dajatev sledita istemu cilju, ki je zagotoviti njihovim upravičencem ohranitev življenjskega standarda, kakršnega so imeli pred upokojitvijo.

                     Podpisi

            (
            *1
         )   Jezik postopka: nemščina.