title: Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 6. maja 2009. # Outokumpu Oyj in Luvata Oy proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Karteli - Trg bakrenih industrijskih cevi - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Določanje cen in razdelitev trgov - Globe - Velikost zadevnega trga - Obteževalne okoliščine - Ponovitev kršitve. # Zadeva T-122/04.

text:
         SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (osmi senat)
      z dne 6. maja 2009 (
            *1
         )
      „Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Trg bakrenih industrijskih cevi — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES — Določanje cen in razdelitev trgov — Globe — Velikost zadevnega trga — Obteževalne okoliščine — Ponovitev kršitve“
      V zadevi T-122/04,

         Outokumpu Oyj, s sedežem v Espooju (Finska),

         Luvata Oy, nekdanja Outokumpu Copper Products Oy, s sedežem v Espooju,
      ki ju zastopajo J. Ratliff, barrister, F. Distefano in J. Luostarinen, odvetnika,
      tožeči stranki,
      proti

         Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopa É. Gippini Fournier, zastopnik,
      tožena stranka,
      katere predmet je, prvič, predlog za odpravo ali zmanjšanje globe, naložene tožečima strankama na podlagi člena 2(b) Odločbe Komisije C(2003) 4820 konč. z dne 16. decembra 2003 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/38.240 – industrijske cevi), in, drugič, nasprotna tožba Komisije za povečanje navedene globe,
      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (osmi senat),
      v sestavi M. E. Martins Ribeiro, predsednica, S. Papasavvas in N. Wahl (poročevalec), sodnika,
      sodna tajnica: C. Kantza, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. marca 2008
      izreka naslednjo

         Sodbo

         Dejansko stanje

               1

               Outokumpu Oyj, družba, ki kotira na borzi in ima sedež v Espooju (Finska), je vodilna družba skupine, ki je dejavna zlasti na področju proizvodnje kovin, jekla, bakrenih proizvodov in proizvodne tehnologije teh proizvodov po vsem svetu. Družba Outokumpu je bila ob nastanku dejstev 100-odstotna lastnica družbe Luvata Oy (nekdanja Outokumpu Copper Products Oy), ki proizvaja predvsem bakrene industrijske cevi (družbi Outokumpu in Luvata sta v nadaljevanju skupaj imenovani: Outokumpu ali tožeči stranki).

               2

               Na podlagi informacij, ki jih je poslala družba Mueller Industries Inc., je Komisija marca 2001 na podlagi člena 14 Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204), v prostorih družb KME Germany AG (nekdanja KM Europa Metal AG), KME France SAS (nekdanja Tréfimétaux SA), KME Italy SpA (nekdanja Europa Metalli SpA) (v nadaljevanju skupaj: skupina KME), Wieland-Werke AG (v nadaljevanju: Wieland) in tožečih strank nenapovedano opravila preverjanja.

               3

               Družba Outokumpu je 9. aprila 2001 Komisiji predložila ponudbo o sodelovanju na podlagi Obvestila Komisije o nenalaganju glob ali zmanjševanju glob v primeru omejevalnih sporazumov (UL 1996, C 207, str. 4) (v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 1996). Tožeči stranki sta v zvezi s tem 30. maja 2001 vložili memorandum.

               4

               V odgovor na zahtevo za informacije iz člena 11(2) Uredbe št. 17, ki jo je Komisija julija 2002 naslovila na skupino KME in družbo Wieland, je ta 30. septembra 2002 zaprosila, naj se v zvezi z njo uporabi obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 1996.

               5

               Skupina KME je na podlagi iste zahteve za informacije 15. oktobra 2002 v svojem imenu zaprosila, naj se v zvezi z njo uporabi navedeno obvestilo.

               6

               Komisija je po tem, ko je opravila preiskavo, ki je vključevala dodatna preverjanja v prostorih družbe Outokumpu in skupine KME, sodelovala na sestankih s predstavniki družbe Outokumpu, skupine KME in družbe Wieland ter v skladu s členom 11 Uredbe št. 17 skupini KME in družbi Wieland poslala dodatne zahteve za informacije, julija 2003 začela postopek ugotavljanja kršitve in sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, naslovljeno na skupino KME ter družbi Wieland in Outokumpu. Zadevna podjetja so se odpovedala obravnavi, zato te ni bilo.

               7

               Komisija je 16. decembra 2003 sprejela Odločbo C(2003) 4820 konč. v zvezi s postopkom uporabe člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/38.240, industrijske cevi) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 28. aprila 2004 (UL L 125, str. 50).

               8

               Iz izpodbijane odločbe je razvidno, da so proizvajalci, povezani v združenje za kakovost cevi, ki se uporabljajo v sektorju hladilnih naprav in hladilnikov, Cuproclima Quality Association (v nadaljevanju: Cuproclima), med katerimi sta tožeči stranki, proti koncu osemdesetih let razširili svoje sodelovanje na vprašanja konkurence.

               9

               Sestanki, ki jih je dvakrat letno organiziralo združenje Cuproclima, so bili priložnost, ko naj bi se po koncu razprave, ki je bila na dnevnem redu, razpravljalo in določalo cene ter druge tržne pogoje v zvezi z industrijskimi cevmi. V nasprotju s pravili o konkurenci naj bi te sestanke dopolnjevali dvostranski stiki med zadevnimi podjetji. Ta naj bi določala namene cen in druge tržne dejavnike za industrijske cevi. Usklajevala naj bi povišanja cen, si razdeljevala stranke in tržne deleže ter nadzorovala izvajanje svojih protikonkurenčnih dogovorov z ustvarjanjem vodilnih podjetij na trgih in z izmenjavo zaupnih informacij.

               10

               Izpodbijana odločba vsebuje zlasti te določbe:
               „Člen 1

               Spodaj navedena podjetja so kršila določbe člena 81(1) [ES] in od 1. januarja 1994 člen 53(1) Sporazuma o EGP, s tem da so v navedenem obdobju sodelovala pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih, ki so vključevala določanje cen in razdelitev trgov v sektorju industrijskih cevi:

                        a)

                        [družba Wieland] od 3. maja 1988 do 22. marca 2001;

                        b)

                        družba Outokumpu […] posamično od 3. maja 1988 do 30. decembra 1988 in solidarno z [družbo Luvata] od 31. decembra 1988 do 22. marca 2001;

                        c)

                        [družba Luvata] od 31. decembra 1988 do 22. marca 2001 (solidarno z družbo Outokumpu […]);

                        d)

                        [družba KME Germany] posamično od 3. maja 1988 do 19. junija 1995 in solidarno z [družbo KME France] in [družbo KME Italy] od 20. junija 1995 do 22. marca 2001;

                        e)

                        [družba KME Italy] solidarno z [družbo KME France] od 3. maja 1988 do 19. junija 1995 in solidarno z [družbo KME Germany] in [družbo KME France] od 20. junija 1995 do 22. marca 2001;

                        f)

                        [družba KME France] solidarno z [družbo KME Italy] od 3. maja 1988 do 19. junija 1995 in solidarno z [družbo KME Germany] in [družbo KME Italy] od 20. junija 1995 do 22. marca 2001.

                  Člen 2

               Za kršitve iz člena 1 so naložene spodaj navedene globe:

                        a)

                        [družbi Wieland]: 20,79 milijona EUR;

                        b)

                        družbama Outokumpu […] in [Luvata] solidarno: 18,13 milijona EUR;

                        c)

                        družbam [KME Germany], [KME France] in [KME Italy] solidarno: 18,99 milijona EUR;

                        d)

                        [družbi KME Germany]: 10,41 milijona EUR;

                        e)

                        družbama [KME Italy] in [KME France] solidarno: 10,41 milijona EUR.“

               11

               Prvič, Komisija je pri določitvi izhodiščnega zneska globe menila, da je bila kršitev, ki je bila zlasti v določanju cen in razdelitvi trgov, po značilnostih zelo resna kršitev (uvodna izjava 294 izpodbijane odločbe).

               12

               Komisija je pri opredelitvi teže kršitve upoštevala tudi dejstvo, da je kartel vplival na celotno ozemlje Evropskega gospodarskega prostora (EGP) (uvodna izjava 316 izpodbijane odločbe). Komisija je poleg tega preučila dejanske učinke kršitve in ugotovila, da je kartel „v celoti gledano vplival na trg“ (uvodna izjava 314 izpodbijane odločbe).

               13

               Nazadnje, Komisija je prav tako v okviru opredelitve teže kršitve upoštevala dejstvo, da je trg bakrenih industrijskih cevi pomenil pomemben sektor, katerega vrednost je bila ocenjena na 288 milijonov EUR v EGP (uvodna izjava 318 izpodbijane odločbe).

               14

               Komisija je glede na vse te okoliščine ugotovila, da bi bilo treba zadevno kršitev šteti za zelo resno (uvodna izjava 320 izpodbijane odločbe).

               15

               Drugič, Komisija je različno obravnavala zadevna podjetja, da bi se upoštevala dejanska gospodarska zmožnost vsakega izmed njih, da povzroči veliko škodo konkurenci. V zvezi s tem je Komisija ugotovila razliko med tržnimi deleži, ki jih ima na trgu industrijskih cevi v EGP, na eni strani, skupina KME, vodilno podjetje na trgu EGP z [zaupno] (
                     1
                  )-odstotnim tržnim deležem, in na drugi strani, tožeči stranki, ki imata [zaupno]-odstotni tržni delež, in družba Wieland, ki ima 13,4-odstotni tržni delež. Glede na to razliko je bil izhodiščni znesek globe, naložene tožečima strankama in družbi Wieland, določen na 33 odstotkov globe skupine KME, in sicer 11,55 milijona EUR za družbi Outokumpu in Wieland ter 35 milijonov EUR za skupino KME (uvodne izjave 322, 323 in od 326 do 328 izpodbijane odločbe).

               16

               Tretjič, da bi se upoštevala potreba po določitvi globe v višini, ki bi zagotavljala odvračilen učinek, je Komisija povečala izhodiščni znesek globe, naložene družbi Outokumpu, za 50 odstotkov, ki je tako znašal 17,33 milijona EUR, pri čemer je menila, da je svetovni promet te družbe, ki je bil večji od 5 milijard EUR, nakazoval na to, da sta njena velikost in gospodarska moč upravičili navedeno povečanje (uvodna izjava 334 izpodbijane odločbe).

               17

               Četrtič, Komisija je trajanje kršitve od 3. maja 1988 do 22. marca 2001 opredelila za „dolgo“. Zato se ji je zdelo ustrezno, da izhodiščni znesek glob, naloženih zadevnima podjetjema, poveča za 10 odstotkov za vsako leto njunega sodelovanja v kartelu. Zato se je izhodiščni znesek globe, naložene tožečima strankama, povečal za 125 odstotkov, in je tako osnovni znesek znašal 38,98 milijona EUR (uvodne izjave 338, 342 in 347 izpodbijane odločbe).

               18

               Petič, na podlagi obteževalnih okoliščin je bil osnovni znesek globe, naložene družbi Outokumpu, povečan za 50 odstotkov, ker je ta ponovila kršitev, saj je bila naslovnica Odločbe Komisije 90/417/ESPJ z dne 18. julija 1990 v zvezi s postopkom na podlagi člena 65 [PJ] v zvezi s sporazumom in usklajenimi ravnanji evropskih proizvajalcev hladno valjanih ploščatih izdelkov iz nerjavečega jekla (UL L 220, str. 28) (uvodna izjava 354 izpodbijane odločbe).

               19

               Šestič, na podlagi olajševalnih okoliščin je Komisija ugotovila, da bi lahko brez sodelovanja družbe Outokumpu obstoj kršitve dokazala le za obdobje štirih let, in je zato zmanjšala osnovni znesek njene globe za 22,22 milijona EUR, tako da osnovni znesek ustreza globi, ki bi jo naložila za to obdobje (uvodna izjava 386 izpodbijane odločbe).

               20

               Sedmič in nazadnje, Komisija je v skladu z naslovom D obvestila o ugodni obravnavi iz leta 1996 zmanjšala znesek glob za 50 odstotkov družbi Outokumpu, za 20 odstotkov družbi Wieland in za 30 odstotkov skupini KME (uvodne izjave 402, 408 in 423 izpodbijane odločbe).

         Postopek in predlogi strank

               21

               Tožeči stranki sta v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 29. marca 2004 vložili to tožbo.

               22

               Ker je bila sestava senatov Sodišča prve stopnje spremenjena, je bil sodnik poročevalec razporejen v osmi senat, ki mu je bila zato dodeljena ta zadeva.

               23

               Komisija je v dupliki predlagala, naj se znesek globe, naložene tožečima strankama, poveča, ker sta ti v repliki izpodbijali nekatera dejstva, ki se v upravnem postopku niso prerekala. Sodišče prve stopnje je tožeči stranki pozvalo, naj predložita svoja stališča na to nasprotno tožbo, kar sta storili v predpisanem roku.

               24

               Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje (osmi senat) začelo ustni postopek in v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Sodišča prve stopnje, povabilo stranke k predložitvi nekaterih dokumentov in jim postavilo pisna vprašanja, na katera so odgovorile v predpisanem roku.

               25

               Stranke so ustne navedbe in odgovore na ustna vprašanja Sodišča prve stopnje podale na obravnavi 5. marca 2008. Ob tej priložnosti sta tožeči stranki potrdili namero, ki sta jo navedli že v pripombah na poročilo za obravnavo, da bosta umaknili dve trditvi, ki sta ju navedli v okviru tožbenega razloga glede napačne ugotovitve ponovitve kršitve in ki sta se nanašali na višino predhodne denarne kazni in časovno omejitev pristojnosti Komisije za ugotovitev ponovitve kršitve v tej zadevi.

               26

               Tožeči stranki Sodišču prve stopnje predlagata, naj:

                        —

                        odpravi ali zmanjša globo, naloženo v členu 2(b) izpodbijane odločbe;

                        —

                        Komisiji naloži plačilo stroškov.

               27

               Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

                        —

                        zavrne tožbo;

                        —

                        poveča znesek globe, naložene tožečima strankama;

                        —

                        tožečima strankama naloži plačilo stroškov.

               28

               Tožeči stranki sta v dopisu z dne 1. aprila 2008 navedli, da umikata svoj tretji tožbeni razlog glede napačnega povečanja zneska globe za 50 odstotkov, ki naj bi imelo odvračilen namen. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 23. aprila 2008 v skladu s členom 62 Poslovnika ponovno odprlo ustni postopek in v skladu s členom 64 Poslovnika odločilo navedeni dopis vložiti v spis. Komisija je v dopisu z dne 5. maja 2008 navedla svoja stališča glede navedenega umika.

               29

               Ustni postopek se je končal 2. junija 2008.

         Pravo

               30

               Tožeči stranki se v podporo tej tožbi sklicujeta na dva razloga, in sicer na napačno povečanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve in na neustrezno presojo – z namenom izračuna izhodiščnega zneska – velikosti trga, na katerega je vplivala kršitev.

               31

               Uvodoma je treba opozoriti, prvič, da je iz uvodnih izjav od 290 do 387 izpodbijane odločbe razvidno, da so bile globe, ki jih je naložila Komisija zaradi kršitve, naložene v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in, drugič, da čeprav se Komisija v izpodbijani odločbi ni izrecno sklicevala na Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) [PJ] (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), ni sporno, da je določila znesek glob na podlagi metodologije, določene v teh smernicah.

               32

               Čeprav Smernic ni mogoče opredeliti za pravno pravilo, gre za pravila ravnanja, ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti in od katere Komisija v konkretnem primeru ne more odstopiti brez obrazložitve (glej sodbo Sodišča z dne 18. maja 2006 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, C-397/03 P, ZOdl., str. I-4429, točka 91 in navedena sodna praksa).

               33

               Sodišče prve stopnje mora torej v okviru nadzora zakonitosti glob, naloženih z izpodbijano odločbo, preveriti, ali je Komisija svoje pooblastilo za odločanje po prostem preudarku izvrševala na podlagi metode, navedene v Smernicah, in če bi se ugotovilo, da ni upoštevala te metode, preveriti, ali je to upravičeno in pravno zadostno obrazloženo. V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče potrdilo veljavnost tako samega načel Smernic in metode, ki je navedena v njih (sodba Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točke od 252 do 255, 266, 267, 312 in 313).

               34

               Samoomejevanje pooblastila za odločanje po prostem preudarku Komisije, ki izhaja iz sprejetja Smernic, namreč ni nezdružljivo z ohranitvijo večje diskrecijske pravice Komisije. Smernice vsebujejo različne elemente fleksibilnosti, ki Komisiji omogočajo izvajanje njene diskrecijske pravice v skladu z določbami Uredbe št. 17, kot jih razlaga Sodišče (zgoraj v točki 33 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 267).

               35

               Poleg tega se na področjih, kot je določitev zneska globe, naložene v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17, ko ima Komisija diskrecijsko pravico, na primer glede stopnje povečanja zaradi ponovitve kršitve, nadzor zakonitosti teh presoj omeji na ugotovitev neobstoja očitne napake pri presoji (v tem smislu glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 18. julija 2005 v zadevi Scandinavian Airlines System proti Komisiji, T-241/01, ZOdl., str. II-2917, točki 64 in 79).

               36

               Poleg tega pa diskrecijska pravica Komisije in njene omejitve načeloma ne vplivajo na izvrševanje pristojnosti sodišč Skupnosti za odločanje v sporu polne jurisdikcije (sodba Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501, točka 538), na podlagi katere lahko odpravi, zmanjša ali poveča globo, ki jo je naložila Komisija (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 8. februarja 2007 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, C-3/06 P, ZOdl., str. I-1331, točke od 60 do 62; sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. oktobra 2003 v zadevi General Motors Nederland in Opel Nederland proti Komisiji, T-368/00, Recueil, str. II-4491, točka 181).

         Prvi tožbeni razlog: napačno povečanje globe, naložene tožečima strankama, zaradi ponovitve kršitve

      Trditve strank

               37

               Tožeči stranki opozarjata, da je Komisija na podlagi obteževalnih okoliščin osnovni znesek, naložen družbi Outokumpu, povečala za 50 odstotkov, ker je bila ta spoznana za odgovorno ponovitve kršitve, saj je bila vpletena v zadevo glede nerjavečega jekla, v kateri je bila sprejeta Odločba 90/417.

               38

               Tožeči stranki menita, da je Komisija s povečanjem zneska globe zaradi ponovitve kršitve kršila člen 15(2) Uredbe št. 17, Smernice, obveznost obrazložitve iz člena 253 ES ter splošno načelo enakega obravnavanja. Poleg tega naj bi Komisija storila očitno napako pri presoji upoštevnih dejstev. V zvezi s tem navajata naslednje očitke.

               39

               Prvič, tožeči stranki trdita, da pri zadevni kršitvi ne more iti za ponovitev kršitve, ker se je prejšnja kršitev nanašala na Pogodbo PJ, medtem ko se zadevni kartel sankcionira na podlagi Pogodbe ES.

               40

               Drugič, tožeči stranki menita, da ne gre za kršitvi iste vrste. Komisija naj bi kršila Smernice ter pojem ponovitev kršitve, kot ga je razlagalo Sodišče prve stopnje v sodbi z dne 11. marca 1999 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji (T-141/94, Recueil, str. II-347), ker naj bi vprašanje, ali sta bili obe kršitvi iste vrste, obravnavala le z vidika značilnosti zadevnih kršitev (določitev cen, kvot in razdelitev trga), ne pa okvira, v katerem sta bili storjeni obe kršitvi. Tožeči stranki menita, da je pristop Komisije preveč formalističen. Komisija bi morala ob obravnavi vprašanja ponovitve kršitve upoštevati posebne okoliščine kršitve, ugotovljene z Odločbo 90/417, in to toliko bolj, ker te okoliščine jasno izhajajo iz navedene odločbe.

               41

               V zvezi s tem se tožeči stranki sklicujeta sočasno na Odločbo 90/417 in na spis Komisije v tej zadevi ter na druge povezane dokumente. Ti elementi dokazujejo, da je zadeva v zvezi z nerjavečim jeklom nastala zaradi pomanjkanja usklajenosti med trgovinsko politiko in politiko konkurence, ki ju izvaja Komisija. V tej zadevi naj bi družba Outokumpu, po pritiskih, ki so jih Komisija in nekatere vlade v okviru trgovinske politike, ki je v tistem obdobju veljala med Skupnostjo in Finsko, izvajale nad njo ter nad celotno industrijo, „proti svoji volji“ in „proti svojim interesom“ pristopila k sporazumu o omejevanju konkurence, pri čemer ni imela namena omejevati konkurence in je menila, da ne deluje v nasprotju s členom 65 PJ.

               42

               Tako naj kršitev, ugotovljena z Odločbo 90/417, ne bi bila običajna in naj bi na njeni podlagi prišlo do stikov med Komisijo in nacionalnimi organi, da bi se dosegla zakonita rešitev za odpravo krize, ki je prizadela jeklarski sektor na ravni Skupnosti, medtem ko naj bi bila zadevna kršitev v obravnavani zadevi običajna, nanašala naj bi se na namerno izvajanje transakcij, za katere Komisija ni vedela in s katerimi naj bi tožeči stranki skušali zaščititi svoje trgovske interese.

               43

               Tožeči stranki prav tako opozarjata, da Komisija v nasprotju s členom 253 ES ni ustrezno pojasnila, zakaj je bilo treba kljub tem posebnim okoliščinam povečati globo, naloženo zaradi ponovitve kršitve.

               44

               Tožeči stranki prav tako trdita, da naj bi dejstvo, da Komisija v odločbah, ki so sledile Odločbi 90/417, ni povečala glob, ki so bile zaradi ponovitve kršitve naložene drugim družbam, vpletenim v zadevo v zvezi z nerjavečim jeklom, potrjevalo, da je bila navedena zadeva tako posebna, da od tožečih strank ni bilo mogoče pričakovati, da bi jo štele za upoštevno opozorilo v zvezi s kršitvijo, sankcionirano v izpodbijani odločbi.

               45

               Tožeči stranki trdita, da je v vsakem primeru in glede na posebne okoliščine zadeve v zvezi z nerjavečim jeklom, 50-odstotno povečanje globe, naložene v obravnavani zadevi, nesorazmerno. Po njunem mnenju bi morala nenamerna kršitev voditi do manjšega povečanja globe, naložene zaradi ponovitve kršitve. V podporo tej trditvi se tožeči stranki prav tako sklicujeta na več predhodnih odločb Komisije, v katerih povečanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve ni bilo tako veliko.

               46

               Na koncu tožeči stranki poudarjata, da dejstvo, da je Komisija namesto odločbe, ki ne nalaga nobene globe, sprejela odločbo, s katero je naložena povečana globa zaradi ponovitve kršitve, krši načelo sorazmernosti.

               47

               Komisija predlaga, naj se ta tožbeni razlog zavrne. Poleg tega opozarja, da se tožeči stranki šele v repliki prvič sklicujeta na kršitev načela enakega obravnavanja v zvezi s prakso odločanja Komisije na področju povečevanja glob, naloženih zaradi ponovitve kršitve, in da bi bilo treba zato to trditev razglasiti za nedopustno.

         Presoja Sodišča prve stopnje

               48

               Prvič, glede trditve nezadostne obrazložitve je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso, da mora biti iz obrazložitve posamične odločbe jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje institucije, ki je avtor akta, da se lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko sodišče izvaja nadzor.

               49

               Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine zadeve. Ne zahteva se, da so v obrazložitvi navedene vse ustrezne dejanske ali pravne okoliščine, ker je treba vprašanje, ali obrazložitev akta ustreza zahtevam člena 253 ES, presojati ne le glede na besedilo akta, ampak tudi glede na okoliščine in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 63 in navedena sodna praksa).

               50

               Glede določitve glob zaradi kršitve konkurenčnega prava je bistvena postopkovna zahteva, za katero gre pri obveznosti obrazložitve, izpolnjena, ko Komisija v svoji odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je lahko določila težo in trajanje kršitve (glej sodbo Sodišča z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, od C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Recueil, str. I-8375, točka 463 in navedena sodna praksa).

               51

               V obravnavani zadevi se je Komisija v izpodbijani odločbi sklicevala na to, da je šlo za kršitvi iste narave, ker sta se nanašali na določitev kvot in cen, katerih namen sta bila nadzor proizvodnje in razdelitev trgov (uvodna izjava 353). Poleg tega je menila (uvodna izjava 352): „[Z]a ponovitev kršitve gre, če je podjetje, ki je bilo v preteklosti že naslovnik odločbe Komisije kot storilec kršitve, pozneje spoznano za odgovorno druge kršitve iste vrste. Namen take odločbe ni le odrediti podjetju, naj preneha s kršitvijo, ampak ga tudi opozoriti in odvrniti od storitve podobnih kršitev v prihodnosti, tudi če se zaradi katerega koli razloga ne naloži nobena globa.“ Natančneje, Komisija je navedla (uvodna izjava 354): „Dejstvo, da je družba Outokumpu nadaljevala kršitev v sektorju industrijskih cevi po tem, ko ji je bilo z odločbo Komisije naloženo, naj preneha kršitev v sektorju nerjavečega jekla, jasno kaže, da predhodna odločba ni imela dovolj odvračilnega učinka na ravnanje družbe Outokumpu na trgu. Treba je torej povečati globo v obravnavani zadevi za zagotovitev dejanskega odvračilnega učinka v prihodnosti.“ Zato je Komisija pravno zadostno obrazložila svojo odločbo o povečanju globe, naložene tožečima strankama zaradi ponovitve kršitve.

               52

               Drugič, glede ugovora nedopustnosti, ki ga uveljavlja Komisija, je treba opozoriti, da se tožeči stranki v okviru tega tožbenega razloga dejansko nista izrecno sklicevali na kršitev načela enakega obravnavanja.

               53

               Vendar iz sodne prakse, člena 21 Statuta Sodišča in člena 44 Poslovnika Sodišča prve stopnje izhaja, da tožeča stranka ni dolžna navesti členov Pogodbe ali splošnih pravnih načel, na katere se sklicuje. Zadošča, da so v tožbi navedeni dejstva, tožbeni razlogi in ugotovitve tožeče stranke, tako da lahko Komisija uspešno brani svoje interese in da Sodišče prve stopnje izvaja nadzor (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 7. maja 1991 v zadevi Jongen proti Komisiji, T-18/90, Recueil, str. II-187, točka 13 in navedena sodna praksa). V obravnavani zadevi je ta zahteva izpolnjena, ker je iz tožbe razvidno, da sta tožeči stranki 50-odstotno povečanje globe, ki jima je bila naložena, šteli za napačno, zlasti z vidika stopenj povečanja, ki jih je Komisija uporabila za primere ponovitev kršitev v predhodnih odločbah.

               54

               Zato je treba vse očitke v podporo obravnavanemu tožbenemu razlogu razglasiti za dopustne.

               55

               Tretjič, glede utemeljenosti tožbenega razloga je treba opozoriti, da so ustanovitvene pogodbe vzpostavile enotni pravni red, v katerem je Pogodba AE, Pogodba PJ pa je bila do 23. julija 2002, lex specialis, ki odstopa od lex generalis, kar je Pogodba ES (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 5. junija 2001 v zadevi ESF Elbe-Stahlwerke Feralpi proti Komisiji, T-6/99, Recueil, str. II-1523, točka 102 in navedena sodna praksa). Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da je prepoved kartelov določena v dveh analognih določbah, in sicer v členih 81 ES in 65 PJ, ki se, čeprav izhajata iz dveh različnih pogodb, sklicujeta na enaka pravna pojma (v tem smislu glej zgoraj v točki 40 navedeno sodbo Thyssen Stahl proti Komisiji, točke 269, 270 in 277; ter sodbi Sodišča prve stopnje z dne 11. marca 1999 v zadevi Unimétal proti Komisiji, T-145/94, Recueil, str. II-585, točki 248 in 252, in z dne 13. decembra 2001 v združenih zadevah Krupp Thyssen Stainless in Acciai speciali Terni proti Komisiji, T-45/98 in T-47/98, Recueil, str. II-3757, točka 181).

               56

               Zato je treba priznati, da mora biti odločba, ki jo sprejme Komisija na podlagi pristojnosti, ki ji jo daje pravni red Skupnosti in s katero ugotovi, da je podjetje sodelovalo v kartelu, v okviru nove odločbe, ki se nanaša na pravo Skupnosti, osnova za presojo nagnjenosti tega podjetja h kršenju pravil Skupnosti, ki se nanašajo na kartele.

               57

               Poleg tega ni v Smernicah ničesar, kar bi nakazovalo, da je treba navedbo, da mora biti zadevna „ponovitev kršitve enaka vrsta kršitve istega ali istih podjetij“, razlagati v smislu, da Komisija ne bi smela upoštevati – da bi ugotovila ponovitev kršitve na podlagi člena 81 ES – kršitev, ugotovljenih v skladu s pogodbo PJ. Nasprotno, iz naslova Smernic je razvidno, da se te uporabljajo za izračun glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17, ter glob, naloženih na podlagi člena 65(5) PJ.

               58

               Trditev, da naj bi posebne okoliščine, v katerih je bila storjena predhodna kršitev, Komisiji preprečevale ugotovitev ponovitve kršitve s strani tožečih strank, je treba zavrniti, ker iz sodne prakse izhaja, da pojem ponovitev kršitve pomeni zgolj predhodno ugotovitev kršitve konkurenčnega prava Skupnosti (zgoraj v točki 36 navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 41).

               59

               Vendar je v obravnavani zadevi iz členov 1 in 4 Odločbe 90/417 jasno razvidno, da je bila družba Outokumpu opozorjena, da s sklepanjem sporazumov o cenah in z delitvijo trgov ter strank s svojimi konkurenti krši konkurenčno pravo Skupnosti in da bi se morala vzdržati ponavljanja teh ravnanj. Vendar je iz člena 1 izpodbijane odločbe razvidno, da sta bili nato tožeči stranki udeleženi pri skoraj enaki kršitvi.

               60

               Glede trditve, da naj bi bili tožeči stranki različno obravnavani v primerjavi z drugimi podjetji, zoper katere se Odločba 90/417 ni štela za obteževalno okoliščino, je treba poudariti, da zgolj dejstvo, da je Komisija v svoji prejšnji praksi odločanja menila, da nekateri dejavniki ne pomenijo obteževalne okoliščine pri odmeri globe, ne pomeni, da mora v naslednji odločbi presoditi enako (glej po analogiji sodbo Sodišča prve stopnje z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T-38/02, ZOdl., str. II-4407, točka 57).

               61

               Iz navedenega je razvidno, da Komisija, s tem da je ugotovila ponovitev kršitve s strani tožečih strank, ni storila napake.

               62

               Glede očitkov zoper 50-odstotno stopnjo povečanja iz izpodbijane odločbe, je treba poudariti, da Komisija lahko pri določitvi stopnje povečanja zaradi ponovitve kršitve upošteva dokaze, ki naj bi potrjevali nagibanje zadevnega podjetja k neupoštevanju pravil o konkurenci, skupaj s časom, ki je potekel med zadevnima kršitvama.

               63

               V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je bil na dan sprejetja Odločbe 90/417, 18. julija 1990, kartel, ki je predmet izpodbijane odločbe, že vzpostavljen. Vendar sta se kljub ugotovitvi skoraj enake kršitve pravil o konkurenci s strani tožečih strank v Odločbi 90/417 ti odločili nadaljevati sodelovanje pri novem kartelu. Ta okoliščina kot taka upravičuje stopnjo povečanja iz izpodbijane odločbe.

               64

               Res je, da se tožeči stranki sklicujeta na vrsto okoliščin, v katerih je bila storjena kršitev, ugotovljena v Odločbi 90/417, in so pojasnjene v naslovu X, točka 12, navedene odločbe. Vendar so te okoliščine, ki so zares upravičile dejstvo, da se tožečima strankama ni naložila globa v navedeni odločbi, nujno lastne tej zadnji in nimajo nobene povezave z nagibanjem tožečih strank k neupoštevanju pravil o konkurenci z dne 18. julija 1990. Zato jih ni mogoče upoštevati pri določanju stopnje povečanja globe, naložene zaradi ponovitve kršitve.

               65

               V zvezi s trditvijo, da naj bi se tožeči stranki različno obravnavali glede na druga podjetja, pri katerih ugotovitev ponovitve kršitve ni privedla do tako velikega povečanja kot pri tožečih strankah, je treba poudariti, prvič, da predhodna praksa odločanja Komisije ne pomeni pravnega okvira za globe na področju konkurence (sodba Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin proti Komisiji, T-203/01, Recueil, str. II-4071, točka 292) in, drugič, da ima Komisija v okviru Uredbe št. 17 diskrecijsko pravico pri določanju višine glob, da bi ravnanje podjetij usmerila k spoštovanju pravil o konkurenci (sodba Sodišča prve stopnje z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T-236/01, T-239/01, od T-244/01 do T-246/01, T-251/01 in T-252/01, Recueil, str. II-1181, točka 216), in pristojnost, da kadar koli prilagodi višino glob potrebam te politike (zgoraj v točki 33 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 169).

               66

               Glede na zgoraj navedeno Komisija s tem, da je za tožeči stranki uporabila 50-odstotno povečanje globe, naložene zaradi ponovitve kršitve, ni storila očitne napake pri presoji. Poleg tega Sodišče prve stopnje pri izvrševanju pristojnosti za odločanje v sporu polne jurisdikcije meni, da navedene stopnje ni treba spremeniti.

         Drugi tožbeni razlog: neustrezna presoja velikosti sektorja, na katerega je vplivala kršitev, za izračun izhodiščnega zneska globe

      Trditve strank

               67

               Tožeči stranki v okviru drugega tožbenega razloga zatrjujeta, da je Komisija z ugotovitvijo, da je vrednost zadevnega trga znašala 288 milijonov EUR, pretiravala glede njegove velikosti in zato teže kršitve, zaradi česar naj bi bila naložena pretirana globa.

               68

               Tožeči stranki uvodoma opozarjata, da je v sektorju industrijskih cevi skupna cena proizvodov običajno sestavljena iz cene bakra, ki kotira na London Metal Exchange (londonski borzi jekla, v nadaljevanju: LME), in stroškov predelave, ki ustrezajo vrednosti, ki jo doda proizvajalec (v nadaljevanju: marža predelave). Surovino, potrebno za izdelavo industrijskih cevi, preskrbi bodisi stranka bodisi sam proizvajalec cevi, ki jo tako zaračuna v končni ceni.

               69

               Tožeči stranki menita, da je velikost zadevnega trga pomembna pri določitvi izhodiščnega zneska globe. Tožeči stranki trdita vsaj, da je Komisija v obravnavani zadevi izhodiščni znesek določila glede na velikost zadevnega trga.

               70

               Tožeči stranki zatrjujeta, da kot proizvajalki industrijskih cevi nista imeli nobenega vpliva na ceno glavne surovine, in sicer bakra, ki naj bi pomenila približno dve tretjini končne cene, ki jo plačajo njune stranke. V zvezi s tem tožeči stranki opozarjata, da se cena kovine določa na podlagi dnevne kotacije na LME in da z nabavljanjem te kovine upoštevata le navodila kupcev industrijskih cevi. Stranke same so zato tiste, ki naj bi določale ceno kovine. Zato naj bi bila cena kovine le element, ki se prenese na stranke. Dejanska gospodarska teža zadevnega trga naj bi bila zato omejena na maržo predelave.

               71

               Tožeči stranki v podporo zgoraj navedenega trdita, da bi morala Komisija pri presoji velikosti zadevnega trga odšteti približno dve tretjini celotne cene zadevnih proizvodov, zaradi česar bi se določil nižji izhodiščni znesek globe. Tožeči stranki ugotavljata, da Komisija s tem, da od cene bakra ni odštela prometa zadevnega trga, ni upoštevala gospodarske resničnosti trga in je določila pretiran izhodiščni znesek globe glede na težo kršitve.

               72

               Komisija predlaga, naj se tožbeni razlog, na katerega se sklicujeta tožeči stranki, zavrne. Poleg tega Komisija v dupliki zahteva, naj tožeči stranki pojasnita, ali prerekata, da sta sodelovali pri kršitvi, ki je vplivala na celotni sektor industrijskih cevi. Komisija zatrjuje, da če je tako, gre za nedopusten tožbeni razlog, ker ga nista navajali že v tožbi. Poleg tega Komisija trdi, da bi jo to prerekanje vodilo k temu, da bi Sodišču prve stopnje predlagala, naj poveča globo, naloženo tožečima strankama, ker jima je bil navedeni znesek znižan za 50% zato, ker sta med drugim navedli, da ne prerekata dejanskega stanja, na katero je Komisija oprla obtožbe.

               73

               Tožeči stranki v pisnih stališčih, podanih na zahtevo Komisije, zatrjujeta, da ne prerekata sodelovanja pri enotni kršitvi, ki je zajemala razdelitev trgov in strank, uvedbo sistema vodilnega podjetja na zadevnem trgu ter omejevalne sporazume o pogojih dobavljanja industrijskih cevi. Poleg tega priznavata, da je ta kršitev vplivala na celotni sektor industrijskih cevi. Poudarjata pa, da kršitev ni zajemala cene bakra.

         Presoja Sodišča prve stopnje

               74

               Uvodoma je treba ugotoviti, da ni treba odločiti niti o ugovoru o nedopustnosti niti o nasprotni tožbi, ki jih je oblikovala Komisija. Tožeči stranki sta namreč v stališčih, danih na zahtevo Komisije, jasno navedli, da priznavata, da je kršitev vplivala na celotni sektor industrijskih cevi.

               75

               Glede utemeljenosti je treba na začetku poudariti, da metodologija, navedena v Smernicah, ki jih je Komisija uporabila v izpodbijani odločbi (glej točko 31 zgoraj), ustreza pavšalni logiki, na podlagi katere se splošni izhodiščni znesek globe, določen glede na težo kršitve, izračuna glede na naravo kršitve, njen dejanski vpliv na trg, če se da izmeriti, in glede na obseg upoštevnega geografskega trga (točka 1 A, prvi pododstavek, Smernic). Zato je splošni izhodiščni znesek globe določen za vsakega udeleženca, zlasti glede na njegovo velikost.

               76

               Poleg tega lahko Komisija za določitev izhodiščnega zneska globe upošteva velikost prizadetega trga, ni pa k temu zavezana (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 15. marca 2006 v zadevi BASF proti Komisiji, T-15/02, ZOdl., str. II-497, točka 134, in z dne 27. septembra 2006 v zadevi Roquette Frères proti Komisiji, T-322/01, ZOdl., str. II-3137, točki 149 in 150).

               77

               Glede na to sodno prakso je razvidno, da premisa tožečih strank, na podlagi katere je velikost upoštevnega trga kot taka odločilen dejavnik za presojo teže kršitve in tako za določitev izhodiščnega zneska globe, ni utemeljena.

               78

               Vendar je iz izpodbijane odločbe jasno razvidno, da je Komisija v obravnavani zadevi pri presoji teže zadevne kršitve upoštevala velikost trga industrijskih cevi v EGP. Čeprav je Komisija na podlagi značilnosti kršitve že ugotovila, da je bila ta „zelo resna“ v smislu njenih smernic (uvodna izjava 294), pa je namreč v izpodbijani odločbi težo kršitve in s tem splošni izhodiščni znesek globe določila ob upoštevanju dejanskih učinkov kartela na trg (uvodne izjave od 295 do 314), obsega zadevnega geografskega trga (uvodne izjave od 315 do 317) in dejstva, da je bil sektor, ki je bil predmet kršitve, pomemben trg, katerega vrednost v EGP je bila ocenjena na 288 milijonov EUR (uvodni izjavi 318 in 319).

               79

               Čeprav je bila za presojo teže kršitve in splošnega izhodiščnega zneska globe velikost zadevnega trga le eden izmed dejavnikov, ki jih je Komisija navedla v izpodbijani odločbi, ostaja dejstvo, da je Komisija navedeni znesek dejansko določila glede na ta dejavnik. Zato je treba trditev Komisije, da izhodiščni znesek globe, naložene tožečima strankama, ne bi bil nujno nižji od 11,55 milijona EUR, če bi se cena bakra odštela od prometa trga, zavrniti.

               80

               Zato je treba preveriti, ali je napačno, da je Komisija pri presoji velikosti prizadetega trga upoštevala ceno bakra.

               81

               Tožeči stranki v zvezi s tem trdita, prvič, da cene bakra ne nadzorujejo proizvajalci industrijskih cevi, ker je določena glede na LME in, drugič, ker so kupci industrijskih cevi tisti, ki sami odločajo, po kakšni ceni se nabavlja kovina.

               82

               Vendar je treba ugotoviti, da ni nobenega veljavnega razloga, da bi se promet upoštevnega trga računal tako, da bi se izključili nekateri proizvodni stroški. Kot je pravilno navedla Komisija, v vseh industrijskih sektorjih obstajajo stroški, vezani na končni proizvod, ki jih proizvajalec ne more nadzirati, ampak so vsekakor bistveni element vseh dejavnosti, zato jih ni mogoče izključiti iz njegovega prometa pri določitvi izhodiščnega zneska globe (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T-25/95, T-26/95, od T-30/95 do T-32/95, od T-34/95 do T-39/95, od T-42/95 do T-46/95, T-48/95, od T-50/95 do T-65/95, od T-68/95 do T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 in T-104/95, Recueil, str. II-491, točki 5030 in 5031). Dejstvo, da cena bakra pomeni pomemben del končne cene industrijskih cevi oziroma da je tveganje nihanj cen bakra veliko večje kot pri drugih surovinah, ne more ovreči te ugotovitve.

               83

               Ugotoviti je torej treba, da je Komisija pravilno upoštevala ceno bakra za opredelitev velikosti zadevnega trga. Tudi drugi tožbeni razlog torej ni utemeljen.

               84

               Zato je treba tožbo zavrniti.

         Stroški

               85

               V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeči stranki nista uspeli s predlogi, se jima v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov je
               SODIŠČE PRVE STOPNJE (osmi senat)
               razsodilo:

                           1.

                           Tožba se zavrne.

                           2.

                           Družbama Outokumpu Oyj in Luvata Oy se naloži plačilo stroškov.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Wahl
                     Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 6. maja 2009.
                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: angleščina.
      (
            1
         )	Prikriti zaupni podatki.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. januarja 2006.#De Groot en Slot Allium BV in Bejo Zaden BV proti Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie in Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Francija.#Direktiva 70/458/EGS - Trženje semena zelenjadnic - Člen 2 - Direktiva 92/33/EGS - Trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena - Priloga II - Skupni katalog sort zelenjadnic - Nacionalni predpis, ki trženje pod imenom šalotka pridržuje le za sorte, proizvedene z vegetativnim razmnoževanjem - Člen 28 ES - Varstvo potrošnikov.#Zadeva C-147/04.

text:
      Zadeva C-147/04
      De Groot en Slot Allium BV
      in
      Bejo Zaden BV
      proti
      Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
      in
      Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d'État (Francija))
      „Direktiva 70/458/EGS – Trženje semena zelenjadnic – Člen 2 – Direktiva 92/33/EGS – Trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena – Priloga II – Skupni katalog sort zelenjadnic – Nacionalni predpis, ki trženje pod imenom šalotka pridržuje le za sorte, proizvedene z vegetativnim razmnoževanjem – Člen 28 ES – Varstvo potrošnikov“
      Povzetek sodbe
      1.        Kmetijstvo – Usklajevanje zakonodaje – Trženje semena zelenjadnic – Direktiva 70/458
      (direktivi Sveta 70/458, člen 2(1)(A), in 92/33, priloga II)
      2.        Prosti pretok blaga – Količinske omejitve – Ukrepi z enakim učinkom
      (člen 28 ES)
      1.        Iz povezanih določb Direktive 70/458 o trženju semena zelenjadnic, kot je bila spremenjena, in Direktive 92/33 o trženju razmnoževalnega
         in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena, ni mogoče sklepati, da je sorto zelenjadnice, če zelenjadnice ni na seznamu
         iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, vseeno mogoče vpisati v skupni katalog sort zelenjadnic kot seme, ker je navedena zelenjadnica
         na seznamu iz priloge II k Direktivi 92/33.

      Iz tega izhaja, da ker šalotke ni na seznamu zelenjadnic, za katere velja Direktiva 70/458, vpis sort ambition in matador
         kot semen te zelenjadnice v skupni katalog s strani Komisije, potem ko so ji pristojni organi države članice posredovali nacionalni
         katalog, ni bil opravljen v skladu z navedeno direktivo.

      (Glej točki 65 in 66.)
      2.        Obveznosti iz člena 28 ES ne izpolni država članica, ki pod imenom „šalotka“ dovoljuje trženje zelenjadnic, ki se zgolj vegetativno
         razmnožujejo, in izključuje tiste, proizvedene in tržene pod istim imenom v drugih državah članicah.

      Take ureditve s stališča člena 28 ES ni mogoče šteti za utemeljeno, ker ne izpolnjuje nujnih zahtev, ki se nanašajo zlasti
         na varstvo potrošnikov. Razen razlike pri razmnoževanju sta si namreč ti vrsti šalotke po zunanjem videzu zelo podobni. Torej
         je želeni cilj sporne nacionalne zakonodaje, in sicer varstvo potrošnikov, mogoče doseči z ustreznim označevanjem, pri čemer
         je natančno opredeljeno, da so sporne šalotke pridobljene iz semena in ne z vegetativnim razmnoževanjem.

      (Glej točke 75, 77, 79, 80 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 10. januarja 2006(*)

      „Direktiva 70/458/EGS – Trženje semena zelenjadnic – Člen 2 – Direktiva 92/33/EGS – Trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena – Priloga II – Skupni katalog sort zelenjadnic – Nacionalni predpis, ki trženje pod imenom šalotka pridržuje le za sorte, proizvedene z vegetativnim razmnoževanjem – Člen 28 ES – Varstvo potrošnikov“
      V zadevi C-147/04,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložil Conseil d'État (Francija)
         z odločbo z dne 4. februarja 2004, ki je prispela na Sodišče 22. marca 2004, v postopku

      De Groot en Slot Allium BV,

      Bejo Zaden BV
      proti
      Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie,

      Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales,

      ob udeležbi
      Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (Cerafel),

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, J. Makarczyk, C. Gulmann, G. Arestis (poročevalec) in J. Klučka, sodniki,
      generalni pravobranilec: D. Ruíz-Jarabo Colomer,
      sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. aprila 2005,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za De Groot en Slot Allium BV in Bejo Zaden BV C. Amigues in M. Bay, odvetnika,
      –        za Comité économique agricole régional fruits in légumes de la Région Bretagne (Cerafel) M. Jacquot, O. Prost in K. Merten-Lentz,
         odvetniki,

      –        za francosko vlado G. de Bergues in A. Colomb, zastopnika,
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster in D. J. M. de Grave, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti M. Nolin in B. Stromsky, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 24. maja 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 70/458/EGS z dne 29. septembra 1970 o trženju
         semena zelenjadnic (UL L 225, str. 7), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 88/380/EGS z dne 13. junija 1988 (UL L 187,
         str. 31, v nadaljevanju: Direktiva 70/458) in Direktive Sveta 92/33/EGS z dne 28. aprila 1992 o trženju razmnoževalnega in
         sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena (UL L 157, str. 1).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med nizozemskima družbama De Groot en Slot Allium BV in Bejo Zaden BV (v nadaljevanju:
         De Groot in Bejo) ter ministrstvom za gospodarstvo, finance in industrijo in ministrstvom za kmetijstvo, prehrano, ribištvo
         in podeželje (v nadaljevanju: pristojni ministrstvi) na podlagi tožbe za razveljavitev, ki sta jo ti družbi vložili zoper
         implicitno odločbo o zavrnitvi njune zahteve za razveljavitev odloka z dne 17. maja 1990 o trženju šalotke (JORF z dne 2.
         junija 1990, str. 6557).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
       Direktiva 70/458
      3        Direktiva 70/458, ki se nanaša na semena zelenjadnic, tržena znotraj Skupnosti, v členu 2(1)(A) določa seznam zelenjadnic,
         v katerem šalotka (allium ascalonicum) ni navedena.

      4        Med semeni zelenjadnic člen 2(1), B, C in D razlikuje med tremi kategorijami, in sicer osnovnim semenom, certificiranim semenom
         in standardnim semenom.

      5        Člen 2(1a) Direktive 70/458 določa:

      „Spremembe, ki jih je treba zaradi upoštevanja razvoja znanstvenega ali tehničnega znanja narediti na seznamu vrst iz odstavka
         1 del A glede poimenovanj in hibridov, ki nastanejo s križanjem med vrstami iz te direktive, se sprejmejo v skladu s postopkom
         iz člena 40.“

      6        V skladu s členom 3(1) do (3) Direktive 70/458 velja:

      „1.      Države članice določijo, da se seme zelenjadnic ne sme potrjevati, preveriti kot standardno seme in tržiti, če sorta ni uradno
         sprejeta v vsaj eni državi članici.

      2.      Vsaka država članica sestavi enega ali več katalogov sort, ki so uradno sprejete za potrjevanje, preverjanje kot standardno
         seme in trženje na njenem ozemlju. […]

      […]
      3.      Skupni katalog sort zelenjadnic se vzpostavi v skladu z določbami členov 16 in 17 na podlagi nacionalnih katalogov držav članic.“
      7        Člen 4, prvi odstavek, Direktive 70/458 določa, da države članice zagotovijo, da se sorta sprejme le, če je razločljiva, nespremenljiva
         in dovolj izenačena. Člen 5 te direktive določa pogoje, pod katerimi je sorta razločljiva, nespremenljiva in dovolj izenačena.

      8        Člen 10(1) Direktive 70/458 med drugim določa, da države članice poskrbijo za uradno objavo kataloga sort, sprejetih na njihovem
         ozemlju, in, kjer se zahteva vzdrževanje sorte, ime osebe ali oseb, odgovornih za to v teh državah.

      9        Člen 11(1) Direktive 70/458 določa:

      „Vsak zahtevek ali umik zahtevka za sprejetje sorte, vsak vpis v katalog sort in kakršna koli sprememba v tej zvezi se takoj
         sporoči drugim državam članicam in Komisiji.“

      10      Odstavek 2 tega člena 11 določa, da države članice za vsako novo sprejeto sorto drugim državam članicam in Komisiji pošljejo
         kratek opis lastnosti glede njene uporabe, ki so jih opazile pri postopku sprejetja. Na zahtevo sporočijo tudi opis posebnih
         lastnosti, ki sorti omogočajo, da je razločljiva od drugih podobnih sort.

      11      Člen 12(1) in (2) Direktive 70/458 določata zlasti, da države članice določijo, da morajo biti sprejete sorte vzdrževane v
         skladu s sprejeto prakso za vzdrževanje dane sorte in da mora biti ob vsakem času omogočena kontrola vzdrževanja iz zapisov,
         ki jih opravlja oseba ali osebe, odgovorne za sorto.

      12      Člen 13a Direktive 70/458 določa:

      „1.      Države članice zagotovijo, da se odstranijo vsi dvomi, ki nastanejo po sprejetju sorte v zvezi s presojo njene razločljivosti
         ali imena ob sprejetju.

      2.       Če se po sprejetju sorte ugotovi, da pogoj v zvezi z razločljivostjo v smislu člena 5 ob sprejetju ni bil izpolnjen, se sprejetje
         nadomesti z drugo odločbo ali, kjer je to primerno, s preklicem, ki je v skladu s to direktivo.

      S to drugo odločbo se sorta od dne njenega prvotnega sprejetja ne šteje več kot sorta, poznana v Skupnosti v smislu člena
         5 […]

      3.       Če se po sprejetju sorte ugotovi, da njeno poimenovanje v smislu člena 10 ni bilo sprejemljivo, ko je bila sorta sprejeta,
         se ime prilagodi tako, da je skladno s to direktivo. Države članice lahko dovolijo, da se prejšnje ime uporablja začasno kot
         dodatno ime. V skladu s postopkom iz člena 40 se lahko določi podrobna ureditev, v skladu s katero se prejšnje ime lahko uporablja
         kot dodatno ime.“

      13      Člen 14(1) Direktive 70/458 določa:

      „1. Države članice zagotovijo, da se sprejetje sorte prekliče:
      a)      če se s preizkušanjem dokaže, da sorta ni več razločljiva, nespremenljiva ali dovolj izenačena,
      b)      če to zahteva oseba ali osebe, odgovorne za sorto, razen če je zagotovljeno vzdrževanje sorte.
      2. Države članice lahko prekličejo sprejetje sorte:
      a)      če ni zagotovljena skladnost z zakoni in drugimi predpisi, sprejetimi v skladu s to direktivo,
      b)      če so bili ob zahtevku za sprejetje ali med preizkušanjem podani napačni ali lažni podatki o dejavnikih, na podlagi katerih
         je bilo odobreno sprejetje.“

      14      Člen 15(1) Direktive 70/458 določa, da države članice zagotovijo, da je sorta izbrisana iz njihovega kataloga, če je bilo
         sprejetje sorte preklicano ali je preteklo obdobje veljavnosti sprejetja.

      15      V skladu s členom 16(1) in (2) te direktive velja:

      „1.      Države članice zagotovijo, da po izteku roka dveh mesecev od objave iz člena 17 za seme sort, sprejetih v skladu z določbami
         te direktive ali v skladu z načeli, ki ustrezajo načelom iz te direktive, ne veljajo nobene tržne omejitve v zvezi s sorto.

      2.      Z odstopanjem od določb iz odstavka 1 se državi članici po postopku iz člena 40 na njeno zahtevo lahko dovoli, da na delu
         svojega ozemlja ali na celotnem ozemlju prepove trženje zadevnega semena sorte, če sorta ni razločljiva, nespremenljiva in
         dovolj izenačena. Zahtevo je treba vložiti pred koncem tretjega koledarskega leta po letu sprejetja.“

      16      Člen 17(1) te direktive določa:

      „Komisija na podlagi prejetih informacij, ki jih je poslala država članica, v Uradnem listu Evropskih skupnosti, pod naslovom ‚Skupni katalog sort zelenjadnic‘ (v nadaljevanju: skupni katalog), objavi seznam vseh sort, za katerih seme
         na podlagi člena 16 po izteku roka dveh mesecev ne veljajo nobene tržne omejitve v zvezi s sorto, in informacije, zahtevane
         v členu 10(1), ki zadevajo osebo ali osebe, odgovorne za vzdrževanje sorte. Objavljeno obvestilo navaja, katere države članice
         so prejele dovoljenje po členu 16(2) ali členu 18 […]“

      17      Člen 18 Direktive 70/458 določa:

      „Če se ugotovi, da lahko gojenje sorte, vključene v skupni katalog […], v kateri koli državi članici z vidika zdravstvenega
         varstva rastlin škodi gojenju drugih sort ali vrst, se lahko na njeno zahtevo navedeni državi članici v skladu s postopkom
         iz člena 40 dovoli, da prepove trženje semena te sorte na celotnem ozemlju ali na delu njenega ozemlja. Če obstaja neposredna
         nevarnost širitve škodljivih organizmov, lahko zadevna država članica od vložitve te zahteve naprej uvede navedeno prepoved
         in ta velja do sprejetja dokončne odločitve, ki se sprejme v skladu s postopkom iz člena 40.“

      18      Člen 35(1) te direktive določa:

      „Države članice sprejmejo vse ukrepe, ki so primerni za to, da se med trženjem opravijo, vsaj z vzorčenjem, uradne kontrole
         semen zelenjadnic glede spoštovanja pogojev, ki jih določa ta direktiva.“

      19      V skladu s členom 36 Direktive 70/458 države članice zagotovijo, da za seme kategorij „certificirano seme“ in „standardno
         seme“ velja naknadno uradno preverjanje med rastjo, opravljeno z vzorčenjem, glede sortnih pristnosti in čistosti v primerjavi
         s standardnimi vzorci.

      20      Člen 38(1) in (2) Direktive 70/458 določa:

      „1.      Če se pri naknadnem preverjanju med rastjo večkrat ugotovi, da seme katere koli sorte ne izpolnjuje pogojev, določenih za
         sortni pristnost ali čistost, države članice zagotovijo, da se osebi, ki ga trži, popolnoma, delno ali, če je to primerno,
         za določeno obdobje, prepove trženje takšnega semena.

      2.      Vsi ukrepi, sprejeti po odstavku 1, se umaknejo, takoj ko se z ustrezno gotovostjo ugotovi, da bo seme, namenjeno za trženje,
         v prihodnosti izpolnjevalo pogoje glede sortnih pristnosti in čistosti.“

      21      Končno se na podlagi člena 40 Direktive 70/458 v primerih, v katerih se sklicuje na postopek, opredeljen v tem členu, Stalni
         odbor za seme in razmnoževalni material za poljedelstvo, vrtnarstvo in gozdarstvo na način, določen v tem členu, pozove, naj
         poda mnenje o predlogu Komisije glede ukrepov, ki naj bi se na tem področju sprejeli.

       Direktiva 92/33
      22      V skladu s členom 1(1) Direktive 92/33 se ta uporablja za trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic v Skupnosti,
         razen semena. Ta člen v odstavku 2, prvi pododstavek, predvideva, da členi od 2 do 20 in člen 24 veljajo za rodove in vrste,
         naštete v prilogi II, in za njihove hibride. V tej prilogi je navedena šalotka (allium ascalonicum).

      23      Člen 1(3) te direktive določa, da je spremembe seznama rodov in vrst iz priloge II treba sprejeti po postopku iz člena 22
         te direktive.

      24      Člen 9 Direktive 92/33 določa:

      „1.      Brez poseganja v člen 2 se razmnoževalni material in sadike zelenjadnic, ki pripadajo rodovom ali vrstam, naštetim v Prilogi
         II, in ki jih prav tako zajema Direktiva 70/458/EGS, ne trži znotraj Skupnosti; izjeme so sorte, odobrene v skladu z Direktivo
         70/458/EGS.

      2.      Brez poseganja v člen 2 in v odstavka 3 in 4 tega člena se razmnoževalni in sadilni material zelenjadnic, ki pripada rodovom
         ali vrstam, naštetim v Prilogi II in jih Direktiva 70/458/EGS ne zajema, ne sme tržiti znotraj Skupnosti, če ne pripada sorti,
         ki je uradno odobrena vsaj v eni državi članici.

      Glede pogojev za sprejetje se uporabljajta člena 4 in 5 ter člen 10(3) navedene direktive.
      Člen 3(2) in (4), členi 6, 7 in 8, člen 10(1), (2) in (4) ter členi od 11 do 15 te direktive smiselno veljajo za postopke
         in formalnosti za odobritev ter vzdrževanje sorte.

      V vsakem primeru je mogoče upoštevati rezultate neuradnih preizkusov in praktične podatke, zbrane med rastjo.
      3.      Države članice storijo vse potrebno, da zagotovijo, da uradna odobritev sort, ki pripadajo rodovom ali vrstam, navedenim v
         odstavku 2 in ki so bile odobrene pred 1. januarjem 1993 v skladu z drugačnimi načeli, kot jih vsebuje Direktiva 70/458/EGS,
         ali na podlagi dejstva, da je bil material tržen na njihovem ozemlju, poteče najpozneje 30. junija 1998, razen če so bile
         omenjene sorte do tega datuma odobrene v skladu z odstavkom 1.

      4.      Sorte, uradno odobrene v skladu z odstavkoma 2 in 3, se vpišejo v Skupni katalog sort [...], na katerega se sklicuje člen
         17 Direktive 70/458/EGS. Členi 16(2) in (3), 17, 18 in 19 se uporabljajo smiselno.

      V katalogu morajo biti sorte, odobrene v skladu z odstavkom 3, označene s posebnim sklicem.“
      25      V skladu s členom 14(1) Direktive 92/33 velja:

      „1. Za razmnoževalni in sadilni material zelenjadnic, ki ustreza zahtevam te direktive, ne veljajo nobene omejitve trženja
         glede dobavitelja, zdravstvenega stanja rastlin, rastnega substrata in ureditve inšpekcijskih pregledov, razen tistih, ki
         so navedene v tej direktivi.

      2. Za trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, katerega sorta je vpisana v Skupni katalog sort zelenjavnih
         vrst, ne veljajo nobene omejitve v zvezi s sorto, razen tistih, ki jih vsebuje ta direktiva.“

       Nacionalna ureditev
      26      Člena 1 in 2 odloka z dne 17. maja 1990 določata:

      „Člen 1
      Pod imenom šalotka je mogoče transportirati, hraniti z namenom prodaje, dajati v prodajo ali prodati le sorte Allium cepa L. sort. ascalonicum, ki se vegetativno razmnožuje s čebulicami […]

      Člen 2
      Ta odlok se nanaša na šalotko (Allium cepa L. sort. ascalonicum), namenjeno za neposredno uporabo potrošnikov, z izjemo zelene šalotke s celimi listi ter šalotke, namenjene za predelavo.

      Pripravljena in pakirana šalotka mora izpolnjevati določbe tega odloka.“
      27      Iz členov L. 214-2 zakonika o potrošnji izhaja, da je kršitev določb odloka z dne 17. maja 1990 kazensko sankcionirana kot
         prekršek tretjega razreda.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      28      Vrsta zelenjadnic z imenom šalotka (allium ascalonicum), ki nastane z vegetativnim razmnoževanjem, to je z neposrednim razmnoževanjem s čebulicami, t. i. „tradicionalna šalotka“,
         se goji v glavnem v Franciji, zlasti v Bretanji in v dolini Loare.

      29      De Groot in Bejo sta razvila sorti šalotke, poimenovani „ambition“ in „matador“, za kateri je značilen drugačen način razmnoževanja
         kot za tradicionalno šalotko. Dejansko ti sorti nastaneta iz semenskega zrna (spolno razmnoževanje) in jih ni mogoče ponovno
         posaditi (sejana šalotka).

      30      Leta 1993 je bil za sorti ambition in matador predlagan vpis v nizozemski katalog sort zelenjadnic (v nadaljevanju: nacionalni
         katalog), opravljeni so bili poizkusi, katerih rezultati so bili potrjeni z rezultati primerjalnih poizkusov, ki jih je med
         drugim izvedla pristojna nizozemska uradna ustanova. Glede na rezultate teh poizkusov sta bili ti sorti z odločbami pristojnih
         nizozemskih organov sprejeti v nacionalni katalog 29. junija 1995 kot novi sorti vrste allium ascalonicum L. – šalotka.

      31      Po tem vpisu je Kraljevina Nizozemska Komisiji in državam članicam notificirala tako spremenjeni nacionalni katalog in sporočila
         podatke, ki se nanašajo na značilnosti navedenih sort.

      32      Komisija je 18. marca 1997 objavila prvo dopolnitev devetnajste popolne izdaje skupnega kataloga, v katerem sta med drugim
         v tem katalogu dodani sorti ambition in matador pod imenom vrste allium ascalonicum L. (UL C 87 A, str. 1). V dvajseti (UL 1998, C 130 A, str. 1), enaindvajseti (UL 1999, C 167 A, str. 1), dvaindvajseti (UL
         2003, C 308 A, str. 5) in triindvajseti (UL 2004, C 260 A, str. 8) popolni izdaji skupnega kataloga podatki o sortah ambition
         in matador niso bili spremenjeni.

      33      Od vpisa v skupni katalog se šalotka sort ambition in matador proizvaja in trži pod imenom „šalotka“ v večini držav članic.

      34      De Groot in Bejo, ki tržita predvsem sejano šalotko kot končni proizvod, sta od leta 1999 svojo dejavnost osredotočila na
         trženje semen šalotke, med drugim sort ambition in matador. Tako so bila semena šalotke teh sort izvožena tudi iz Nizozemske
         na francoski trg. Vendar sta glede na določbe odloka z dne 17. maja 1990 De Groot in Bejo ustavila izvoz semena šalotke v
         Francijo.

      35      Leta 2000 so francoski proizvajalci tradicionalne šalotke na Komisiji vložili pritožbo glede trženja sejane šalotke, o tej
         pritožbi se navedena institucija še ni opredelila. Kot izhaja iz spisa, se ta pritožba nanaša na pravilnost vpisa semen šalotke
         sort ambition in matador v skupni katalog leta 1997.

      36      Kot izhaja iz predložitvene odločbe, sta De Groot in Bejo februarja 2001 na pristojni ministrstvi naslovila zahtevo, naj se
         odlok z dne 17. maja 1990 razveljavi, ker ovira svobodno trženje proizvodov teh dveh družb v Franciji. Hkrati sta na Komisijo
         vložila pritožbo v zvezi s tem odlokom, saj sta menila, da se zelenjava sort ambition in matador lahko svobodno trži v Skupnosti,
         glede na to, da sta vpisani v skupni katalog. O tej drugi pritožbi se Komisija še ni opredelila.

      37      S tožbo, vpisano 8. junija 2001 v tajništvu oddelka za spore Conseil d’État, sta De Groot in Bejo zahtevala razveljavitev
         implicitne odločbe o zavrnitvi zaradi molka pristojnih ministrstev v zvezi z njuno zahtevo za razveljavitev odloka z dne 17. maja
         1990. Po mnenju navedenih družb naj bi ta odlok nasprotoval členu 28 ES in Direktivi 70/458. V okviru tega postopka je regionalni
         ekonomski kmetijski odbor za sadje in zelenjavo regije Bretanje (v nadaljevanju: Cerafel) vložil predlog za intervencijo v
         podporo predlogov toženih strank v sporu o glavni stvari, predlogu, ki mu je bilo s predložitveno odločbo ugodeno.

      38      Meneč, da je za presojo zakonitosti odloka z dne 17. maja 1990 potrebna razlaga Direktiv 70/458 in 92/33, je Conseil d’État
         prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje:

      „[A]li je povezane določbe Direktiv 70/458 in 92/33 treba razlagati tako, da je možnost vpisa v skupni katalog […] pridržana
         le za sorte šalotke, ki se razmnožuje brez semen z vegetativnim razmnoževanjem, in ali je bilo torej […] sorti ambition in
         matador mogoče zakonito vpisati v skupni katalog v rubriko, namenjeno šalotki [?]“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      39      Uvodoma je treba opozoriti, da se odlok z dne 17. maja 1990 nanaša na šalotko kot končni proizvod, namenjen prodaji, medtem
         ko se Direktivi 70/458 in 92/33 nanašata na trženje elementov za razmnoževanje znotraj Skupnosti. Dejansko se navedeni direktivi
         nanašata na trženje semen zelenjadnic, sprejetih v skupni katalog, znotraj Skupnosti in razmnoževalnega in sadilnega materiala
         zelenjadnic, katerih sorte so vpisane v skupni katalog, brez kakršnih koli omejitev v zvezi s sorto.

      40      Vendarle, čeprav predmet Direktiv 70/458 in 92/33 ne sovpada s predmetom nacionalnega predpisa, ki je sporen v postopku v
         glavni stvari, iz te okoliščine ni mogoče sklepati, da navedeni direktivi a priori nimata zveze s sporom o glavni stvari, ker ne urejata, kot to ureja odlok z dne 17. maja 1990, trženja in poimenovanja končnega
         proizvoda.

      41      Glede tega je treba poudariti, da zaradi prepovedi trženja pod imenom šalotka vse šalotke razen tradicionalne šalotke, razglašene
         z odlokom z dne 17. maja 1990, in predpisane kazenske sankcije v primeru kršitve odloka za gospodarske subjekte v sektorju,
         zlasti kmete in zadevne distributerje, uvažanje semena šalotke ni imelo smisla, saj je bilo v poznejši fazi v praksi nemogoče
         pod istim imenom tržiti tako pridelan proizvod.

      42      V navedenih okoliščinah predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je bil vpis sort
         šalotke ambition in matador kot semena zelenjadnic v skupni katalog opravljen v skladu z določbami Direktiv 70/458 in 92/33
         in ali, odvisno od odgovora na to vprašanje, pravo Skupnosti nasprotuje temu, da nacionalni predpis, kot je odlok z dne 17.
         maja 1990, ki v Franciji dovoljuje trženje pod imenom „šalotka“ le za zelenjavo, pridobljeno z vegetativnim razmnoževanjem,
         izključuje zelenjavo, pridobljeno iz semen.

      43      Zato je treba najprej odločiti o vpisu sort šalotke kot semen v skupni katalog in nato o vprašanju, ali pravo Skupnosti nasprotuje
         nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja 1990.

       Vpis sort semena šalotke v skupni katalog
      44      Treba je opozoriti, da se šalotka ne nahaja med zelenjadnicami, naštetimi v členu 2(1)(A) Direktive 70/458. Posledično določbe
         te direktive same ne omogočajo vpisa sort te zelenjadnice kot semena v skupni katalog, za tak primer gre pri sortah ambition
         in matador.

      45      Vendar to ne spremeni dejstva, da je šalotka navedena v prilogi II k Direktivi 92/33, ki se nanaša na trženje razmnoževalnega
         in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena, znotraj Skupnosti. Iz navedenega izhaja, da sorti ambition in matador zelenjadnice,
         poimenovane „šalotka“, ni mogoče vpisati v skupni katalog na podlagi te direktive kot sorti semen.

      46      Vendarle, čeprav se šalotka ne nahaja na seznamu zelenjadnic, naštetih v členu 2(1)(A) Direktive 70/458, ni sporno, da so
         pristojni nizozemski organi 29. junija 1995 navedeni sorti šalotke sprejeli v nacionalni katalog kot novi sorti semen vrste
         allium ascalonicum. Navedeni organi so s sklicevanjem na člen 11(2) Direktive 70/458 o navedenem katalogu obvestili Komisijo, ki je 18. marca
         1997 objavila prvo dopolnitev devetnajste popolne izdaje skupnega kataloga. Ta dopolnitev med drugim dodaja sorti ambition
         in matador v skupni katalog pod imenom vrste allium ascalonicum kot semena.

      47      V teh okoliščinah se zastavlja vprašanje, ali povezane določbe Direktiv 70/458 in 92/33 nasprotujejo takemu vpisu.

      48      Glede tega De Groot in Bejo ter nizozemska vlada trdijo, da je treba povezane določbe Direktiv 70/458 in 92/33 razlagati tako,
         da se sorte šalotke, ki se razmnožuje s semeni, lahko vpiše v skupni katalog. Dejansko naj bi določitev enega samega kataloga
         implicirala, da je oba seznama zelenjadnic iz navedenih direktiv treba obravnavati skupaj, če se postavi vprašanje vpisa neke
         vrste v ta katalog.

      49      Nizozemska vlada zlasti zatrjuje, da se, čeprav šalotka ni izrecno navedena kot vrsta zelenjadnice v Direktivi 70/458, sorte
         te zelenjadnice, pridelane iz semen, glede na to, da so določbe te direktive zamišljene v povezavi z določbami Direktive 92/33,
         lahko vpišejo v skupni katalog. Dejansko naj bi bil namen teh direktiv, ki se dopolnjujeta, vzpostaviti skupni katalog sort,
         ne glede na njihov način razmnoževanja. To trditev potrjuje tudi dejstvo, da seznam vrst, naštetih v členu 2(1)(A) Direktive
         70/458, ni zaprt.

      50      Navedeni družbi in nizozemska vlada v bistvu trdijo, da vzpostavitev enega samega kataloga nedvomno vpliva na ureditve vpisa
         sort, določene v Direktivah 70/458 in 92/33, in sicer tako, da se seznama zelenjadnic, ki jih predvidevata ti direktivi, medsebojno
         dopolnjujeta. V navedenih okoliščinah za to, da bi Direktiva 70/458 veljala za zelenjadnico, ki se ne nahaja v členu 2(1)(A),
         zadostuje, da je ta zelenjadnica navedena v prilogi II k Direktivi 92/33.

      51      Res je, da obstaja en sam katalog sort zelenjadnic, v katerem so navedene sorte, katerih semena spadajo med vrste zelenjadnic,
         ki se nahajajo v seznamu iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, in sorte, katerih razmnoževalni in sadilni material sodi v rodove
         in vrste, ki jih zajema seznam iz priloge II k Direktivi 92/33.

      52      Vendarle navedena ugotovitev ne dopušča sklepa, da se ta seznama medsebojno dopolnjujeta in da omogočata vpis v skupni katalog
         sort zelenjadnic, ne glede na to, ali se te nahajajo na seznamu iz Direktive 70/458 ali seznamu iz Direktive 92/33.

      53      Glede tega je treba najprej spomniti, da direktivi 70/458 in 92/33 opredeljujeta svoje področje uporabe. Kot to izhaja tudi
         iz naslovov teh direktiv, se prva nanaša na trženje semen zelenjadnic znotraj Skupnosti, druga pa na trženje razmnoževalnega
         in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semen, znotraj Skupnosti. Iz tega izhaja, da je že na podlagi samega besedila naslova
         Direktive 92/33 razvidno, da ta pokriva ekonomske dobrine, za katere Direktiva 70/458 ne velja.

      54      V nadaljevanju je treba izpostaviti, da iz člena 9(1) in (2) Direktive 92/33 izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti predvidel
         drugačne posledice glede na to, ali se zelenjadnica nahaja tako na seznamu iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458 kot tudi v prilogi
         II k Direktivi 92/33 ali le na tem zadnjem seznamu.

      55      Razlika, ki jo določa člen 9(1) in (2) Direktive 92/33, kaže na to, da zakonodajalec Skupnosti ni predvidel, da bi se v primeru,
         da se postavi vprašanje vpisa v skupni katalog sorte zelenjadnice, ki se nahaja na seznamu iz priloge II k Direktivi 92/33,
         ta seznam in tisti iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458 medsebojno dopolnjevala, ne glede na njuni zadevni področji uporabe.

      56      Končno je treba ugotoviti, da seznam zelenjadnic iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458 ni zaprt in tako ta v členu 2(1a) določa
         postopek, po katerem se na ta seznam uvrstijo tudi druge zelenjadnice. Enako je predvideno tudi v členu 22 Direktive 92/33,
         na katerega napotuje člen 1(3) te direktive.

      57      Tako je obstoj samostojne ureditev v vsaki od direktiv, ki omogoča spreminjanje vsebine obeh seznamov, navedenih v točki 55
         te sodbe, resen indic, ki kaže na to, da je treba trditve, ki so jih v predmetni zadevi navajali De Groot in Bejo ter nizozemska
         vlada v zvezi s komplementarnostjo navedenih seznamov, zavrniti.

      58      Poleg tega, kot to izhaja iz člena 40 Direktive 70/458, se na Stalni odbor za seme in razmnoževalni material za poljedelstvo,
         vrtnarstvo in gozdarstvo, ki poda mnenje v postopku dopolnjevanja seznama iz člena 2(1)(A) te direktive, zato obrne predstavnik
         države članice. To pomeni, da vsaka država članica lahko predlaga spremembo vsebine tega seznama.

      59      Vendar je treba glede tega ugotoviti, da ne glede na vse naknadne spremembe navedenega seznama šalotka ni bila nikoli vpisana
         med vrste zelenjadnic, naštete v členu 2(1)(A) te direktive, čeprav je bilo to očitno izvedljivo.

      60      V teh okoliščinah sorte semena zelenjadnice, ki se ne nahaja na seznamu zelenjadnic iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, ni
         mogoče vpisati v skupni katalog, ne da bi bili spoštovani postopki, ki jih navedena direktiva predvideva.

      61      Glede tega De Groot in Bejo trdita, da država članica ne more prepovedati na podlagi svoje nacionalne zakonodaje trženja sorte
         semena zelenjadnice, vpisane v skupni katalog, ne da bi postopala po posebnih postopkih, ki jih za to predvideva upoštevni
         predpis Skupnosti. Menita, da potem ko so vpisane v skupni katalog, za sorte semen znotraj Skupnosti ne smejo več veljati
         nobene omejitve trženja v zvezi s sorto.

      62      Poleg tega ti družbi trdita, da so nizozemski organi o vpisu sort ambition in matador v nacionalni katalog obvestili Komisijo
         in države članice, skupni katalog, v katerem je bil ta vpis naveden, je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije 18. marca 1997. Iz tega naj bi izhajalo, da Francoska republika glede na to, da temu vpisu ni nasprotovala leta 1995 ali
         1997, kot je za to imela pooblastilo in po postopkih, predvidenih zato, ne more omejevati ali prepovedati trženja navedenih
         sort na svojem ozemlju, ker naj bi bil njun vpis v skupni katalog nezakonit.

      63      Treba je poudariti, da navedena trditev temelji na napačni predpostavki. Dejansko bi bila upoštevana le, če bi bila zadevna
         zelenjadnica, to je šalotka, navedena v seznamu vrst zelenjadnic v členu 2(1)(A) Direktive 70/458. Le v tem primeru bi bilo
         treba preučiti, ali so bile pri sprejemanju v skupni katalog spoštovane določbe te direktive in, posledično, ali je treba
         vpis preklicati ali umakniti.

      64      Vendar tega v obravnavani zadevi ni treba preučiti ravno zato, ker se šalotka ne nahaja med vrstami zelenjadnic, navedenimi
         v členu 2(1)(A) Direktive 70/458, za katere ta velja. Torej v nasprotju s tem, kar trdita v tem primeru De Groot in Bejo,
         vpisu šalotke v skupni katalog kot semena ni bilo mogoče nasprotovati na podlagi členov 13a, 14 in od 35 do 38 te direktive.

      65      Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da iz povezanih določb Direktiv 70/458 in 92/33 ni mogoče sklepati, da je sorto zelenjadnice,
         če se zelenjadnica ne nahaja na seznamu iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, vseeno mogoče vpisati v skupni katalog kot seme,
         ker se navedena zelenjadnica nahaja na seznamu iz priloge II k Direktivi 92/33.

      66      Torej glede na to, da se šalotka ne nahaja na seznamu zelenjadnic, za katere velja Direktiva 70/458, vpis sort ambition in
         matador kot semen te zelenjadnice v skupni katalog s strani Komisije, potem ko so ji pristojni organi Kraljevine nizozemske
         sporočili nacionalni katalog, ni bil opravljen v skladu z navedeno direktivo.

       Razlaga člena 28 ES
      67      Glede na nepravilen vpis sort šalotke ambition in matador kot semen zelenjadnic v skupni katalog se Direktiva 70/458 v obravnavani
         zadevi ne uporablja in posledično ni treba preučiti, ali ta nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja
         1990.

      68      V navedenih okoliščinah se postavlja vprašanje, ali druge določbe prava Skupnosti, na katere se predložitveno sodišče ne sklicuje,
         nasprotujejo odloku z dne 17. maja 1990, ki pod imenom šalotka dovoljuje le trženje tradicionalne šalotke. Dejansko Sodišče
         lahko upošteva pravila prava Skupnosti, na katera se nacionalno sodišče ni sklicevalo, da bi temu dalo koristen odgovor (sodbi
         z dne 22. januarja 2004 v zadevi COPPI, C-271/01, Recueil, str. I-1029, točka 27, in z dne 12. oktobra 2004 v zadevi Wolff
         & Müller, C‑60/03, ZOdl., str. I-9553, točka 24 in navedena sodna praksa).

      69      V tem kontekstu je treba spomniti, da sta De Groot in Bejo pred predložitvenim sodiščem zatrjevala, da odlok z dne 17. maja
         1990 krši člen 28 ES.

      70      Glede tega je treba spomniti, da je prosti pretok blaga temeljno načelo Pogodbe ES in je izraženo v prepovedi, razglašeni
         v členu 28 ES, količinskih omejitev pri uvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom med državami članicami.

      71      Prepoved ukrepov z enakim učinkom, kot so omejitve, navedene v členu 28 ES, se nanaša na vse predpise držav članic, ki bi
         lahko neposredno ali posredno, dejansko ali morebitno, ovirali trgovanje znotraj Skupnosti (glej zlasti sodbi z dne 23. septembra
         2003 v zadevi Komisija proti Danski, C‑192/01, Recueil, str. I‑9693, točka 39, in z dne 2. decembra 2004 v zadevi Komisija
         proti Nizozemski, C‑41/02, ZOdl., str. I-11375, točka 39 in navedena sodna praksa).

      72      Ugotoviti je treba, da nacionalni predpis, kot je obravnavani v postopku v glavni stvari, pomeni oviro za trgovanje znotraj
         Skupnosti.

      73      Dejansko je zaradi odloka z dne 17. maja 1990, ki v bistvu v Franciji pod imenom šalotka dovoljuje le trženje zelenjadnic,
         pridobljenih z vegetativnim razmnoževanjem, trženje pod imenom šalotka semena te zelenjadnice in proizvoda, ki s tem nastane,
         s poreklom iz drugih držav članic, v tej državi članici nemogoče, kar sili proizvajalce, ki želijo tržiti ta semena in proizvode
         v Franciji, da jih tržijo pod drugim imenom.

      74      Vendar lahko obveznost, naložena proizvajalcem, da uporabljajo poimenovanja, ki so potrošnikom nepoznana ali manj znana, povzroči,
         da je trženje zadevnega proizvoda težje in posledično ovira menjavo med državami članicami (glej v tem smislu sodbo z dne
         16. januarja 2003 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑12/00, Recueil, str. I-459, točka 82 in navedena sodna praksa).

      75      Glede tega je treba spomniti, da je ovire za trgovanje znotraj Skupnosti, ki so posledica razlik v nacionalnih predpisih,
         mogoče sprejeti, če so potrebne zato, ker izpolnjujejo nujne zahteve, ki se nanašajo zlasti na varstvo potrošnikov, in če
         so zgoraj navedene nacionalne določbe sorazmerne s ciljem, ki ga zasledujejo, in tega cilja ni mogoče doseči z ukrepi, ki
         bi manj omejevali trgovanje znotraj Skupnosti.

      76      V tem kontekstu je Sodišče že presodilo, da je legitimno, da države članice skrbijo za to, da so potrošniki pravilno obveščeni
         o proizvodih, ki se jim jih ponuja, in jim je tako dana možnost, da glede na te podatke izberejo. Države članice lahko zato,
         da bi zagotovile varstvo potrošnikov, od zadevnih subjektov zlasti zahtevajo, da spremenijo poimenovanje živila, če se proizvod
         z določenim imenom pri sestavi ali izdelavi od blaga, ki je običajno poznano v Skupnosti pod tem istim imenom, tako razlikuje,
         da ni mogoče šteti, da spada v isto kategorijo. Nasprotno pri manj pomembnih razlikah ustrezno označevanje zadostuje za to,
         da ima kupec ali prodajalec na voljo potrebne podatke (zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji, točke od 84 do 86 in
         navedena sodna praksa).

      77      V obravnavani zadevi ni sporno, da se razlike med tradicionalno in sejano šalotko v bistvu nanašajo na njun način razmnoževanja.
         Dejansko sta si, z izjemo te razlike, ti vrsti šalotke po zunanjem videzu zelo podobni. Torej je cilj, ki ga želi uresničiti
         odlok z dne 17. maja 1990, in sicer varstvo potrošnikov, mogoče doseči z ustreznim označevanjem, pri čemer je natančno opredeljeno,
         da so sporne šalotke pridobljene iz semena in ne z vegetativnim razmnoževanjem.

      78      Iz tega izhaja, da označevanje, ki vsebuje nevtralno in objektivno navedbo, ki potrošnike obvešča, da sta šalotki, ki ju De
         Groot in Bejo izvažata, sejani šalotki, zadostuje zato, da bi se potrošnikom zagotovili ustrezni podatki.

      79      V navedenih okoliščinah obveznosti, kot jo ta, ki jo nalaga odlok z dne 17. maja 1990, da je pod imenom „šalotka“ mogoče tržiti
         samo šalotko, ki se razmnožuje vegetativno, s stališča člena 28 ES ni mogoče šteti za utemeljeno.

      80      Iz vseh zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da je treba predložitvenemu sodišču odgovoriti, da:

      –        Direktiva 70/458 nasprotuje vpisu sort ambition in matador v skupni katalog pod rubriko, namenjeno šalotki kot vrsti semena;
      –        člen 28 ES nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja 1990, ki pod imenom „šalotka“ dovoljuje trženje samo
         zelenjadnic, ki se vegetativno razmnožujejo, in izključuje tiste, proizvedene in tržene pod istim imenom v drugih državah
         članicah.

       Stroški
      81      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Direktiva Sveta 70/458/EGS z dne 29. septembra 1970 o trženju semena zelenjadnic, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta
            88/380/EGS z dne 13. junija 1988, nasprotuje vpisu sort ambition in matador kot vrst semena v skupni katalog pod rubriko,
            namenjeno šalotki.
      2)      Člen 28 ES nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja 1990, ki pod imenom „šalotka“ dovoljuje trženje samo
            zelenjadnic, ki se vegetativno razmnožujejo, in izključuje tiste, proizvedene in tržene pod istim imenom v drugih državah
            članicah.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.