title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 23. marca 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 79/409/EGS - Ohranjanje prostoživečih ptic - Kosec - Posebno območje varstva naravnega nacionalnega parka Lauteracher Ried - Izključitev območij Soren in Gleggen-Köblern - Direktiva 92/43/EGS - Ohranjanje naravnih habitatov - Prostoživeče rastlinske in živalske vrste - Postopek v zvezi z načrtom ali projektom izgradnje - Postopek določitve trase hitre ceste - Postopek presoje posledic za okolje - Postopkovne kršitve, povezane s projektom izgradnje zvezne hitre ceste S 18 - Časovna veljavnost Direktive 92/43. # Zadeva C-209/04.

text:
      Zadeva C-209/04
      Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Republiki Avstriji
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 79/409/EGS – Ohranjanje prostoživečih ptic – Kosec – Posebno območje varstva naravnega nacionalnega parka Lauteracher Ried – Izključitev območij Soren in Gleggen-Köblern – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Prostoživeče rastlinske in živalske vrste – Postopek v zvezi z načrtom ali projektom gradnje – Postopek določitve trase hitre ceste – Postopek presoje posledic za okolje – Postopkovne kršitve, povezane s projektom gradnje zvezne hitre ceste S 18 – Časovna veljavnost Direktive 92/43“
      Povzetek sodbe
      1.        Okolje – Ohranjanje prostoživečih ptic – Direktiva 79/409 – Izbira in določitev mej posebnih območij varstva
      (direktivi Sveta 79/409, člen 4(1) in (2), in 92/43, člen 6(4))
      2.        Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih rastlinskih in živalskih vrst – Direktiva 92/43 – Časovna veljavnost
      (Direktiva Sveta 92/43, člen 6(3) in (4))
      1.        Pri izbiri najprimernejših ozemelj za uvrstitev med posebna območja varstva v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive 97/409
         o ohranjanju prosto živečih ptic se pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ki ga imajo države članice, ne nanaša na
         možnost, da te med posebna območja varstva uvrstijo ozemlja, ki se zdijo najprimernejša po ornitoloških merilih, ampak le
         na uporabo teh meril za to, da se določijo najprimernejša ozemlja za ohranjanje vrst, naštetih v prilogi I.

      Poleg tega države članice pri izbiri in določitvi mej takega območja ne smejo upoštevati ekonomskih zahtev, bodisi ker bi
         te bile v splošnem interesu, ki bi bil pomembnejši od ekološkega cilja iz Direktive o pticah, bodisi ker bi šlo za nujne razloge
         prevladujočega javnega interesa v smislu tistih iz člena 6(4), prvi pododstavek, Direktive 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov
         ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst.

      (Glej točki 33 in 40.)
      2.        Načelo, da je za projekte, ki bi lahko znatno vplivali na okolje, treba opraviti okoljsko presojo, se ne uporablja, kadar
         je bila uradna zahteva za odobritev projekta vložena pred datumom izteka roka za prenos direktive.

      Samo to formalno merilo je v skladu z načelom pravne varnosti in omogoča polni učinek direktive. Razlog za tako ugotovitev
         je, da se direktiva, kot je Direktiva 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst,
         nanaša pretežno na večje projekte, za uresničitev katerih je pogosto potrebno daljše obdobje. Tako ne bi bilo primerno, da
         bi se postopki, ki so zapleteni že na nacionalni ravni in formalno začeti pred datumom izteka roka za prenos direktive, še
         otežili in podaljšali zaradi posebnih zahtev, ki jih določa direktiva, in bi bili prizadeti že oblikovani položaji.

      (Glej točki 56 in 57.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 23. marca 2006(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 79/409/EGS – Ohranjanje prostoživečih ptic – Kosec – Posebno območje varstva naravnega nacionalnega parka Lauteracher Ried – Izključitev območij Soren in Gleggen-Köblern – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Prostoživeče rastlinske in živalske vrste – Postopek v zvezi z načrtom ali projektom gradnje – Postopek določitve trase hitre ceste – Postopek presoje posledic za okolje – Postopkovne kršitve, povezane s projektom gradnje zvezne hitre ceste S 18 – Časovna veljavnost Direktive 92/43“
      V zadevi C-209/04,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 12. maja 2004,
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata M. van Beek in B. Schima, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Republiki Avstriji, ki jo zastopajo E. Riedl, J. Müller in K. Humer, zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, R. Schintgen, P. Kūris (poročevalec), G. Arestis in J. Klučka, sodniki,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. oktobra 2005,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 27. oktobra 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s to tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Republika Avstrija

      –        s tem, da v območje naravnega nacionalnega parka Lauteracher Ried (v nadaljevanju: Lauteracher Ried), ki je uvrščen med posebna
         območja varstva (v nadaljevanju: POV), ni vključila območij Soren in Gleggen-Köblern, ki po znanstvenih merilih, enako kot
         navedeni POV, spadata med najprimernejša ozemlja glede na število in velikost v skladu s členom 4 (1) in (2) Direktive Sveta
         79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL L 103, str. 1), kot je bila spremenjena z Direktivo Komisije
         97/49/ES z dne 29. julija 1997 (UL L 223, str. 9, v nadaljevanju: Direktiva o pticah), in

      –        s tem, da v postopku odobritve projekta gradnje zvezne hitre ceste Bodensko jezero (v nadaljevanju: cesta S 18) ni pravilno
         in v celoti spoštovala zahtev, ki jih določa člen 6 (4) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih
         habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, str. 7, v nadaljevanju: Direktiva o habitatih) v zvezi
         z izvedbo projekta, kljub negativni presoji njegovih posledic na okolje,

      ni izpolnila obveznosti iz člena 4 (1) in (2) Direktive o pticah in povezanih določb členov 6 (4) in 7 Direktive o habitatih.
       Pravni okvir
       Akt o pristopu Republike Avstrije k Evropski uniji
      2        Akt o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih temelji
         Evropska unija (UL 1994, C 241, str. 21, in UL 1995, L 1, str. 1, v nadaljevanju: akt o pristopu), je bil podpisan 24. junija
         1994 in je začel veljati 1. januarja 1995.

      3        V skladu s členom 2 akta o pristopu so: „[o]d datuma pristopa […] določbe izvirnih pogodb in aktov, ki so jih institucije
         sprejele pred pristopom, zavezujoče za nove države članice in se uporabljajo v teh državah pod pogoji, ki jih določajo omenjene
         pogodbe in ta akt.“

      4        Člen 168 akta o pristopu določa:

      „Če na seznamu Priloge XIX ali v kateri koli določbi tega akta ni predviden rok, začnejo nove države članice izvajati ukrepe,
         potrebne za to, da od datuma pristopa ravnajo v skladu z določbami direktiv in odločb iz člena 189 Pogodbe ES in člena 161
         Pogodbe Euratom ter s priporočili in odločbami iz člena 14 Pogodbe ESPJ.“

       Direktiva o pticah
      5        V skladu z njenim členom 1(1) se Direktiva o pticah „nanaša na ohranjanje vseh prostoživečih vrst ptic, naravno prisotnih
         na evropskem ozemlju držav članic, kjer se uporablja Pogodba. Vključuje varovanje, upravljanje in nadzor nad temi vrstami
         in določa pravila njihovega izkoriščanja.“

      6        Kosec (Crex crex) je vrsta, ki je bila uvrščena v prilogo I k Direktivi o pticah (v nadaljevanju: priloga I) z Direktivo Komisije 85/411/EGS
         z dne 25. julija 1985 o spremembah Direktive 97/409 (UL L 233, str. 33).

      7        Člen 4 Direktive o pticah določa:

      „1.      Vrste iz Priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje
         teh vrst na njihovem območju razširjenosti.

       V zvezi s tem se upoštevajo:
      (a)      vrste, ki jim grozi izumrtje;
      (b)      vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih;
      (c)      vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene;
      (d)      druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.
      Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.
      Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za
         ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.

      2.      Države članice sprejmejo podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, upoštevaje
         njihovo potrebo po varstvu na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva, kar zadeva njihova območja
         za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališča na njihovih selitvenih poteh. […]

      […]
      4.      V zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2 države članice sprejmejo primerne ukrepe, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja
         stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena.
         Države članice si prizadevajo, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov tudi izven teh območij varstva.“

       Direktiva o habitatih
      8        Člen 6(3) in (4), prvi pododstavek, Direktive o habitatih določa:

      „3.      Pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, pa bi sam ali v povezavi
         z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na območje, je treba opraviti ustrezno presojo njegovih posledic glede
         na cilje ohranjanja tega območja. Glede na ugotovitve presoje posledic za območje in ob upoštevanju določb odstavka 4 pristojni
         nacionalni organi soglašajo z načrtom ali projektom šele potem, ko se prepričajo, da ne bo škodoval celovitosti zadevnega
         območja, in, če je primerno, ko pridobijo mnenje javnosti.

      4.      Če je treba kljub negativni presoji posledic za območje izvesti načrt ali projekt iz nujnih razlogov prevladujočega javnega
         interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, in ni drugih ustreznih rešitev, država članica izvede vse izravnalne
         ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000. O sprejetih izravnalnih ukrepih obvesti Komisijo.“

      9        Člen 7 te direktive določa:

      „Obveznosti iz člena 6(2), (3) in (4) te direktive nadomestijo vse obveznosti iz prvega stavka člena 4(4) Direktive 79/409/EGS
         za območja, določena na podlagi člena 4(1) ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive, od datuma začetka izvajanja
         te direktive ali datuma, ko država članica določi ali prizna ta območja po Direktivi 79/409/EGS, če je slednji datum kasnejši.“

       Dejansko stanje
      10      Lauteracher Ried je v deželi Vorarlberg. Pred pristopom Republike Avstrije k Evropski uniji je vlada te države članice 7.
         junija 1995 Komisijo prvič uradno obvestila o uvrstitvi tega naravnega parka med POV in v nadaljevanju predložila določene
         dodatne dokumente. Območji Soren in Gleggen-Köblern nista v tem POV.

      11      Postopek določitve trase v projektu gradnje ceste S 18 se je začel že leta 1992. Po razpravi z upravo okrožnega glavarstva
         Dornbirn, ki je potekala 29. aprila 1992, je bil projekt popolnoma spremenjen in je bilo upoštevano poročilo, ki ga je pripravil
         uradni izvedenec dežele Vorarlberg za varstvo narave in krajine. Postopek predstavitve tega projekta in zaslišanje zadevnih
         strank o določitvi trase navedene ceste se je začel 8. marca 1994 na podlagi zakona o zveznih cestah iz leta 1971. Postopek
         se je končal z določitvijo trase z uredbo zveznega ministra za ekonomske zadeve z dne 8. aprila 1997. V tej fazi priprave
         navedenega projekta so avstrijski organi sklenili, da za cesto S 18 ni nadomestnih tras.

      12      Postopek za izdajo gradbenega dovoljenja za to cesto se je začel 27. januarja 1999. Z odločbo z dne 6. julija 2001 sta upravi
         okrožnih glavarstev Bregenz in Dornbirn na podlagi zakonodaje dežele Vorarlberg odobrili projekt za gradnjo te ceste. Ob upoštevanju
         navedene uredbe zveznega ministra za ekonomske zadeve s to odločbo ni bilo mogoče sprejeti druge trase, kot je bila ta, že
         sprejeta.

      13      Zoper navedeno odločbo je bila vložena pritožba pri vladi dežele Vorarlberg. Ta je 21. februarja 2003 sprejela potrdilno odločbo,
         katere izvršitev je Verwaltungsgerichtshof 29. avgusta 2003 zadržalo. Izvedba projekta gradnje ceste S 18 je trenutno ustavljena.

       Predhodni postopek
      14      Komisija je po prejeti pritožbi 12. novembra 2001 na avstrijske organe naslovila dopis o ornitološko neustrezni razvrstitvi
         POV Lauteracher Ried, možnimi negativnimi posledicami projekta gradnje ceste S 18 za kosca in druge populacije ptičev, ki
         jih je treba ohranjati na tem območju, ter druga vprašanja v zvezi z njihovo zaščito.

      15      Potem ko je Komisija preučila odgovor avstrijske vlade, ki je bil naslovljen nanjo 1. februarja 2002, je 27. junija 2002 Republiki
         Avstriji poslala pisni opomin. Komisija je 11. julija 2003, ker ni bila zadovoljna s pojasnili, ki jih je dala Republika Avstrija,
         izdala obrazloženo mnenje, v katerem je to državo članico pozvala, naj sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem
         v roku dveh mesecev od njegove vročitve.

      16      Komisija se je odločila vložiti to tožbo, ker je menila, da trditve, ki jih navaja Republika Avstrija v odgovoru z dne 26.
         septembra 2003 na navedeno obrazloženo mnenje, niso prepričljive in da očitana neizpolnitev še traja.

       Tožba
      17      Komisija v utemeljitev tožbe navaja dva očitka. Prvič, Republiki Avstriji očita, da ni spoštovala določb člena 4(1) in (2)
         Direktive o pticah v zvezi s postopkom izbire in razvrstitve POV. Drugič, navaja nespoštovanje zahtev, navedenih v členu 6(4)
         Direktive o habitatih, pri izdaji dovoljenja za projekt gradnje ceste S 18.

       Prvi očitek: nespoštovanje določb člena 4(1) in (2) Direktive o pticah
       Trditve strank
      18      Komisija v prvem očitku trdi, da trenutna razvrstitev in meje POV Lauteracher Ried ne ustrezajo zahtevam po zaščiti in trajnostnem
         ohranjanju vrst ptic, ki so navzoče na tem območju, med drugim kosca in drugih selitvenih vrst ptic, ki gnezdijo na travnikih.
         Po mnenju Komisije je treba navedeni POV, da bi bile izpolnjene zahteve iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah, razširiti
         tudi na območji Soren in Gleggen-Köblern.

      19      Komisija v utemeljitev tega očitka najprej navaja, da je odločilen element za določitev mej POV navzočnost zaščitenih vrst
         ptic. Po znanstvenih podatkih in rezultatih pregledov, opravljenih med letoma 2000 in 2002, navedena območja niso le habitati,
         ampak tudi glavno območje, kjer se razmnožujejo kosec in druge selitvene vrste, ki gnezdijo na travnikih. Komisija tudi poudarja,
         da travniki, ki so znotraj in v okolici območja Lauteracher Ried, nudijo glede varstva ptic enoten naravni habitat, katerega
         struktura je zlasti primerna, in jih uporabljajo iste populacije ptic. Dodaja, da so kosci, prisotni v dolini Rena, tesno
         povezani s tistimi na območju dežele Vorarlberg.

      20      Komisija v nadaljevanju trdi, da se obveznost določitve območij, ki so najprimernejša po ornitoloških merilih kot POV, ne
         izčrpa ob prvi opravljeni prijavi. Cilj ohranjanja ogroženih živalskih vrst zahteva, da se prijava ponovno preuči ob upoštevanju
         novejših znanstvenih spoznanj in se po potrebi meje obstoječega POV določijo na novo.

      21      Končno dejstvo, da je Republika Avstrija območji Bangs in Matschels, ki sta prav tako v deželi Vorarlberg, določila za posebno
         območje varstva, na katerem se zagotavlja ohranitev kosca, v ničemer ne spremeni obveznosti te države članice, da stori enako
         tudi z območjema Soren in Gleggen-Köblern, ki sta tik poleg prijavljenega POV.

      22      Republika Avstrija trdi, da trenutne meje POV Lauteracher Ried optimalno odgovarjajo zahtevam iz Direktive o pticah glede
         varstva in ohranitve kosca in redno pojavljajočih se selitvenih vrst v renski dolini dežele Vorarlberg.

      23      Meni, da je obveznosti, ki jih ima na podlagi Direktive o pticah, izpolnila s tem, da je določila meje navedenega POV ter
         območje varstva živalstva, rastlinstva, habitatov in ptic Bangs in Matschels in s tem razglasila za POV in kot taka priznala
         ozemlja doline Ren, ki so v deželi Vorarlberg, ki so najprimernejša po številu in velikosti za ohranjanje vrste kosec iz priloge
         I in redno pojavljajočih se selitvenih vrst.

      24      Republika Avstrija natančneje navaja, da so bile meje POV določene na podlagi znanstvenih dokazov, ki so bili na voljo ob
         izbiri in razvrstitvi tega območja, in ki jih je sodna praksa Sodišča štela za zanesljive in so povzročili to, da je to območje
         uvrščeno med najpomembnejša območja za razmnoževanje travniških ptic v deželi Vorarlberg.

      25      Dodaja, da se je pri uvrstitvi navedenega območja opirala na izključno ornitološke in ekološke vidike, kot jih je mogoče izpeljati
         iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah. V navedenih okoliščinah trdi, da je v POV Lauteracher Ried območje neokrnjene narave,
         ki je nepogrešljivo za razvoj kosca, da pa se to ne razteza na travnike na območjih Soren in Gleggen-Köblern.

      26      Po mnenju Republike Avstrije je treba za to, da bi ugotovili, katera so najprimernejša ozemlja, upoštevati več meril, med
         drugim dejstvo, da ptice teh dveh vrst obiskujejo določeno območje ali njegov del. Vendar to merilo ni samo po sebi odločilno
         za izpolnitev zahtev iz Direktive o pticah. Območje mora zato, da bi bilo del ozemlja, ki je najprimernejše v smislu te direktive,
         izpolnjevati kumulativno tudi druge ornitološke in ekološke zahteve. Prav tako je treba presoditi, ali je območje primerno
         po velikosti in kvantitativno in kakšno je njegovo okolje. Ta vidik vključuje že obstoječe škode na določenem območju zaradi
         rekreativnih aktivnosti, razvojnih programov ali drugih okoliščin in posledično poslabšanje habitata. Po mnenju te države
         članice zaradi že obstoječih omejitev in onesnaženja ter trenutne kakovosti območij Soren in Gleggen‑Köblern ti območji ne
         izpolnjujeta upoštevnih meril iz Direktive o pticah za uvrstitev med POV.

      27      V teh okoliščinah Republika Avstrija navaja, da ima lahko upoštevanje družbeno‑ekonomskih interesov, čeprav posredno, vlogo
         pri presoji tega, ali je velikost nekega območja primerna, in prav tako poudarja, da je tako pri kršitvah pravne sfere posameznikov.

      28      Po mnenju Republike Avstrije očitek, da je bila dolžna POV Lauteracher Ried naknadno spremeniti in ga ves čas prilagajati,
         ne temelji na nobeni pravni podlagi. Navedeno dolžnost je težko uskladiti z načelom zakonitosti delovanja uprave in je v nasprotju
         s sodno prakso Sodišča.

      29      Poleg tega Republika Avstrija natančneje pojasnjuje, da območji Soren in Gleggen-Köblern, čeprav nista najprimernejši ozemlji
         v smislu člena 4(1), četrti pododstavek, Direktive o pticah, nista popolnoma nezaščiteni. Dejansko sta bili ti ozemlji v postopku
         s pravnim sredstvom glede projekta gradnje ceste S 18 podvrženi režimu varstva iz člena 4, drugi stavek, navedenega člena.

       Presoja Sodišča
      30      Za razrešitev tega spora je treba uvodoma opozoriti na načela glede obveznosti, ki jih imajo države članice pri izbiri in
         razvrstitvi POV, ki jih določa Direktiva o pticah.

      31      Iz člena 4(1), četrti pododstavek, te direktive izhaja, da morajo države članice zlasti ozemlja, ki so glede na število in
         velikost najprimernejša za ohranitev zaščitenih vrst, navedenih v prilogi I, razvrstiti kot POV. Pri tem morajo upoštevati
         varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva. V skladu z odstavkom 2
         tega člena morajo države članice sprejeti podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v prilogi
         I, glede njihovih območij za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališč na njihovih selitvenih poteh.

      32      V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člen 4(1) in (2) Direktive o pticah od držav članic zahteva, da dajo POV pravni
         status, ki zagotavlja med drugim preživetje in razmnoževanje vrst ptic, navedenih v prilogi I, ter razmnoževanje, goljenje
         in prezimovanje redno pojavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v prilogi I (glej sodbo z dne 18. marca 1999 v zadevi
         Komisija proti Franciji, C‑166/97, Recueil, str. I‑1719, točka 21 in navedena sodna praksa).

      33      Poleg tega je Sodišče že presodilo, da se pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ki ga imajo države članice glede
         izbire ozemelj, ki so najprimernejša za razvrstitev med POV, ne nanaša na možnost, da med POV uvrstijo ozemlja, ki se zdijo
         najprimernejša po ornitoloških merilih, ampak le na uporabo teh meril za to, da se določijo najprimernejša ozemlja za ohranjanje
         vrst, naštetih v prilogi I (glej zlasti sodbo z dne 19. maja 1998 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑3/96, Recueil, str. I‑3031,
         točka 61).

      34      Prav tako je treba spomniti, da je bilo po izidih znanstvenih študij in enega pregleda, ki jih je predložila Komisija med
         postopkom in katerih avstrijska vlada ni izpodbijala, znotraj POV Lauteracher Ried, ki ima površino 580 hektarjev, med letoma
         2000 in 2002 opaženih 4 ali 5, 4 in 3 samcev vrste kosec. Ugotovitve glede območij Soren in Gleggen-Köblern s površino 64
         in 352 hektarjev so bile le malo nižje, saj je bilo število opaženih ptic 4, 2 in 3.

      35      Poleg tega je Komisija trdila in ji v tej točki ni bilo nasprotovano, da so se leta 2001 ptice selitvene vrste kozica (Gallinago gallinago), priba (Vanellus vanellus) in veliki škurh (Numenius arquata) tudi razmnoževale v večjem številu na teh dveh območjih, ki jih avstrijski organi niso določili kot POV. Število parov,
         ki so gnezdili v POV Lauteracher Ried, je bilo od 3 do 5 kozic, od 11 do 12 prib in 3 velikega škurha. Na območjih Soren in
         Gleggen-Köblern je bilo to število 3 in od 3 do 4 kozic, od 6 do 9 prib in (verjetno) 1 in 8 za velikega škurha.

      36      To pomeni, kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 32 sklepnih predlogov, da sta območji Soren in Gleggen-Köblern
         za kosca ter selitvene vrste, ki niso navedene v prilogi I, kot so kozica, priba in veliki škurh, vsaj tako pomembni kot ozemlja,
         ki so znotraj POV Lauteracher Ried. Poleg tega se številčni podatki, ki jih je navedla avstrijska vlada v standardiziranem
         obrazcu podatkov o teh zadnjenavedenih vrstah selitvenih ptic, spremenijo le ob upoštevanju parcel, ki so zunaj navedenega
         POV.

      37      Glede trditve avstrijske vlade, da območji Soren in Gleggen-Köblern nista najprimernejši za varstvo zgoraj navedenih vrst
         ptic, zaradi obstoječih omejitev in onesnaženja ter stanja in kakovosti teh območij, je treba spomniti, da je na njih navzoče,
         kot izhaja iz točk 34 in 35 te sodbe, na manjši površini, kot jo ima navedeni POV, približno enako število ptic, ki gnezdijo,
         kot v slednji.

      38      Torej je treba ugotoviti, da območji Soren in Gleggen-Köblern po ornitoloških merilih spadata, enako kot POV Lauteracher Ried,
         med najprimernejša ozemlja po številu in velikosti za uvrstitev med POV v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah.

      39      Zaradi teh ugotovitev ni vprašljiva trditev avstrijske vlade, po kateri bi bilo treba, čeprav posredno, med potrebno presojo
         značilnosti območja, ki naj bi se ga uvrstilo med POV, upoštevati ekonomska in družbena merila.

      40      Dejansko v skladu s sodno prakso Sodišča država članica pri izbiri in določitvi mej POV ne sme upoštevati ekonomskih zahtev,
         bodisi ker bi te bile v splošnem interesu, ki bi bil pomembnejši od ekološkega cilja iz Direktive o pticah, bodisi ker bi
         šlo za nujne razloge prevladujočega javnega interesa v smislu tistih iz člena 6(4), prvi pododstavek, Direktive o habitatih
         (glej zlasti sodbo z 11. julija 1996 v zadevi Royal Society for the Protection of Birds, C‑44/95, Recueil, str. I‑3805, točki
         31 in 42).

      41      Glede trditve avstrijske vlade, da izidi pregledov na kraju samem ne omogočajo sklepa, da sta območji Soren in Gleggen-Kölbern
         primerni za ohranjanje vrst zaščitenih ptic, je treba ugotoviti, da znanstveno ne utemeljuje izključitve teh območij iz POV.
         Nasprotno, uvrstitev teh območij v POV bi morala zagotoviti ohranitev kosca, navedenega v prilogi I, in drugih redno pojavljajočih
         se selitvenih vrst ptic v skladu s cilji Direktive o pticah.

      42      Prav tako se ni mogoče strinjati s trditvami te vlade, da naj bi Komisija napačno trdila, da je treba POV Lauteracher Ried
         stalno spreminjati in prilagajati, ker naj za tako zahtevo ne bi bilo nobene pravne podlage.

      43      Dejansko je treba ugotoviti, da čeprav ni sporno, da je obveznost razvrstitve najprimernejših ozemelj za to, da se ustvari
         POV, začela za Republiko Avstrijo polno učinkovati s 1. januarjem 1995, na datum pristopa te države članice k Evropski uniji,
         da se taka obveznost na ta datum ne izčrpa. Dejansko niti Direktiva o pticah niti besedilo njenega člena 4 ne vsebuje niti
         najmanjše navedbe, ki bi opredeljevala, da je obveznost prenosa te direktive nehala veljati na navedeni datum. Poleg tega,
         kot je to poudarila tudi generalna pravobranilka v točki 39 sklepnih predlogov, cilj učinkovite zaščite ptic ne more biti
         združljiv s tem, da se izjemna območja za ohranjanje zaščitenih vrst ne varujejo, ker se je njihova izjemnost pokazala šele
         po prenosu Direktive o pticah.

      44      Glede trditve avstrijske vlade, da se je oprla na študijo Zvezne agencije za varstvo okolja v sodelovanju z BirdLife z naslovom
         Important Bird Areas in Österreich iz leta 1995 in ker je ta študija edini vzorec in edina znanstveno zanesljiva presoja, ki je obstajala ob izbiri in uvrstitvi
         Lauteracher Ried med POV, zadostuje ugotovitev, da obveznost razvrstitve, kot pravilno trdi Komisija, ni omejena s stanjem
         znanstvenih spoznanj na določen datum.

      45      Dejansko iz spisa izhaja, da so na voljo tudi druge študije in ornitološke znanstvene raziskave ter izidi novejših pregledov,
         kot pa so tisti, na podlagi katerih je bila opravljena uvrstitev POV Lauteracher Ried. Torej bi bilo treba uvrstitev POV na
         podlagi teh elementov, katerih točnosti Republika Avstrija ni izpodbijala, ponovno preučiti.

      46      Republika Avstrija tudi ne more trditi, da je s tem, da je območji Bangs in Matschels, na katerih je kosec tudi navzoč, določila
         za zaščiteni območji, ni več dolžna uvrstiti ozemelj Soren in Gleggen-Köblern v POV.

      47      Kot je Sodišče že presodilo, so države članice dolžne uvrstiti v POV vsa območja, ki so na podlagi ornitoloških meril najprimernejša
         za ohranjanje zadevne vrste (glej med drugim zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nizozemski, točka 62).

      48      Na koncu v zvezi s trditvijo avstrijske vlade, da območji Soren in Gleggen‑Köblern nista popolnoma nezaščiteni, zadostuje
         ugotovitev, da člen 4(1) Direktive o pticah državam članicam nalaga obveznost, da uvrstijo v POV ozemlja, ki so najprimernejša
         po številu in velikosti za ohranjanje vrst, navedenih v prilogi I, obveznost, ki se ji ni mogoče izogniti s sprejetjem drugih
         ukrepov posebne zaščite (zgoraj navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 55).

      49      Ob upoštevanju prej navedenega je treba ugotoviti, da je prvi očitek, ki ga navaja Komisija, utemeljen.

       Drugi očitek: nespoštovanje zahtev iz člena 6(4) Direktive o habitatih
      50      Komisija v drugem očitku trdi, da Republika Avstrija pri odobritvi projekta gradnje ceste S 18 ni spoštovala obveznosti iz
         povezanih določb člena 6(4) in 7 Direktive o habitatih glede zahtev po varstvu biotopov in habitatov, kot so določeni za POV
         Lauteracher Ried.

      51      Komisija najprej poudarja, da pred majem 2000 ni bila opravljena nobena podrobna in konkretna presoja v skladu s cilji Direktive
         o pticah. Trdi, da potem, ko je bilo na podlagi okoljske študije mnenje uradnega izvedenca dežele Vorarlberg maja 2000 zaradi
         posledic projekta gradnje ceste S 18 na POV negativno, ni bila izvedena nobena študija za to, da bi se preučilo, ali obstajajo
         morebitne nadomestne rešitve za traso te ceste. Komisija v nadaljevanju poudarja, da po odločbi o odobritvi gradnje, izdani
         6. julija 2001, ni bila neposredno obveščena o izravnalnih ukrepih, sprejetih za ublažitev negativnih posledic te gradnje.
         Komisija na koncu trdi, da tudi ni izkazano, da bi bili dejansko sprejeti vsi izravnalni ukrepi, potrebni za zagotovitev varstva
         celovite usklajenosti Nature 2000.

      52      Republika Avstrija v celoti izpodbija tožbene razloge, ki jih Komisija navaja v utemeljitev svojega drugega očitka.

       Časovna veljavnost Direktive o habitatih
      53      Glede na to, da iz točke 11 te tožbe izhaja, da so nekateri dejanski elementi v zvezi s projektom gradnje ceste S 18 nastopili
         pred datumom pristopa Republike Avstrije k Evropski uniji, je treba pred odločitvijo o zatrjevani kršitvi Direktive o habitatih
         preveriti, ali ta velja za dejstva v sporu, na podlagi katerega je bila vložena tožba Komisije.

      54      Glede tega ni sporno, da se je projekt gradnje ceste S 18 pričel leta 1992. Po prekinitvi se je postopek nadaljeval 8. marca
         1994, na ta datum je bil navedeni projekt uradno predstavljen in dan v postopek presoje na podlagi zakona o zveznih cestah
         iz leta 1971.

      55      Poleg tega iz spisa izhaja, da je bilo poročilo zveznega izvedenskega mnenja javno objavljeno istega leta, torej pred 1. januarjem
         1995, datumom pristopa Republike Avstrije k Evropski uniji.

      56      Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se načelo, da je za projekte, ki bi lahko znatno vplivali na okolje, treba opraviti okoljsko
         presojo, ne uporablja, ko je bila uradna zahteva za odobritev projekta vložena pred datumom izteka roka za prenos direktive
         (glede Direktive Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175,
         str. 40) glej sodbi z dne 11. avgusta 1995 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑431/92, Recueil, str. I‑2189, točki 29 in 32,
         in z dne 18. junija 1998 v zadevi Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland, C‑81/96, Recueil, str. I‑3923, točka 23).

      57      Dejansko je Sodišče menilo, da je samo to formalno merilo v skladu z načelom pravne varnosti in omogoča polni učinek direktive.
         Razlog za tako ugotovitev je, da se direktiva, kot je Direktiva o habitatih, nanaša pretežno na večje projekte, za uresničitev
         katerih je pogosto potrebno daljše obdobje. Tako ne bi bilo primerno, da bi se postopki, ki so zapleteni že na nacionalni
         ravni in formalno začeti pred datumom izteka roka za prenos direktive, še otežili in podaljšali zaradi posebnih zahtev, ki
         jih določa direktiva in bi bile prizadeti že oblikovani položaji (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Gedeputeerde Staten
         van Noord-Holland, točki 23 in 24).

      58      Vendar se Direktiva 85/337 in Direktiva o habitatih nanašata na presojo vplivov določenih javnih in zasebnih projektov na
         okolje. V obeh primerih postopek presoje poteka pred dokončno izbiro projekta. Pri odločitvi glede projekta je treba upoštevati
         rezultate te presoje, saj je projekt odvisno od teh rezultatov treba spremeniti. Različne faze preučitve projekta so toliko
         povezane, da pomenijo zapleteno operacijo. Dejstvo, da je vsebina določenih določb različna ne postavlja pod vprašaj te presoje.
         To pomeni, da je treba očitek presojati glede na datum, ko je bil projekt uradno predstavljen, to pa je datum, naveden v točki
         54 te tožbe.

      59      Nato je treba spomniti, da v skladu s pristopnimi akti pravice in obveznosti iz prava Skupnosti, razen pri izjemah, v novih
         državah članicah začnejo takoj veljati (glej v tem smislu sodbo z dne 15. januarja 2002 v zadevi Weidacher, C‑179/00, Recueil,
         str. I‑501, točka 18).

      60      Iz akta o pristopu izhaja, da so za Republiko Avstrijo obveznosti iz Direktive o pticah in Direktive o habitatih začele učinkovati
         1. januarja 1995 in da tej državi ni bilo odobreno nobeno odstopanje ali prehodno obdobje.

      61      Ugotoviti je torej treba, da se je postopek za odobritev projekta gradnje ceste S 18 uradno začel pred datumom pristopa Republike
         Avstrije k Evropski uniji.

      62      Iz tega izhaja, da v obravnavani zadevi v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 56 te sodbe, obveznosti iz Direktive o habitatih
         Republike Avstrije niso zavezovale in da za projekt gradnje ceste S 18 niso veljale s to direktivo sprejete določbe.

      63      Glede na prej navedeno je treba skleniti, da drugi očitek Komisije ni utemeljen.

      64      Posledično je treba ugotoviti, da Republika Avstrija s tem, da je opustila vključitev območij Soren in Gleggen-Köblern v POV
         Lauteracher Ried, ki sta po znanstvenih merilih enako kot POV najprimernejši ozemlji po številu in velikosti v skladu s členom
         4(1) in (2) Direktive o pticah, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te direktive.

       Stroški
      65      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Če vsaka stranka
         uspe samo deloma ali v izjemnih okoliščinah, lahko Sodišče v skladu z odstavkom 3, prvi pododstavek, istega člena odloči,
         da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške. V obravnavani zadevi Komisija in Republika Avstrija z delom
         svojih predlogov nista uspeli, zato vsaka nosi svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Republika Avstrija s tem, da je opustila vključitev območij Soren in Gleggen-Köblern v posebno območje varstva Lauteracher
            Ried, ki sta po znanstvenih merilih enako kot posebno območje varstva najprimernejši ozemlji po številu in velikosti v skladu
            s členom 4(1) in (2) Direktive 79/409/EGS Sveta z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic, kot je bila spremenjena
            z Direktivo 97/49/ES Komisije z dne 29. julija 1997, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te direktive.
      2)      V preostalem se tožba zavrne.
      3)      Komisija Evropskih skupnosti in Republika Avstrija nosita vsaka svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 10. oktobra 2006. # PTV Planung Transport Verkehr AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Prijava besedne znamke Skupnosti map&guide - Absolutni razlogi za zavrnitev - Opisna narava - Odsotnost razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94. # Zadeva T-302/03.

text:
      Zadeva T-302/03
      PTV Planung Transport Verkehr AG
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti map&guide – Absolutni razlogi za zavrnitev – Opisnost – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94“
      Povzetek sodbe
      1.      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Ločen preizkus različnih
            razlogov za zavrnitev
      (Uredba Sveta (ES) št. 40/94, člen 7(1))
      2.      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka
      (Uredba Sveta (ES) št. 40/94, člen 7(1)(b))
      1.      Vsak od razlogov za zavrnitev, ki so našteti v členu 7(1) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, je neodvisen od drugih in zahteva
         ločen preizkus. Po drugi strani je treba omenjene razloge za zavrnitev razlagati v smislu splošnega interesa, ki je podlaga
         za vsakega od njih. Splošni interes, ki se upošteva med preizkusom vsakega od teh razlogov za zavrnitev, lahko odraža, celo
         mora odražati, različne ugotovitve o zadevnih razlogih za zavrnitev. Vendar obstaja očitno prekrivanje področij uporabe razlogov,
         navedenih v členu 7(1)(b) in (c). Besedna znamka, ki je opisna glede lastnosti proizvodov ali storitev v smislu člena 7(1)(c)
         Uredbe št. 40/94, je zaradi tega dejstva nujno brez slehernega razlikovalnega učinka glede teh proizvodov ali storitev v smislu
         člena 7(1)(b) iste Uredbe.

      (Glej točki 33 in 34.)
      2.      Brez razlikovalnega učinka glede zadevnih proizvodov v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti je besedni
         znak map&guide, katerega registracija se zahteva za „računalniške programe“ in „računalniško programiranje“ iz razredov 9
         in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja, saj je za povprečnega potrošnika iz širše angleško govoreče javnosti ta znak opisen za
         proizvode in storitve iz zahteve za registracijo. Dejansko bi se na angleško govorečem področju Skupnosti znak lahko uporabljal
         za označevanje proizvodov ali storitev v zvezi z računalniškimi programi in računalniškim programiranjem, ki ponujajo načrte
         (mest) in vodiče (potovalne). Iz tega izhaja, da lahko na podlagi vsebine znaka map&guide upoštevna javnost takoj in brez
         razmišljanja ugotovi neposredno in konkretno zvezo z „računalniškimi programi“ in storitvijo „računalniškega programiranja“,
         ki ponujata vlogo zemljevida (mest) in vodiča (potovalnega).

      (Glej točki 47 in 51.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi senat)
      z dne 10. oktobra 2006(*)

      „Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti map&guide – Absolutni razlogi za zavrnitev – Opisnost – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94“
      V zadevi T-302/03,
      PTV Planung Transport Verkehr AG, s sedežem v Karlsruheju (Nemčija), ki jo zastopa F. Nielsen, odvetnik,

      tožeča stranka,
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), ki ga zastopata B. Müller in G. Schneider, zastopnika,

      tožena stranka,
      zaradi tožbe proti odločbi drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 1.
         julija 2003 (zadeva R 1046/2001-2), v zvezi z zahtevo za registracijo besedne znamke map&guide kot znamke Skupnosti,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi senat),
      v sestavi J. Pirrung, predsednik, A. W. H. Meij, sodnik, in I. Pelikánová, sodnica,
      sodni tajnik: I. Natsinas, administrator,
      na podlagi tožbe, vložene v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 4. septembra 2003,
      na podlagi odgovora na tožbo, vloženega v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 26. novembra 2003,
      na podlagi obravnave z dne 7. decembra 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Dejansko stanje
      1        Tožeča stranka je 15. februarja 2001 na Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (v nadaljevanju: Urad)
         vložila prijavo znamke Skupnosti na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994
         L 11, str. 1), kot je bila spremenjena.

      2        Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je besedni znak map&guide.

      3        Proizvodi in storitve, za katere je bila zahtevana registracija, so iz razredov 9, 41 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja
         o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen,
         in ustrezajo naslednjemu opisu:

      –        „računalniški programi“ iz razreda 9,
      –        „organiziranje izobraževanj s področja računalniških programov“ iz razreda 41,
      –        „računalniško programiranje“ iz razreda 42.
      4        Z odločbo z dne 19. oktobra 2001 je preizkuševalec na podlagi člena 38 Uredbe št. 40/94 zavrnil zahtevo za registracijo „računalniških
         programov“ in storitev „računalniškega programiranja“ kot znamke Skupnosti, ker je bila prijavljena znamka za omenjene proizvode
         in storitve opisne narave v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 in brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe
         št. 40/94. V nasprotju z začetnimi predvidevanji ni zavrnil zahteve za registracijo za storitev „organiziranje izobraževanj
         s področja računalniških programov“.

      5        19. decembra 2001 je tožeča stranka na Urad zoper odločbo preizkuševalca vložila pritožbo na podlagi členov od 57 do 62 Uredbe
         št. 40/94.

      6        Z odločbo z dne 1. julija 2003 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), ki je bila tožeči stranki vročena 4. julija 2003, je
         drugi odbor za pritožbe to pritožbo zavrnil, ker je bila prijavljena znamka brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b)
         Uredbe št. 40/94, pri čemer je navedel, da se mu ni treba opredeliti o obstoju absolutnega razloga za zavrnitev, ki temelji
         na členu 7(1)(c) Uredbe št. 40/94.

       Predlogi strank
      7        Tožeča stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

      –        razveljavi izpodbijano odločbo;
      –        naloži Uradu plačilo stroškov.
      8        Urad Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        tožbo zavrne;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Pravo
       Trditve strank
      9        Tožeča stranka navaja samo en tožbeni razlog, in sicer kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      10      V podporo svoji trditvi najprej navaja, da iz besedila člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, ki se nanaša na „znamke, ki so brez
         slehernega razlikovalnega učinka“, izhaja, da zadostuje majhen razlikovalni učinek za zavrnitev absolutnega razloga za zavrnitev
         iz te določbe.

      11      Nadalje zatrjuje, da iz sodbe Sodišča prve stopnje z dne 3. julija 2003 v zadevi Best Buy Concepts proti UUNT (BEST BUY) (T-122/01,
         Recueil, str. II-2235, točka 21) izhaja, da je znamka razlikovalna v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, če jo je mogoče
         takoj zaznati kot označbo trgovskega izvora zadevnih proizvodov ali storitev, tako da lahko upoštevna javnost razlikuje proizvode
         ali storitve imetnika znamke od proizvodov in storitev drugega trgovskega izvora. V tej zadevi znak map&guide to nalogo izpolnjuje,
         saj omogoča označbo gospodarskega izvora „računalniških programov“ in storitve „računalniškega programiranja“.

      12      V zvezi s tem tožeča stranka najprej zatrjuje, da je Urad nepravilno menil, da ima znak map&guide neposredno in konkretno
         zvezo z „računalniškimi programi“ in storitvijo „računalniškega programiranja“.

      13      Po njenem mnenju Urad ni dovolj upošteval tega, da proizvodi in storitve iz prijave znamke Skupnosti niso zemljevidi mest
         ali turistični vodniki, temveč „računalniški programi“ in storitve „računalniškega programiranja“, ki lahko zajemajo katero
         koli tematiko. Zato je zveza med temi in znakom map&guide nujno splošna in hipotetična. Tako za razliko od turističnega vodnika
         v obliki knjige, ki bi mu vsak priznal veljavo turističnega vodnika, nihče ne uporablja izraza „map&guide“ za označbo „računalniških
         programov“. Znak map&guide skoraj ne daje več neposredne označbe za storitev „računalniškega programiranja“. Tako naj bi zadevna
         javnost zaznala znak map&guide kot fantazijski izraz, ki označuje gospodarski izvor. Zveza med znakom map&guide ter zadevnimi
         proizvodi in storitvami kot taka torej ne obstaja. Zveza med pomensko vsebino znaka map&guide ter „računalniškimi programi“
         in storitvijo „računalniškega programiranja“ bi v skrajnem primeru lahko izhajala iz deduktivne obrazložitve. Zato predpogoj,
         da se znaku map&guide zanika vsaka zmožnost biti varovan na podlagi odsotnosti razlikovalnega učinka, ni izpolnjen.

      14      Tožeča stranka še trdi, da je posledica pristopa v izpodbijani odločbi, da se nobena znamka, sestavljena iz „konkretnega izraza“,
         ne more uporabiti za „računalniške programe“ ali storitev „računalniškega programiranja“, saj bi bilo vedno mogoče ugotoviti
         zvezo med pomensko vsebino, izpeljano iz tega izraza – na primer „lev“ ali „orel“ –, in namenom ali področjem uporabe zadevnega
         proizvoda ali storitve.

      15      Drugič, tožeča stranka trdi, da je treba zadevni znak, gledan v celoti in v zvezi z navedenimi proizvodi in storitvami, obravnavati
         kot razlikovalen.

      16      Tretjič, tožeča stranka trdi, da ima znak map&guide nujno določen razlikovalni učinek, ker je preizkuševalec, ki je v začetku
         predlagal zavrnitev prijave znamke za storitev „organiziranje izobraževanj s področja računalniških programov“, naknadno sprejel
         registracijo zadevnega znaka za to storitev. Če namreč znak map&guide ne bi imel nobenega razlikovalnega učinka, preizkuševalec
         ne bi mogel spremeniti svoje prvotne ocene.

      17      Četrtič, tožeča stranka navaja, da čeprav je treba vsak primer obravnavati posamezno in so prejšnje registracije starejših
         znamk brez pomena za presojo, ali je lahko neka znamka varovana, pa mora Urad vendarle skrbeti za enotno uporabo prava. Iz
         tega dejansko izhaja, da nič ne opravičuje izpodbijane odločbe, če so bile lahko določene znamke registrirane za proizvode
         ali storitve, s katerimi imajo te znamke tesnejšo zvezo, kot je zveza med znakom map&guide in „računalniškimi programi“ ali
         storitvijo „računalniškega programiranja“. Kot primer tožeča stranka navaja registracijo znamk LEICHT (lahko) za pohištvo
         za vgradne kuhinje, PRO CARE za proizvode za nego telesa in lepotno nego, POLY COLOR za proizvode za lase, šampone in barve
         za lase, GOLDEN CARE za zavarovanja in finančne storitve, Safetytech za instalacije v industriji embalaže in tudi RAPID za
         vrtalne stroje.

      18      Končno se tožeča stranka v tožbi na splošno sklicuje na svoje dokumente, predložene v okviru postopka pred Uradom. Vendar
         pa je na obravnavi navedla, da se v okviru tega postopka ne bo sklicevala na dokumente, predložene pred Uradom.

      19      Urad trdi, da je znak map&guide brez kakršnega koli razlikovalnega učinka in nasprotuje trditvam tožeče stranke.

      20      Prvič, trdi, da razlikovalni učinek prijavljene znamke v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 temelji na konkretni sposobnosti
         te znamke, da označi gospodarski izvor proizvodov in storitev, opredeljenih v prijavi. V zvezi s tem iz sodne prakse izhaja,
         da je odločilni element, ki ga je treba upoštevati, domnevna zaznava povprečnega potrošnika, ki je normalno osveščen ter razumno
         pozoren in preudaren ter je del zadevne javnosti (sodba Sodišča z dne 22. junija 1999 v zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97,
         Recueil, str. I-3819, točka 26).

      21      V tej zadevi je stališče angleško govorečega potrošnika tisto, ki ga je treba upoštevati pri presoji razlikovalnega učinka
         prijavljene znamke. Dejansko je znak map&guide sestavljen iz angleških besed, iz člena 7(2) Uredbe št. 40/94 pa izhaja, da
         je registracija znaka kot znamke Skupnosti izključena, če je zadevni znak brez slehernega razlikovalnega učinka v katerem
         koli od jezikov, ki se uporabljajo v javnosti na ozemlju Skupnosti (sodba Sodišča prve stopnje z dne 30. marca 2000 v zadevi
         Ford Motor proti UUNT (OPTIONS), T-91/99, Recueil, str. II-1925, točke 25 in naslednje).

      22      Drugič, Urad trdi, da v nasprotju s trditvami tožeče stranke med znakom map&guide ter proizvodi in storitvami, za katere je
         zahtevana registracija tega znaka, obstaja neposredna in konkretna zveza, ki navedenemu znaku odvzame ves razlikovalni učinek,
         kar zadeva zadevne proizvode in storitve.

      23      V zvezi s tem trdi, kot je to menil odbor za pritožbe, da sta obe besedi, „map“ in „guide“, ki pomenita zemljevid ali načrt
         mesta oziroma vodnik ali potovalni vodnik, brez slehernega razlikovalnega učinka, kolikor označujeta le sam namen proizvoda,
         opisanega kot „računalniški programi“ ali storitev „računalniškega programiranja“. Kot je poudarjeno v izpodbijani odločbi,
         povprečni potrošnik v kategoriji zadevnih proizvodov ali storitev kupuje računalniške programe, da bi raziskal njihovo vsebino
         ter bi brez razmišljanja in sklepanja razumel, da računalniški programi ali s tem povezane storitve vsebujejo zemljevide,
         načrte mest ali potovalne vodnike.

      24      Nadalje, kot je navedeno v izpodbijani odločbi, preprosta kombinacija besed „map“ in „guide“ v izrazu „map&guide“ ne predstavlja
         drugega kot vsoto teh elementov brez razlikovalnega učinka. Zveza med dvema besedama s tiskarskim znakom „&“, ki pomeni „in“,
         ni nič posebnega na slovnični ravni. Zgradba znaka map&guide tako ne predstavlja zaznavnega odmika glede na uporabljano terminologijo
         v vsakdanjem jeziku, ki bi ji lahko dal razlikovalni učinek v smislu sodbe Sodišča z dne 20. septembra 2001 v zadevi Procter
         & Gamble proti UUNT (C-383/99 P, Recueil, str. I-6251). Soočen z znakom map&guide v kontekstu z računalniško opremo in računalniškim
         programiranjem, bo potrošnik takoj ugotovil pomen in brez intelektualnega naprezanja neposredno in konkretno zvezo med navedenim
         znakom ter proizvodi in storitvami, ki naj bi jih označeval.

      25      Dalje je preizkuševalec ustrezno ugotovil stališče upoštevne javnosti, ko je navedel in s primeri podprl, da je računalniški
         program, predstavljen v obliki zemljevida z vodnikom in ki ponuja možnosti, kot je izdelava individualnega potovalnega načrta,
         ki presega okvir vodnika v papirni obliki, na trgu običajen, še posebej v obliki CD-ROM-a. Tožeča stranka tem dejanskim ugotovitvam
         ne nasprotuje.

      26      Glede trditve tožeče stranke, da nihče ne označuje računalniških programov z izrazom „map&guide“, medtem ko se potovalni vodnik
         v obliki knjige označuje z izrazom „potovalni vodnik“, Urad v bistvu trdi, da lahko računalniški program nadomesti knjigo,
         če obstajajo v angleško govorečih regijah Skupnosti priročniki, ki obstajajo tako v obliki knjig kot v obliki CD-ROM-ov. Dodaja,
         da potrošnik, soočen z napisom „map&guide“ na knjigi, pomisli neposredno na potovalni vodnik z zemljevidom ali načrtom mest
         in zato izrazi „potovalni vodnik“, „zemljevid“, „vodnik“ ali celo „map&guide“ ne morejo biti varovani kot tiskovine iz razreda
         16. Posledično enako velja za ustrezajoče računalniške programe.

      27      Glede kritike tožeče stranke, da, sledeč pristopu iz izpodbijane odločbe, nobeno konkretno ime, kot sta „lev“ ali „orel“,
         ne more biti predmet varstva za računalniške programe ali s temi povezane storitve, Urad odgovarja, da je stališče potrošnika
         tisto, ki je merodajno, in da je to stališče posebej ugotovljeno s konkretno prakso zadevnega sektorja. Večini javnosti, ki
         je v tem primeru zadevna javnost, ne uide dejstvo, da se zemljevidi ali načrti mest z vodniki tržijo v obliki računalniških
         programov. Tako, kot je ugotovil odbor za pritožbe, bo povprečni potrošnik, soočen z napisom „map&guide“ na embalaži računalniških
         programov ali v kontekstu ustreznih storitev, glede na tržno prakso pomislil na računalniški program v obliki elektronskega
         potovalnega vodnika z načrtom mesta ali zemljevidom. Nasprotno Urad meni, da upoštevna javnost, soočena z računalniškimi programi,
         z imenom „lev“ ali „orel“ (ali „jabolko“), ne bo pomislila, da gre za označitev vsebine računalniškega programa, ampak bo
         zaznala to ime kot znamko.

      28      Urad še dodaja, da če tožeča stranka želi z znamko map&guide tržiti računalniške programe, ki ne vsebujejo zemljevidov in
         vodnikov, ji je dovoljeno, da zoži seznam proizvodov in storitev, za katere je zahtevala registracijo, kot ji to omogoča člen
         44(1) Uredbe št. 40/94. V tej zadevi se zahteva za registracijo nanaša na celotno nerazlikovalno kategorijo proizvodov, imenovanih
         „računalniški programi“, in nerazlikovalno kategorijo storitev, imenovanih „računalniško programiranje“. V teh okoliščinah
         je treba potrditi presojo odbora za pritožbe za te kategorije v celoti (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 7. junija 2001 v
         zadevi DKV proti UUNT (EuroHealth), T-359/99, Recueil, str. II-1645, točka 33, in z dne 27. februarja 2002 v zadevi Ellos
         proti UUNT (ELLOS), T-219/00, Recueil, str. II-753, točka 36].

      29      Tretjič, Urad trdi, da je dejstvo, da si je preizkuševalec premislil glede očitkov, ki jih je sprva imel zoper prijavljeno
         znamko v delu, ki zajema storitev „organiziranja izobraževanj s področja računalniških programov“ iz razreda 41, v tej zadevi
         brez pomena.

      30      Četrtič, Urad navaja, da je trditev, da naj bi v preteklosti registriral znamke, ki so imele veliko tesnejšo zvezo s proizvodi
         in storitvami, ki so jih zajemale, kot je zveza med znakom map&guide ter spornimi proizvodi in storitvami, brez pomena za
         ta spor. V zvezi s tem je treba na podlagi sodbe Sodišča prve stopnje z dne 27. februarja 2002 v zadevi Streamserve proti
         UUNT (STREAMSERVE) (T-106/00, Recueil, str. II-723, točke od 66 do 67) ugotoviti, da tožeča stranka ne more navajati napake,
         ki jo je morebiti storil Urad, ko je registriral primerljive znamke v drugih primerih.

      31      Iz vsega navedenega izhaja, da znak map&guide ni primeren za označevanje izvora „računalniških programov“ in storitve „računalniškega
         programiranja“.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      32      V skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 se znamke – ki so brez slehernega razlikovalnega učinka, in v skladu s členom 7(1)(c)
         znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino,
         namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga oziroma opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga oziroma
         storitve – ne registrirajo.

      33      Vsak od razlogov za zavrnitev, ki so našteti v členu 7(1) Uredbe št. 40/94, je neodvisen od drugih in zahteva ločen preizkus.
         Po drugi strani je treba omenjene razloge za zavrnitev razlagati v smislu splošnega interesa, ki je podlaga za vsakega od
         njih. Splošni interes, ki se upošteva med preizkusom vsakega od teh razlogov za zavrnitev, lahko izraža, celo mora izražati,
         različne ugotovitve o zadevnih razlogih za zavrnitev (sodbe Sodišča z dne 29. aprila 2004 v zadevah Henkel proti UUNT, C-456/01
         P in C-457/01 P, Recueil, str. I 5089, točki 45 in 46; z dne 16. septembra 2004 v zadevi SAT.1 proti UUNT, C-329/02 P, ZOdl.,
         str. I-8317, točka 25, in z dne 15. septembra 2005, BioID proti UUNT, C-37/03 P, ZOdl., str. I-7975, točka 59).

      34      Vendar obstaja očitno prekrivanje področij uporabe razlogov, navedenih v členu 7(1)(b) in (c) (sodbi Sodišča z dne 12. februarja
         2004 v zadevi Campina Melkunie, C-265/00, Recueil, str. I-1699, točka 18, in v zadevi Koninklijke KPN Nederland, C-363/99,
         Recueil, str. I-1619, točka 67). Zlasti iz sodne prakse izhaja, da je besedna znamka, ki je opisna glede lastnosti proizvodov
         ali storitev v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, zaradi tega dejstva nujno brez slehernega razlikovalnega učinka glede
         teh proizvodov ali storitev v smislu člena 7(1)(b) iste Uredbe (zgoraj navedeni sodbi Campina Melkunie, točka 19, in Koninklijke
         KPN Nederland, točka 86).

      35      V primeru, kot je ta, ko je z izpodbijano odločbo zavrnjena registracija prijavljene znamke zaradi obstoja absolutnega razloga
         za zavrnitev, določenega v členu 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, je treba preučiti, ali je Urad dokazal, da je ta znamka brez kakršnega
         koli razlikovalnega učinka.

      36      S tega vidika je treba opozoriti, da se pojem splošnega interesa, na katerem temelji člen 7(1)(b), ne loči od glavne naloge
         znamke, ki je zagotavljanje potrošniku ali končnemu uporabniku identiteto izvora proizvoda ali storitve, ki ju označuje znamka,
         in mu omogočati, da brez mogoče zmede razlikuje ta proizvod ali storitev od proizvodov ali storitev drugega izvora (sodbi
         SAT.1 proti UUNT, točka 33 zgoraj, točki 23 in 27, in BioID proti UUNT, točka 33 zgoraj, točka 60).

      37      Glede znamke, sestavljene iz besed in tiskarskega znaka, kot je znamka v tej zadevi, je mogoče morebitni razlikovalni učinek
         preizkusiti za vsakega od njenih izrazov ali elementov, vzetih posamezno, vendar mora biti v vsakem primeru del preizkusa
         celote, ki jo sestavljajo. To pomeni, da samo dejstvo, da je vsak od elementov, vzetih posamezno, brez razlikovalnega učinka,
         ne izključuje možnosti, da ima lahko njihova kombinacija razlikovalni učinek (sodbe Campina Melkunie, točka 34 zgoraj, točki
         40 in 41; Koninklijke KPN Nederland, točka 34 zgoraj, točki 99 in 100, in SAT.1 proti UUNT, točka 33 zgoraj, točka 28).

      38      Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je odbor za pritožbe zavrnil pritožbo zlasti zato, ker bi potrošnik glede na „računalniške
         programe“ in „računalniško programiranje“ znak map&guide gotovo zaznal kot označbo za proizvode in storitve same po sebi in
         ne kot označbo izvora, ki omogoča razlikovanje proizvodov in storitev enega podjetja od proizvodov in storitev drugega podjetja.

      39      Iz tega izhaja, da je odbor za pritožbe, čeprav je navedel, da ni nujno preizkusiti absolutnega razloga za zavrnitev glede
         razlikovalnega učinka zadevnega znaka, ugotovil, da znak map&guide ni razlikovalen v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94,
         ker bi ga upoštevna javnost zaznala kot opisnega za zadevne proizvode in storitve.

      40      Zato je treba preveriti, ali je vez, ki jo je ugotovil odbor za pritožbe, med vsebino prijavljenega znaka ter zadevnimi proizvodi
         in storitvami dovolj konkretna in neposredna za dokaz, da bo upoštevna javnost na podlagi tega znaka takoj prepoznala navedene
         proizvode in storitve ter da je torej znak opisne narave (glej v tem smislu sodbo EuroHealth, točka 28 zgoraj, točki 35 in
         36).

      41      V zvezi s tem je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso opisno naravo znaka, kot njegov razlikovalni
         učinek, presojati glede na proizvode in storitve, za katere je zahtevana njegova registracija, ter glede na to, kako ga zaznava
         upoštevna javnost (sodba Procter & Gamble proti UUNT, točka 24 zgoraj, točka 39, in sodba Sodišča z dne 21. oktobra 2004 v
         zadevi UUNT proti Erpo Möbelwerk, C-64/02 P, ZOdl., str. I-10031, točka 43).

      42      Tožeča stranka ne nasprotuje presoji odbora za pritožbe, da je upoštevna javnost glede proizvodov in storitev, za katere je
         zahtevana registracija znamke, sestavljena iz povprečnih potrošnikov iz širše javnosti. Dalje, kot trdi Urad, je na podlagi
         člena 7(2) Uredbe št. 40/94 upoštevna ciljna javnost, z vidika katere je treba presojati absolutni razlog za zavrnitev, povprečno
         angleško govoreči potrošnik, saj je zadevni znak sestavljen iz angleških besed.

      43      V zvezi s tem je odbor za pritožbe navedel in tožeča stranka temu ni nasprotovala, da je zadevni znak sestavljen predvsem
         iz dveh samostalnikov v angleškem jeziku, in sicer „map“ in „guide“, ki pomenita načrt ali načrt mesta oziroma vodnik ali
         potovalni vodnik.

      44      Dalje je izrecno navedel, da preprosta kombinacija besed „map“ in „guide“ s tiskarskim znakom „&“, ki pomeni „in“, na slovnični
         ravni nikakor ni izvirna, zaradi česar ostaja pomen tako kombiniranih izrazov nespremenjen. Iz tega je zaključil, da prijavljeni
         znak, gledano v celoti, ne predstavlja drugega kot vsoto elementov, ki ga sestavljajo.

      45      Poleg tega je treba, kot trdi Urad, ugotoviti, da zgradba znaka map&guide, gledano v celoti, ne pomeni zaznavnega odmika glede
         na uporabljano terminologijo v vsakdanjem jeziku upoštevne javnosti, ki bi ji lahko dal razlikovalni učinek v smislu sodbe
         Procter & Gamble proti UUNT, točka 24 zgoraj (točka 40).

      46      Treba je torej ugotoviti, da je odbor za pritožbe pravilno menil, da znak, gledano v celoti, pomeni „zemljevid in vodnik“,
         torej načrt (mesta) in vodnik (potovalni).

      47      Glede razmerja med vsebino znaka map&guide ter zadevnimi proizvodi in storitvami je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da
         je s tem znakom le opisan namen določenih proizvodov („računalniški programi“) in določenih storitev („računalniško programiranje“).
         Dejansko bi se na angleško govorečem področju Skupnosti ta znak lahko uporabljal za označevanje proizvodov ali storitev v
         zvezi z računalniškimi programi in računalniškim programiranjem, ki ponujajo načrte (mest) in vodnike (potovalne). Iz tega
         izhaja, da lahko na podlagi vsebine znaka map&guide upoštevna javnost takoj in brez razmišljanja ugotovi neposredno in konkretno
         zvezo z „računalniškimi programi“ in s storitvijo „računalniškega programiranja“, ki ponujata vlogo zemljevida (mest) in vodnika
         (potovalnega).

      48      Ker se zahteva za registracijo nanaša na nerazlikovalno kategorijo „računalniških programov“ in na nerazlikovalno kategorijo
         storitev „računalniškega programiranja“, je treba potrditi presojo odbora za pritožbe, kolikor se nanaša na celoto teh proizvodov
         in storitev (glej v tem smislu sodbo EuroHealth, točka 28 zgoraj, točka 33).

      49      V nasprotju s trditvami tožeče stranke okoliščina, da lahko „računalniški programi“ in storitve „računalniškega programiranja“
         zajemajo katero koli tematiko, ne nasprotuje ugotovitvi, da vsebina zadevnega znaka opisuje namen določenih proizvodov in
         storitev iz zahteve za registracijo. Dejansko tožeča stranka s trditvijo, da zadevni proizvodi in storitve iz te prijave zajemajo
         katero koli tematiko, implicitno priznava, da je vloga nekaterih „računalniških programov“ in storitev „računalniškega programiranja“
         ponujati načrte (mest) in vodnikov (potovalnih).

      50      Dalje pristop, kot ga ima odbor za pritožbe, nima za posledico, kot to navaja tožeča stranka, da se ne dovoli več registracija
         znamk, sestavljenih iz „konkretnega izraza“ za „računalniške programe“ in storitve „računalniškega programiranja“, ker bi
         bilo vedno mogoče ugotoviti zvezo med vsebino znaka in zadevnimi proizvodi in storitvami. Le če je ta zveza neposredna in
         konkretna, namreč člen 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 nasprotuje registraciji takega znaka.

      51      Iz navedenega izhaja, da je odbor za pritožbe pravilno menil, da je za upoštevno javnost, sestavljeno iz povprečnih potrošnikov
         iz širše angleško govoreče javnosti, znak map&guide opisen za proizvode in storitve iz zahteve za registracijo. Zato je v
         skladu s sodno prakso – v skladu s katero je vsak opisni znak brez razlikovalnega učinka (sodbe Campina Melkunie, točka 34
         zgoraj, točka 19, in Koninklijke KPN Nederland, točka 34 zgoraj, točka 86) – odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da znak
         map&guide ni razlikovalen.

      52      Poleg tega, če je odbor za pritožbe poskušal utemeljiti izpodbijano odločbo z ugotovitvijo, da se lahko znak, gledano v celoti,
         splošno uporablja v trgovini za označevanje zadevnih proizvodov in storitev (točke 15 in 16 navedene odločbe), je pomembno
         spomniti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da ta kriterij ni tisti, na podlagi katerega je treba razlagati člen 7(1)(b)
         Uredbe št. 40/94, in da splošni interes, na katerem temelji ta določba, ne zahteva, da lahko vsi prosto uporabljajo zadevne
         znake (sodba SAT.1 proti UUNT, točka 33 zgoraj, točka 36).

      53      Vendar ker izpodbijana odločba temelji na pravilni presoji, po kateri znak map&guide ni razlikovalen zaradi obstoja neposredne
         in konkretne zveze med njegovo vsebino ter zadevnimi proizvodi in storitvami, je treba ugotoviti, da odbor za pritožbe ni
         storil napake z ugotovitvijo obstoja absolutnega razloga za zavrnitev registracije tega znaka.

      54      Dalje iz sodne prakse, navedene v točki v točki 41 zgoraj, izhaja, da je treba razlikovalni učinek znamke presojati glede
         na proizvode ali storitve, za katere je zahtevana registracija. Zato v nasprotju s trditvami tožeče stranke dejstvo, da je
         preizkuševalec potrdil razlikovalni učinek znaka map&guide glede storitev „organiziranja izobraževanj s področja računalniških
         programov“, ni pomembno za presojo razlikovalnega učinka tega znaka glede drugih proizvodov in storitev, ki predstavljajo
         „računalniške programe“ in storitve „računalniškega programiranja“.

      55      Končno, v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, tudi če se domneva, da je Urad že sprejel registracijo znamk za proizvode
         in storitve, ki imajo s temi znamkami tesnejšo zvezo, kot jo ima znak map&guide s proizvodi in storitvami, za katere je zahtevana
         registracija, iz tega nikakor ne izhaja, da enotna uporaba Uredbe št. 40/94 narekuje, naj se navedeni znak registrira kot
         znamka Skupnosti za zadevne proizvode in storitve. Dejansko odbori za pritožbe sprejemajo odločbe v skladu z Uredbo št. 40/94
         glede registracije znaka kot znamke Skupnosti na podlagi izvrševanja vezane pristojnosti, ne pa pravice do prostega preudarka.
         Tako je treba zakonitost odločb odborov za pritožbe presojati le na podlagi te Uredbe, kot jo razlaga sodišče Skupnosti, in
         ne na podlagi predhodne prakse odločitev odborov za pritožbe (sodba BioID proti UUNT, točka 33 zgoraj, točka 47, in tam navedena
         sodna praksa). Poleg tega navedene znamke ter z njimi povezani proizvodi in storitve niso podobne ne zadevnemu znaku ne zadevnim
         proizvodom in storitvam v tej zadevi. Zato je glede na sodno prakso, navedeno v točki 41 zgoraj, registracija znamk, ki jih
         navaja tožeča stranka, nepomembna za presojo razlikovalnega učinka znaka map&guide za zadevne proizvode in storitve v tej
         zadevi.

      56      Iz vsega navedenega je treba skleniti, da je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da je znak map&guide brez razlikovalnega
         učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      57      Zato je treba tožbo zavrniti.

       Stroški
      58      V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
         Tožeča stranka ni uspela, zato se ji v skladu s predlogi tožene stranke naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi senat)
      razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

               Pirrung

               Meij

               Pelikánová

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 10. oktobra 2006.
      Sodni tajnik                                                        Predsednik
      E. Coulon                                                       J. Pirrung
      *Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti razširjeni senat) z dne 28. februarja 2002. # Société internationale de diffusion et d'édition (SIDE) proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči. # Zadeva T-155/98.