title: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne17. marca 2011.#Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10) in Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10) proti Ypourgos Emporikis Naftilías.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Symvoulio tis Epikrateias - Grčija.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Svoboda opravljanja storitev - Pomorska kabotaža - Uredba (EGS) št. 3577/92 - Člena 1 in 4 - Predhodno upravno dovoljenje za opravljanje storitev kabotaže - Nadzor nad varnostjo ladij - Vzdrževanje reda v pristaniščih - Obveznost gospodarske javne službe - Neobstoj jasnih in vnaprej znanih meril.#Združeni zadevi C-128/10 in C-129/10.

text:
      Združeni zadevi C-128/10 in C-129/10
      Naftiliaki Etaireia Thasou
      in
      Amaltheia I Naftiki Etaireia
      proti
      Ypourgos Emporikis Naftilías
      (Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Symvoulio tis Epikrateias)
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Svoboda opravljanja storitev – Pomorska kabotaža – Uredba (EGS) št. 3577/92 – Člena 1 in 4 – Predhodno upravno dovoljenje za opravljanje storitev kabotaže – Nadzor nad varnostjo ladij – Vzdrževanje reda v pristaniščih – Obveznost gospodarske javne službe – Neobstoj jasnih in vnaprej znanih meril“
      Povzetek sodbe
      Promet – Pomorski promet – Svoboda opravljanja storitev – Pomorska kabotaža – Nacionalni predpisi, na podlagi katerih je za
            opravljanje storitev pomorske kabotaže potrebno predhodno dovoljenje
      (Uredba Sveta št. 3577/92, člena 1 in 4)
      Povezane določbe členov 1 in 4 Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev
         v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi,
         ki uvaja sistem predhodnega dovoljenja za storitve pomorske kabotaže in določa sprejetje upravnih odločb, ki nalagajo upoštevanje
         nekaterih terminov prihodov in odhodov iz razlogov, ki so na eni strani povezani z varnostjo ladij in s pristaniškim redom
         ter na drugi strani z obveznostmi gospodarske javne službe, če tak sistem temelji na merilih, ki so objektivna, nediskriminatorna
         in vnaprej določena, zlasti kadar želi več ladjarjev sočasno vpluti v isto pristanišče. Pri upravnih odločbah, ki nalagajo
         obveznosti gospodarske javne službe, je med drugim nujno dokazati dejansko potrebo po gospodarski javni službi zaradi neustreznosti
         rednih prevoznih storitev v razmerah proste konkurence. Naloga nacionalnega sodišča je, da presodi, ali so ti pogoji izpolnjeni.

      (Glej točko 63 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
      z dne 17. marca 2011(*)

      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Svoboda opravljanja storitev – Pomorska kabotaža – Uredba (EGS) št. 3577/92 – Člena 1 in 4 – Predhodno upravno dovoljenje za opravljanje storitev kabotaže – Nadzor nad varnostjo ladij – Vzdrževanje reda v pristaniščih – Obveznost gospodarske javne službe – Neobstoj jasnih in vnaprej znanih meril“
      V združenih zadevah C‑128/10 in C‑129/10,
      katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložilo Symvoulio tis Epikrateias
         (Grčija) z odločbama z dne 30. decembra 2009, ki sta prispeli na Sodišče 11. marca 2010, v postopkih

      Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C‑128/10),

      Amaltheia I Naftiki Etaireia (C‑129/10)

      proti
      Ypourgos Emporikis Naftilías,

      ob udeležbi
      Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas – Thasou (C‑128/10),

      SODIŠČE (osmi senat),
      v sestavi K. Schiemann, predsednik senata, L. Bay Larsen, sodnik, in C. Toader (poročevalka), sodnica,
      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za grško vlado S. Chala, zastopnica,
      –        za Evropsko komisijo L. Lozano Palacios in D. Triantafyllou, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago upoštevnih določb prava Unije glede svobode opravljanja storitev
         pri pomorskih kabotažah.

      2        Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med Naftiliaki Etaireia Thasou AE (v nadaljevanju: Naftiliaki Etaireia Thasou),
         na eni strani, in Amaltheia I Naftiki Etaireia, na drugi strani, ter Ypourgos Emporikis Naftilías (minister za trgovsko mornarico)
         glede veljavnosti odločb tega ministra, v katerih so bili za pomorsko kabotažo določeni nekateri pogoji.

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      3        V osmi uvodni izjavi Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem
         prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) (UL L 364, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 10,
         v nadaljevanju: Uredba) je navedeno:

      „[…] naj se […] svoboda [opravljanja storitev] uresničuje postopno in ne zagotavlja nujno na enoten način za vse storitve,
         ob upoštevanju narave nekaterih posebnih storitev in naporov, ki jih bodo nekatera gospodarstva Skupnosti zaradi razlike v
         razvoju morala prenesti.“

      4        V deveti uvodni izjavi Uredbe je navedeno:

      „ker je uvedba gospodarske javne službe, ki ima za posledico določene pravice in obveznosti za ladjarje, lahko upravičena
         zaradi zagotovitve ustreznosti rednih prevozov na otoke, z otokov in med otoki pod pogojem nediskriminacije na podlagi državljanstva
         ali stalnega bivališča.“

      5        Člen 1(1) Uredbe določa:

      „Od 1. januarja 1993 se svoboda zagotavljanja prevozov v pomorskem prometu v državah članicah (pomorska kabotaža) uporablja
         za ladjarje Skupnosti, katerih ladje so registrirane v državi članici ali plujejo pod zastavo države članice pod pogojem,
         da te ladje izpolnjujejo vse pogoje za izvajanje kabotaže v tej državi članici, vključno z ladjami, registriranimi v ladijskem
         registru Euros, takoj ko bo Svet ta ladijski register odobril.“

      6        Člen 2 Uredbe določa:

      „V tej uredbi:
      1. […]
      (c)      otošk[a] kabotaž[a]: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med:
      –        pristanišči na ozemlju in enem ali več otokih ene in iste države članice,
      –        pristanišči na otokih ene in iste države članice;
      […]
      3.      ,pogodba o izvajanju gospodarske javne službe‘ pomeni pogodbo o zagotavljanju ustreznih javnih prevoznih storitev, sklenjeno
         med pristojnim organom države članice in ladjarjem Skupnosti.

      Pogodba o izvajanju gospodarske javne službe zlasti pokriva:
      –        prevoze, ki izpolnjujejo dogovorjene standarde o neprekinjenosti, rednosti, zmogljivosti in kakovosti,
      –        dodatne prevozne storitve,
      –        prevoze po natančno določenih tarifah in v določenih pogojih, zlasti za nekatere kategorije potnikov ali na nekaterih progah,
      –        prilagoditev prevozov dejanskim zahtevam;
      4.      ,obveznosti gospodarske javne službe‘ so obveznosti, ki jih ladjar Skupnosti ne bi prevzel ali jih ne bi prevzel v enaki meri
         ali enakih pogojih, če bi upošteval svoje trgovinske interese;

      […]“
      7        Člen 4 Uredbe določa:

      „1.      Država članica lahko sklene pogodbe o gospodarski javni službi ali naloži obveznosti gospodarske javne službe kot pogoj za
         zagotavljanje pomorske kabotaže ladijskim prevoznikom, ki sodelujejo v rednih prevozih na otoke z otokov in med otoki.

      Kadar koli država članica […] naloži obveznosti gospodarske javne službe, to stori na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje
         Skupnosti.

      2.      Pri nalaganju obveznosti gospodarske javne službe se države članice omejijo na zahteve glede pristanišč, rednosti, neprekinjenosti,
         pogostosti, zmogljivosti zagotavljanja prevozov, prevoznih tarif in številčnega stanja posadke.

      […]“
      8        Člen 6(2) in (3) določa:

      „2.      Otoška pomorska kabotaža v Sredozemlju in pomorska kabotaža, ki veljata za arhipelage Kanarske otoke, Azore in Madeiro, Ceuto
         in Melillo, francoske otoke ob atlantski obali in francoska prekomorska ozemlja, sta izjemoma začasno izvzeti iz izvajanja
         te uredbe do 1. januarja 1999.

      3.      Zaradi socialno-ekonomske kohezije se odstopanje, predvideno v odstavku 2, razširi na Grčijo do 1. januarja 2004 za redne
         prevoze potnikov in prevoze s trajekti, ki jih zagotavljajo plovila bruto tonaže 650 ali manj.“

       Nacionalno pravo
      9        Člen 1 zakona 2932/2001 o prostem pretoku storitev pomorske kabotaže (FEK A’ 145/27.6.2001) v različici, ki se uporablja za
         dejstva v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon 2932/2001), določa:

      „1.      Od 1. novembra 2002 velja svoboda opravljanja storitev pomorskih prevozov, ki:
      (a)      jih proti plačilu opravlja ladjar države članice Skupnosti […], in
      (b)      se opravljajo med pristanišči na celini in pristanišči na otokih ali med pristanišči na otokih z ladjami za prevoz potnikov
         in vozil, z ladjami za prevoz potnikov ali z ladjami za prevoz blaga, na rednih linijskih povezavah za prevoz potnikov ali
         na rednih trajektnih linijah, ali z ladjami bruto tonaže največ 650 merskih enot […], če so registrirane v Grčiji ali v drugi
         državi članici […] in če plujejo pod zastavo te države.

      […]“
      10      Člen 2(6) zakona 2932/2001 določa:

      „Z odločbo ministra, ki se sprejme na podlagi mnenja Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion, je mogoče ladjarjem, ki želijo z
         neko ladjo opravljati prevoze na eni ali več linijskih povezavah, naložiti obveznost gospodarske javne službe. Te obveznosti
         se naložijo v javnem interesu in vključujejo, ne da bi ustvarjale diskriminacijo, pogoje glede pristanišč, v katerih je treba
         pristati, rednosti pristankov, neprekinjenosti, pogostosti in primernosti ponudbe prevoznih storitev, prevoznih tarif in posadk
         ladij […]“

      11      Člen 3 zakona 2932/2001 z naslovom „Zagotavljanje rednega prevoza – pogoji“ določa:

      „1.      Ladja za prevoz potnikov in vozil, ladja za prevoz potnikov ali ladja za prevoz blaga lahko veljavno zagotavlja prevoz v obdobju
         enega leta, ki začne teči 1. novembra (redni prevoz).

      2.      Da bi lahko zagotavljala ta prevoz:
      (a)      mora ladja izpolnjevati vse zakonske pogoje za opravljanje kabotaže v državi članici, v kateri je registrirana, in v Grčiji,
         imeti mora vse pomorske dokumente, ki jih zahtevajo veljavni predpisi, potrdili o varnosti in o varstvu morskega okolja in,
         odvisno od primera, potrdilo o kategoriji, ki ga izda priznan klasifikacijski zavod […];

      (b)       mora ladja ustrezati zmogljivostim pristaniške infrastrukture in morebitnim posebnim zahtevam linijske povezave, ki jo bo
         zagotavljala;

      […]“
      12      Člen 4 zakona 2932/2001 z naslovom „Postopek prijave za redni prevoz“ določa:

      „1.      Da bi lahko z eno ali več ladjami zagotavljal linijsko povezavo, mora ladjar ministrstvu predložiti prijavo, ki vsebuje njegovo
         ime in njegov sedež ali naslov za vročanje; če gre za fizično osebo, mora navesti priimek, ime in državljanstvo. […] Poleg
         tega mora navesti identifikacijske podatke ladje, povezave, ki jih bo zagotavljal na eni ali več linijskih povezavah v okviru
         mreže ladijskih linij, odhodno pristanišče, končni cilj in zaporedne vmesne postanke, dneve in ure odhoda in prihoda, najvišjo
         tarifo storitev v ekonomskem ali edinem razredu […] v obdobju zagotavljanja storitve in druge elemente, ki so navedeni v odloku
         iz naslednjega odstavka.

      […]
      3.      Prijava se vloži najpozneje 31. januarja. Najpozneje 10. februarja pristojni organ v najmanj dveh dnevnikih, ki izhajata v
         celotni državi, objavi sporočilo za medije, ki vsebuje prijave, ki so bile vložene, vsaka zainteresirana oseba pa lahko do
         20. februarja dopolni, spremeni ali umakne svojo prijavo. Pristojni organ te spremembe najpozneje do 28. februarja objavi
         v sporočilu za medije in na spletni strani ministrstva, če obstaja. Razen v primeru iz naslednjega odstavka, organ zainteresirane
         osebe najkasneje 31. marca obvesti o odobritvi prijave.

      4.      Če je potrebno, lahko ministrstvo glede nameravanih povezav spremeni prijavo, če utemeljeno meni, da:
      (a)      položaj v enem ali več pristaniščih zaradi varnosti ladje ali pristaniškega reda ne omogoča izvajanja predlaganih povezav,
      (b)      ladja ne more neovirano vpluti v pristanišče in ne more opravljati prevoza na določeno območje pristanišča in v času, ki ga
         je prijavila, in

      (c)       pogostost povezav ali predviden datum prekinitve povezav v obdobju zagotavljanja storitev ne ustreza ugotovljenim zahtevam
         za redno zagotavljanje storitev; ministrstvo lahko prijavo spremeni tudi v zvezi s stroški prevoza, če utemeljeno meni, da
         je najvišja cena, ki je določena v skladu z odstavkom 1, pretirana in v nasprotju z javnim interesom.

      5.      […] V primerih iz točk (a) in (b) odstavka 4 lahko ladjarji soglasno prilagodijo svoje vozne rede in določijo časovne intervale,
         ki so potrebni za razrešitev teh težav. Če soglasje v petih dneh ni doseženo, minister odloči o potrebnih spremembah voznih
         redov na podlagi mnenja Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion.

      […]“
       Spora o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
       Zadeva C‑128/10
      13      Grška ladjarska družba Naftiliaki Etaireia Thasou je 30. januarja 2006 pri Ypourgos Emporikis Naftilías vložila prijave za
         redni prevoz za obdobje od 1. novembra 2006 do 31. oktobra 2007 za svoje ladje, ki zagotavljajo povezavo med kopnim in otokom
         Thasos, natančneje za prevoze med pristaniščema Kavala in Prinos Thasou ter med pristaniščema Keramoti in Thasos, predložila
         pa jim je tudi tabelo z voznimi redi.

      14      Ypourgos Emporikis Naftilías je pristaniški organ pristanišča Kavala in Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion – skupni organ,
         ki je pristojen za vprašanja kabotaže, v katerem so prisotni predstavniki vseh organizacij družb in podjetnikov, ki so vpleteni
         v kabotažo – pozval, naj v zvezi z omenjenimi prijavami podata mnenje.

      15      Pristaniški organ pristanišča Kavala je 20. marca 2006 Ypourgos Emporikis Naftilías poslal mnenje, v katerem je v bistvu navedel,
         da sočasni ali skoraj sočasni prihodi in odhodi ladij ogrožajo varnost plovbe in da bi se z drugačno časovno razporeditvijo
         teh prihodov in odhodov omogočilo boljše izvajanje javne gospodarske službe, ter predlagal spremembe k voznemu redu, ki ga
         je predlagala družba Naftiliaki Etaireia Thasou.

      16      Ker na različnih usklajevalnih sestankih na osrednjem pristaniškem organu Kavale in na ministrstvu za trgovsko mornarico sporazum
         ni bil dosežen, zlasti glede voznega reda povezav, je Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion sprejel mnenje z dne 26. oktobra
         2006, v katerem je podprl spremembe, ki jih je predlagal pristaniški organ Kavale.

      17      Ypourgos Emporikis Naftilías je nato prijavo družbe Naftiliaki Etaireia Thasou s petimi odločbami z dne 31. oktobra 2006 spremenil
         tako:

      –        pri linijski povezavi med pristaniščema Kavala in Prinos Thasou je za pol ure spremenil odhod in tako odločil, da bodo v obdobju
         od 1. julija do 31. avgusta 2007 ladje družbe Naftiliaki Etaireia Thasou iz pristanišča Prinos Thasou odplule ob 19. uri,
         in ne ob 18.30, kot je bilo prvotno prijavljeno;

      –        pri linijski povezavi med pristaniščema Keramoti in Thasos je Ypourgos Emporikis Naftilías odločil, da:
      (a)      odhod ladij družbe Naftiliaki Etaireia Thasou ostaja enak ustreznim odhodom iz prejšnjega obdobja opravljanja storitve, to
         je od 1. novembra 2005 do 31. oktobra 2006,

      (b)      morajo biti glede na velikost pristanišča Keramoti in iz varnostnih razlogov v obdobju od 1. julija do 31. avgusta 2007 med
         odhodi tridesetminutni intervali.

      18      Družba Naftiliaki Etaireia Thasou je pred predložitvenim sodiščem izpodbijala veljavnost sprememb, o katerih je odločil Ypourgos
         Emporikis Naftilías, pri čemer je trdila, da so določbe zakona 2932/2001, na podlagi katerih zadevne odločbe enostransko spreminjajo
         vozni red, neveljavne, saj so v nasprotju z določbami Uredbe.

      19      Konzorcij ladjarskih družb Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas – Thasou, ki je za svoje ladje vložil prijave
         za pridobitev dovoljenj za redni prevoz na spornih linijskih povezavah za obdobje od 1. novembra 2006 do 31. oktobra 2007,
         je interveniral v podporo Ypourgos Emporikis Naftilías in predlagal zavrnitev tožbe družbe Naftiliaki Etaireia Thasou.

      20      Predložitveno sodišče meni, da je po grškem pravu odobritev prijav ladjarjev s strani Ypourgos Emporikis Naftilías enaka izdaji
         dovoljenja. Poudarja, da grško pravo na podlagi člena 4(4) zakona 2932/2001 opravljanje pomorske kabotaže pogojuje s predhodno
         pridobitvijo upravnega dovoljenja, zlasti s ciljem, da se, na eni strani, v skladu s točkama (a) in (b) te določbe preizkusi,
         ali se glede na položaj v nekem pristanišču povezave, ki jih prijavi ladjar, lahko izvajajo tako, da je zagotovljena varnost
         ladje in spoštovanje pristaniškega reda tega pristanišča ter da je prihod neoviran, in, na drugi strani, kot določa točka
         (c) iste določbe, naložijo morebitne obveznosti gospodarske javne službe, ki se med drugim nanašajo na pogostost povezav,
         in, bolj na splošno, na ustrezno zmogljivost zadevne linijske povezave.

      21      To sodišče med drugim opozarja, da člen 4(5) zakona 2932/2001 v začetni različici določa, da uprava izvede javni razpis, da
         bi določila prednost pri pristanku in privezu, kadar več ladjarjev zahteva sočasen dostop do pristanišča, katerega zmogljivost
         ni zadostna, in jim ne uspe sporazumno uskladiti prihoda ladij.

      22      Predložitveno sodišče poleg tega meni, pri čemer se sklicuje zlasti na točko 34 sodbe z dne 20. februarja 2001 v zadevi Analir
         in drugi (C‑205/99, Recueil, str. I‑1271), da se sistem predhodne izdaje dovoljenja, ki je bil uveden s členom 4(4)(c) zakona
         2932/2001, brez izjem nanaša na vse pomorske linijske povezave z otoki, pri tem pa ni razvidno, da so pristojni nacionalni
         organi pri sprejemanju teh aktov za vsako od teh linijskih povezav ugotovili, da obstaja tveganje, da bodo, če bi bile redne
         prevozne storitve prepuščene prostemu trgu, te storitve neustrezne.

      23      V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali določbe členov 1, 2 in 4 Uredbe […], razlagane v skladu z načelom svobode opravljanja storitev, dopuščajo sprejetje nacionalne
         zakonodaje, na podlagi katere lahko ladjarji opravljajo storitve pomorske kabotaže šele po predhodni pridobitvi upravnega
         dovoljenja, če:

      (a)      je namen takega sistema predhodnega dovoljenja nadzor nad tem, ali se ob upoštevanju razmer v določenem pristanišču pomorske
         povezave, ki jih je prijavil ladjar, lahko opravljajo varno glede na ladjo in pristaniški red, ter nadzor nad tem, ali ima
         ladja, za katero se zahteva izdaja dovoljenja, take lastnosti, da bo lahko brez težav pristajala v določenem pristanišču po
         voznem redu, ki ga je prijavil ladjar kot zanj najustreznejšega za opravljanje določene povezave, vendar ne da bi bilo s predpisi
         določeno, na podlagi katerih meril organ javne uprave o teh vprašanjih presoja, zlasti kadar je več ladjarjev zainteresiranih
         za pristanek v istem pristanišču ob istem času;

      (b)      je tak sistem predhodnega dovoljenja hkrati tudi sredstvo za naložitev obveznosti gospodarske javne službe, ki ima s tega
         vidika ti lastnosti:

      (i)      brez izjem se nanaša na vse linijske povezave z otoki;
      (ii)      upravni organ, pristojen za izdajo dovoljenja, ima zelo široko diskrecijsko pravico pri naložitvi obveznosti gospodarske javne
         službe, ne da bi bila ob tem s predpisom določena merila za izvajanje te diskrecijske pravice in ne da bi bila predhodno opredeljena
         vsebina obveznosti gospodarske javne službe, ki so morebiti lahko naložene?“

       Zadeva C‑129/10
      24      Družba Amaltheia I Naftiki Etaireia je 30. januarja 2006 Ypourgos Emporikis Naftilías za obdobje od 1. novembra 2006 do 31.
         oktobra 2007 vložila prijavo za svojo ladjo, ki zagotavlja povezavo med pristaniščem Arkitsa, ki leži na kopnem, in vasjo
         Aidipsos, ki je na otoku, ter ji priložila tabelo z zadevnimi voznimi redi.

      25      Po tem, ko so pristaniški organi ugotovili, da bi bila posledica predloženih tabel z voznimi redi ta, da bi ladje vsak dan
         odhajale sočasno, zlasti v poletni sezoni, so marca 2006 navedli, da iz varnostnih razlogov ne morejo dovoliti sočasnega odhoda
         več ladij.

      26      Ker na različnih usklajevalnih sestankih na pristaniškem organu pristanišča Aidipsos in na ministrstvu za trgovsko mornarico
         sporazum ni bil dosežen, je Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion sprejel mnenje z dne 26. oktobra 2006, v katerem se je strinjal
         z zadnjim predlogom pristaniških organov, da se povezave organizirajo tako, da namesto treh sočasno izplujeta le dve ladji.

      27      Po prijavah drugih pomorskih družb je Ypourgos Emporikis Naftilías 31. oktobra 2006 sprejel osem odločb, ki določajo sočasen
         odhod ladje tožeče stranke in ladje, ki pripada združenju drugih ladjarjev, zainteresiranih za zadevno linijsko povezavo.

      28      Družba Amaltheia I Naftiki Etaireia je teh osem odločb izpodbijala pred predložitvenim sodiščem, pri čemer je navajala, da
         bi moral Ypourgos Emporikis Naftilías spremeniti prijave, ki so jih predložili njeni konkurenti, da bi se tako izognil sočasnim
         odhodom ladij.

      29      Predložitveno sodišče ponovno poudarja, da člen 4(5) zakona 2932/2001 v začetni različici določa, da uprava izvede javni razpis,
         da bi določila prednost pri pristanku in privezu, kadar več ladjarjev zahteva sočasen dostop do pristanišča, katerega zmogljivost
         ni zadostna, in jim ne uspe sporazumno uskladiti prihoda ladij.

      30      V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali določbe členov 1 in 2 Uredbe […], razlagane v skladu z načelom svobode opravljanja storitev, dopuščajo sprejetje nacionalne
         zakonodaje, na podlagi katere lahko ladjarji opravljajo storitve pomorske kabotaže šele po predhodni pridobitvi upravnega
         dovoljenja, ki je izdano v okviru sistema predhodnega dovoljenja, namenjenega nadzoru med drugim nad tem, ali se ob upoštevanju
         razmer v določenem pristanišču pomorske povezave, ki jih je prijavil ladjar, lahko opravljajo varno glede na ladjo in pristaniški
         red, ter nadzoru nad tem, ali ima ladja, za katero se zahteva izdaja dovoljenja, take lastnosti, da bo lahko brez težav pristajala
         v določenem pristanišču po voznem redu, ki ga je prijavil ladjar kot zanj najustreznejšega za opravljanje določene povezave,
         vendar ne da bi bilo s predpisi določeno, na podlagi katerih meril organ javne uprave o teh vprašanjih presoja, zlasti kadar
         je več ladjarjev zainteresiranih za pristanek v istem pristanišču ob istem času?“

      31      Zadevi C-128/10 in C-129/10 sta bili s sklepom predsednika Sodišča z dne 8. aprila 2010 združeni za pisni in ustni postopek
         ter za izdajo sodbe.

       Vprašanji za predhodno odločanje
       Uvodna pojasnila
      32      Na prvem mestu, spomniti je treba, da je na podlagi člena 58(1) PDEU svobodno opravljanje prevoznih storitev urejeno z določbami
         naslova VI (prevoz) iz tretjega dela te pogodbe, ki zajemajo člen 100(2) PDEU, ki Evropskemu parlamentu in Svetu omogoča,
         da sprejme ustrezne predpise za pomorski promet.

      33      Na podlagi člena 80(2) ES, ki je postal člen 100(2) PDEU, je evropski zakonodajalec sprejel Uredbo, katere cilj je, kot izhaja
         iz njenega člena 1, da se ladjarjem Skupnosti zagotovi spoštovanje načela svobode opravljanja storitev pri prevozih v pomorskem
         prometu na ozemlju vsake izmed držav članic (zgoraj navedena sodba Analir in drugi, točka 20, in sodba z dne 9. marca 2006
         v zadevi Komisija proti Španiji, C‑323/03, ZOdl., str. I‑2161, točka 43).

      34      Na podlagi osme uvodne izjave Uredbe se mora svoboda opravljanja storitev pri pomorski kabotaži uresničevati postopno. V skladu
         s členom 6(2) in (3) Uredbe je Helenska republika izvzeta iz izvajanja Uredbe do 1. januarja 2004. Ko so bili zadevni ministrski
         akti sprejeti, se je Uredba na podlagi njenega člena 6(2) in (3) v Grčiji ratione temporis že uporabljala.

      35      Na drugem mestu, uvodoma je treba preizkusiti, ali pravila, ki jih določa grški zakon, dejansko uvajajo sistem predhodnih
         dovoljenj.

      36      Glede tega je treba poudariti, da iz dokumentov v spisu izhaja, da se odločbe v obeh sporih v postopku v glavni stvari nanašajo
         na določitev sprememb ur odhoda, ki so jih predlagali ladjarji zaradi varnosti ladij in pristaniških redov, na eni strani,
         in zaradi potrebe po zagotovitvi določene pogostosti zadevnih linijskih povezav, na drugi strani.

      37      Poudariti je treba, da so iz stališč, ki so bila predložena Sodišču, razvidna različna mnenja glede razlage upoštevnega nacionalnega
         prava. Grška vlada in Evropska komisija se namreč ne strinjata glede tega, ali to pravo uvaja sistem izdaje predhodnega dovoljenja.

      38      Komisija in predložitveno sodišče menita, da je sistem, ki je bil uveden z zakonom 2932/2001, v skladu s katerim lahko Ypourgos
         Emporikis Naftilías sprejme ali zavrne prijave za opravljanje rednega prevoza, ki jih vložijo lastniki ladij, sistem predhodnega
         dovoljenja, kakršen je bil sistem v zadevi, v kateri je bila izrečena zgoraj navedena sodba Analir in drugi.

      39      Nasprotno, Grška vlada trdi, da uprava v okviru postopka preizkusa teh prijav, ki jih vložijo ladjarji, ni pristojna za nadzor
         nad njihovo vsebino, temveč le za formalni nadzor, zato ta postopek ni postopek izdaje dovoljenja.

      40      Glede tega je treba spomniti, da se mora Sodišče pri razlagi določb nacionalnega pravnega reda načeloma opreti na opredelitve,
         ki izhajajo iz predložitvene odločbe. V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč Sodišče ni pristojno za razlago notranjega
         prava države članice (sodba z dne 20. oktobra 2005 v zadevi Ten Kate Holding Musselkanaal in drugi, C‑511/03, ZOdl., str. I‑8979,
         točka 25 in navedena sodna praksa).

      41      Ker se, kot izhaja iz predložitvene odločbe, v obravnavani zadevi grška uprava ne omejuje samo na sprejem prijav ladjarjev,
         temveč lahko tudi spremeni urnike prevozov, ki jih predlagajo, zlasti urnike odhoda ladij, so pravni učinki take spremembe
         enaki učinkom izdaje dovoljenja. Iz tega izhaja, da zakon 2932/2001 za opravljanje storitev pomorske kabotaže dejansko uvaja
         sistem predhodnega dovoljenja.

      42      Na tretjem mestu, ker predložitveno sodišče v vprašanjih za predhodno odločanje ni zaprosilo za razlago pojmov iz člena 2
         Uredbe, se o tem členu ni treba izreči.

       Ukrepi, ki se nanašajo na nadzor varnosti ladij in pristaniškega reda
      43      Glede vprašanja, ali Uredba in zlasti njen člen 1 nasprotuje sistemu, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem
         se lahko zaradi varnosti ladij in pristaniških redov določijo termini prihodov in odhodov, je treba spomniti, da nacionalna
         ureditev, ki opravljanje storitev pomorske kabotaže pogojuje s pridobitvijo predhodnega upravnega dovoljenja, ovira opravljanje
         teh storitev ali njihovo opravljanje naredi manj privlačno in zato omejuje svobodno opravljanje teh storitev (glej zgoraj
         navedeni sodbi Analir in drugi, točka 22, in Komisija proti Španiji, točka 44).

      44      V obravnavanem primeru je treba namreč ugotoviti, da spremembe s strani ladjarjev predlaganih voznih redov zaradi pristaniške
         varnosti in varnosti ladij lahko pomenijo omejitev svobode opravljanja storitev glede pomorske kabotaže v smislu člena 1 Uredbe.

      45      Vendar pa je tako omejitev mogoče utemeljiti z nujnimi razlogi v splošnem interesu. Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse,
         je cilj zagotovitve varnosti v pristaniških vodah eden od takih nujnih razlogov v splošnem interesu (glej v tem smislu sodbo
         z dne 18. junija 1998 v zadevi Corsica Ferries France, C‑266/96, Recueil, str. I‑3949, točka 60).

      46      Da bi bil ukrep, ki se opira na razloge varnosti v pristaniških vodah, upravičen, pa mora kljub temu izpolnjevati pogoja sorazmernosti
         in prepovedi diskriminacije.

      47      Zlasti pri preizkusu sorazmernosti je treba, na prvem mestu, priznati, da je uvedba sistema predhodne odobritve – katerega
         namen je, kot tistega v postopku v glavni stvari, zagotovitev, da sočasna prisotnost več ladij v pristanišču ne ogroža njihove
         varnosti – sredstvo, ki je popolnoma primerno in nujno za zagotovitev cilja varnosti v pristaniških vodah.

      48      Na drugem mestu, spomniti je treba, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da uvedba sistema predhodnega dovoljenja ne more utemeljiti
         diskrecijskega ravnanja nacionalnih organov, tako da določbam Unije, zlasti tistim glede temeljne svoboščine, kot je ta iz
         postopka v glavni stvari, odvzame polni učinek. Da bi bil sistem predhodnega dovoljenja, čeprav krši to svoboščino, utemeljen,
         mora temeljiti na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, ki določajo meje diskrecijske pravice nacionalnih
         organov (glej sodbo z dne 22. decembra 2010 v zadevi Yellow Cab Verkehrsbetrieb, C‑338/09, še neobjavljena v ZOdl., točka 53
         in navedena sodna praksa).

      49      Pooblastila uprave je treba s temi merili omejiti tudi takrat, kadar v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, ko
         je treba razdeliti termine prihodov in odhodov med več zainteresiranih ladjarjev, ki si medsebojno konkurirajo, nacionalna
         uprava izbere med več kandidati, ker razlogi varnosti ladij in pristanišč preprečujejo več sočasnih odhodov ali zahtevajo
         njihovo razmaknitev.

      50      V obravnavanem primeru se lahko na podlagi člena 4(4)(a) in (b) zakona 2932/2001 termini prihodov in odhodov, ki so jih predlagali
         ladjarji, spremenijo zaradi varnosti ladje in pristaniških redov. Poleg tega lahko minister v skladu s temi določbami prijavo
         spremeni le, „če je to potrebno“ in z odločbo, ki je primerno obrazložena. Čeprav ta splošna merila natančno ne opredeljujejo
         razlogov varnosti in reda, na podlagi katerih se lahko spremenijo termini prihodov in odhodov, se zdi, da vzpostavljajo objektivno
         omejitev, ki je dovolj natančna in vnaprej znana, za izvajanje diskrecijske pravice nacionalnih organov.

      51      Predložitveno sodišče mora preveriti elemente v zvezi z nacionalno zakonodajo.

       Ukrepi, s katerimi se nalagajo obveznosti gospodarske javne službe
      52      Glede vprašanja, ali Uredba in zlasti njena člena 1 in 4 nasprotujejo sistemu predhodnega dovoljenja, s katerim se nalagajo
         obveznosti gospodarske javne službe, ki je v določitvi določenih terminov prihodov in odhodov, je treba ugotoviti, da na podlagi
         omenjenega člena 4(2) država članica ladjarjem tako obveznost pogostosti pri redni storitvi kabotaže lahko naloži.

      53      Poleg tega iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da je sistem predhodnega dovoljenja lahko sredstvo, s katerim se nalaga
         obveznost gospodarske javne službe (glej zgoraj navedeno sodbo Analir in drugi, točka 34).

      54      Ker za vse kabotažne linijske povezave ni treba naložiti obveznosti gospodarske javne službe, je tak sistem dovoljen le, če
         so pristojni nacionalni organi za vsako zadevno povezavo ugotovili, da bi bile redne prevozne storitve, če bi bile prepuščene
         prostemu trgu, neustrezne in da je ta sistem nujen in sorazmeren s ciljem zagotovitve ustreznosti prevoznih storitev na otoke
         in z njih (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Analir in drugi, točki 29 in 34).

      55      Nazadnje, tak sistem predhodnega dovoljenja ne more upravičiti ravnanja nacionalnih organov na podlagi diskrecijske pravice,
         s katerim bi bil določbam Uredbe odvzet polni učinek. Zato mora to ravnanje temeljiti na objektivnih, nediskriminatornih merilih,
         ki so zadevnim podjetjem znana vnaprej in določajo meje diskrecijske pravice nacionalnih organov, tako da se ta ne bi uporabljala
         samovoljno (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Analir in drugi, točki 37 in 38).

      56      V predložitvenih odločbah Symvoulio tis Epikrateias zlasti poudarja, da zadevna nacionalna ureditev v postopku v glavni stvari
         ne vsebuje objektivnih meril, ki bi jih morala uprava upoštevati v postopku sprejemanja odločb o izdaji dovoljenja. Grška
         vlada in Komisija navajata, da člen 4(4) zakona 2932/2001 prenaša člen 4(2) Uredbe tako, da povzema merila, ki so v njem navedena.

      57      Kot je bilo opozorjeno že v točki 55 te sodbe, mora sistem predhodnega dovoljenja temeljiti na vnaprej znanih, objektivnih,
         sorazmernih in nediskriminatornih pravilih.

      58      Poleg tega je bistveno, da je tudi vsebina obveznosti gospodarske javne službe, ki jih je mogoče naložiti, na splošno določena,
         tako da so podrobnosti in obseg teh obveznosti znane vnaprej.

      59      V zvezi z merili za naložitev obveznosti gospodarske javne službe je treba šteti, da člen 4(2) Uredbe, ki navaja zahteve,
         ki jih morajo države članice upoštevati pri naložitvi obveznosti gospodarske javne službe, in sicer glede pristanišč, v katerih
         je treba pristati, rednosti, neprekinjenosti, pogostosti, zmogljivosti zagotavljanja prevozov, prevoznih tarif in številčnega
         stanja posadke, te zahteve določa taksativno.

      60      Te zahteve je treba razumeti kot objektivna merila, ki jih mora uprava upoštevati pri izvajanju svoje diskrecijske pravice,
         ko nalaga obveznosti gospodarske javne službe, zlasti kadar želi več ladjarjev sočasno vpluti v isto pristanišče.

      61      Glede zadevnih nacionalnih predpisov v postopku v glavni stvari je treba zlasti ugotoviti, da člen 2(6) zakona 2932/2001 našteva
         različne zahteve, ki lahko upravičujejo naložitev obveznosti gospodarske javne službe, ki so določene v členu 4(2) Uredbe.
         Poleg tega ta člen 2 pojasnjuje, da morajo biti te obveznosti naložene „v javnem interesu“ in „ne da bi ustvarjale diskriminacijo“.
         Člen 4(4)(c) tega zakona pojasnjuje, da so spremembe prijav ladjarjev, s katerimi se nalagajo take obveznosti, lahko upravičene,
         da bi zagotovili rednost zagotavljanja storitev. Nazadnje je v tej določbi navedeno, da se lahko take spremembe sprejmejo
         le, „če je to potrebno“ in „utemeljeno“.

      62      Naloga predložitvenega sodišča je, da presodi, ali na podlagi teh elementov določbe zadevnih predpisov v postopku v glavni
         stvari načeloma izpolnjujejo pogoje, ki so navedeni v točkah 54 in 55 te sodbe.

      63      Glede na vse zgoraj navedene razloge je treba na zastavljena vprašanja odgovoriti, da je treba povezane določbe členov 1 in
         4 Uredbe razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki uvaja sistem predhodnega dovoljenja za storitve pomorske
         kabotaže in določa sprejetje upravnih odločb, ki nalagajo upoštevanje nekaterih terminov prihodov in odhodov iz razlogov,
         ki so na eni strani povezani z varnostjo ladij in s pristaniškim redom ter na drugi strani z obveznostmi gospodarske javne
         službe, če tak sistem temelji na merilih, ki so objektivna, nediskriminatorna in vnaprej določena, zlasti kadar želi več ladjarjev
         sočasno vpluti v isto pristanišče. Pri upravnih odločbah, ki nalagajo obveznosti gospodarske javne službe, je med drugim nujno
         dokazati dejansko potrebo po gospodarski javni službi zaradi neustreznosti rednih prevoznih storitev v razmerah proste konkurence.
         Naloga nacionalnega sodišča je, da presodi, ali so ti pogoji v postopkih v glavni stvari izpolnjeni.

       Stroški
      64      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
      Povezane določbe členov 1 in 4 Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev
            v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi,
            ki uvaja sistem predhodnega dovoljenja za storitve pomorske kabotaže in določa sprejetje upravnih odločb, ki nalagajo upoštevanje
            nekaterih terminov prihodov in odhodov iz razlogov, ki so na eni strani povezani z varnostjo ladij in s pristaniškim redom
            ter na drugi strani z obveznostmi gospodarske javne službe, če tak sistem temelji na merilih, ki so objektivna, nediskriminatorna
            in vnaprej določena, zlasti kadar želi več ladjarjev sočasno vpluti v isto pristanišče. Pri upravnih odločbah, ki nalagajo
            obveznosti gospodarske javne službe, je med drugim nujno dokazati dejansko potrebo po gospodarski javni službi zaradi neustreznosti
            rednih prevoznih storitev v razmerah proste konkurence. Naloga nacionalnega sodišča je, da presodi, ali so ti pogoji v postopkih
            v glavni stvari izpolnjeni.
      Podpisi
      * Jezik postopka: grščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 11. novembra 2008.#Michael Alexander Speiser proti Evropski parlament.#Zadeva T-390/07 P.

text:
      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (pritožbeni senat)
      z dne 11. novembra 2008
      Zadeva T-390/07 P
      Michael Alexander Speiser
      proti
      Evropskemu parlamentu
      „Pritožba – Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Dopustnost – Izselitveni dodatek – Izključno potrditvena odločba – Prepozna pritožba“
      Predmet: Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 10. septembra 2007 v zadevi Speiser proti Parlamentu
         (F-146/06, še neobjavljen v ZOdl. JU), s katero pritožnik predlaga razveljavitev tega sklepa.

      Odločitev: Pritožba se zavrne. Vsaka stranka nosi stroške, ki jih je priglasila v okviru tega postopka.

      Povzetek
      1.      Pritožba – Pritožbeni razlogi – Pritožbeni razlog, ki se nanaša na neuporabo rešitve, določene v drugi sodbi, v sodbi, zoper
            katero je vložena pritožba
      (člen 225a ES; Statut Sodišča, Priloga I, člen 11(1))
      2.      Akti institucij – Splošna obveznost obveščanja naslovnikov o pravnih sredstvih in rokih – Neobstoj
      3.      Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki – Prekluzija – Opravičljiva zmota
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
      4.      Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki – Prekluzija – Ponovno odprtje – Pogoj – Novo dejstvo
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
      5.      Postopek – Stroški – Predlog za odločanje v skladu s predpisi
      (Poslovnik Sodišča prve stopnje,člen 87(2), prvi pododstavek)
      1.      Čeprav neuporaba rešitve, ki jo je sodišče Skupnosti določilo v drugi sodbi, v sodbi, zoper katero je vložena pritožba, kot
         taka ni kršitev prava Skupnosti, ki jo je mogoče grajati v okviru pritožbe, je tak pritožbeni razlog vseeno dopusten, če se
         nanaša na kršitev načela, priznanega v navedeni sodbi.

      (Glej točko 19.)
      Napotitev na: Sodišče za uslužbence, 28. junij 2006, Grünheid proti Komisiji, F‑101/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑55 in II‑A‑1‑199.
      2.      Institucijam Skupnosti ni naložena niti splošna obveznost obveščanja naslovnikov njihovih aktov o razpoložljivih pravnih sredstvih
         niti obveznost navedbe rokov, v katerih se ta sredstva lahko uveljavljajo.

      (Glej točko 32.)
      Napotitev na: Sodišče, 27. november 2007, Diy‑Mar Insaat Sanayi ve Ticaret in Akar proti Komisiji, C‑163/07 P, ZOdl., str. I‑10125,
         točka 41 in navedena sodna praksa.

      3.      Pojem opravičljive zmote je treba, kar zadeva roke za vložitev pravnega sredstva, razlagati ozko in se lahko nanaša samo na
         izjemne okoliščine, predvsem ko je zadevna institucija ravnala tako, da je lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno
         povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki, ki je ravnala v dobri veri in izkazala potrebno skrbnost, ki se zahteva
         od običajno obveščene osebe. To ne velja za dopis uprave, v katerem je sicer omenjena možnost, da zainteresirana oseba vloži
         pritožbo, ni pa natančneje določeno, na kateri akt se mora ta pritožba nanašati.

      (Glej točki 33 in 34.)
      Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 27. september 2007, Pelle in Konrad proti Svetu in Komisiji, združeni zadevi T‑8/95 in
         T‑9/95, ZOdl., str. II‑4117, točka 93 in navedena sodna praksa.

      4.      Odločba, s katero uprava na zahtevo zainteresirane osebe sprejme, da bo spremenila njen matični kraj in ga določila v drugem
         mestu in ne v mestu, ki je navedeno kot kraj sprejema te osebe v službo, ne vpliva na to, ali ima ta oseba pravico do izselitvenega
         dodatka ali ne, in zato ne more znova odpreti roka za vložitev pritožbe zoper prejšnjo odločbo, s katero ji je bil ta dodatek
         zavrnjen. Določitev matičnega kraja uradnika na eni strani in dodelitev izselitvenega dodatka na drugi strani namreč izpolnjujeta
         različne potrebe in interese. Medtem ko je dodelitev izselitvenega dodatka odvisna od neobstoja običajnega prebivališča ali
         glavne poklicne dejavnosti na evropskem ozemlju države zaposlitve v referenčnem obdobju, je pojem matičnega kraja iz člena 7(3),
         prvi pododstavek, Priloge VII h Kadrovskim predpisom tehnični pojem, ki se uporablja za določitev nekaterih finančnih pravic
         uradnika, tako da se njegov matični kraj ne zamenjuje s krajem, kjer je stalno prebival in opravljal svojo poklicno dejavnost
         pred sprejemom v službo.

      (Glej točke od 37 do 42.)
      Napotitev na: Sodišče, 2. maj 1985, De Angelis proti Komisiji, 144/84, Recueil, str. 1301, točka 13; Sodišče prve stopnje,
         28. september 1993, Magdalena Fernández proti Komisiji, T‑90/92, Recueil, str. II‑971, točki 26 in 30 ter navedena sodna praksa.

      5.      V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
         Predloga, predstavljenega v pritožbenih predlogih, da se o stroških odloči v skladu s predpisi, ni mogoče obravnavati kot
         predlog, da se plačilo stroškov naloži stranki, ki ni uspela v sporu.

      (Glej točko 48.)
      Napotitev na: Sodišče, 9. junij 1992, Lestelle proti Komisiji, C-30/91 P, Recueil, str. I‑3755, točka 38.


Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 6. oktobra 1994. # Tetra Pak International SA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Globa. # Zadeva T-83/91.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 10. marca 1992. # Sharp Corporation proti Svetu Evropskih skupnosti. # Zadeva C-179/87.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 24. septembra 2009. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2006/70/ES - Uradniki in politiki - Pranje denarja - Nepopoln prenos. # Zadeva C-504/08.

text:
      Sodba Sodišča (peti senat) z dne 24. septembra 2009 – Komisija proti Španiji
      (Zadeva C‑504/08)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2006/70/ES – Uradniki in politiki – Pranje denarja – Nepopoln prenos“
      Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 6.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje v predpisanem roku predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/70/ES
                  z dne 1. avgusta 2006 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta glede opredelitve
                  politično izpostavljene osebe in tehničnih meril za postopke poenostavljene dolžnosti skrbnosti pri ugotavljanju identitete
                  stranke ter izjeme na podlagi finančne dejavnosti, ki poteka zgolj občasno ali v omejenem obsegu (UL L 214, str. 29)

            Izrek

                  1)

                  	Kraljevina Španija s tem, da ni v predpisanem roku sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev Direktive
                     Komisije 2006/70/ES z dne 1. avgusta 2006 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in
                     Sveta glede opredelitve „politično izpostavljene osebe“ in tehničnih meril za postopke poenostavljene dolžnosti skrbnosti
                     pri ugotavljanju identitete stranke ter izjeme na podlagi finančne dejavnosti, ki poteka zgolj občasno ali v omejenem obsegu,
                     ni izpolnila obveznosti iz člena 5 te direktive.

                  2)

                  	Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 28. novembra 2012. # Erika Bauer proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti Daxon - Prejšnja besedna znamka Skupnosti DALTON - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)( b) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-29/12.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 18. oktobra 2012.#Punch Graphix Prepress Belgium NV proti Belgische Staat.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Gent.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Dopustnost – Napotitev nacionalnih predpisov na pravo Unije – Direktiva 90/435/EGS – Direktiva 90/434/EGS – Izogibanje ekonomskemu dvojnemu obdavčevanju – Izjema – Likvidacija odvisne družbe pri združitvi – Razdelitev dobička – Pojem ‚likvidacija‘.#Zadeva C‑371/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
      z dne 18. oktobra 2012 (
            *1
         )
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Dopustnost — Napotitev nacionalnega prava na pravo Unije — Direktiva 90/435/EGS — Direktiva 90/434/EGS — Preprečevanje dvojnega ekonomskega obdavčevanja — Izjema — Likvidacija odvisnega podjetja po združitvi — Razdelitev dobička — Pojem ‚likvidacija‘“
      V zadevi C-371/11,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo hof van beroep te Gent (Belgija) z odločbo z dne 28. junija 2011, ki je prispela na Sodišče 13. julija 2011, v postopku

         Punch Graphix Prepress Belgium NV

      proti

         Belgische Staat,

      SODIŠČE (sedmi senat),
      v sestavi J. Malenovský, v funkciji predsednika sedmega senata, T. von Danwitz (poročevalec) in D. Šváby, sodnika,
      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Punch Graphix Prepress Belgium NV J. Dumon, odvetnik,

               —

               za belgijsko vlado J.-C. Halleux in M. Jacobs, zastopnika,

               —

               za nemško vlado T. Henze in K. Petersen, zastopnika,

               —

               za Evropsko komisijo W. Mölls in W. Roels, zastopnika,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(1) Direktive Sveta 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL L 225, str. 6), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/98/ES z dne 20. novembra 2006 (UL L 363, str. 129, v nadaljevanju: Direktiva 90/435).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Punch Graphix Prepress Belgium NV (v nadaljevanju: Punch Graphix) in Belgische Staat zaradi obdavčitve dobičkov, ki jih je ustvarila družba Punch Graphix pri združitvi s prevzemom, s katero je družba Strobbe Graphics NV (v nadaljevanju: Strobbe Graphics), ki je nato postala družba Punch Graphix, prevzela družbi Advantra Belgium NV (v nadaljevanju: Advantra Belgium) in Strobbe NV (v nadaljevanju: Strobbe).

         Pravni okvir

         Ureditev Unije

      Direktiva 90/435

               3

               Prva, tretja in četrta uvodna izjava Direktive 90/435 določajo:
               „ker je lahko povezovanje družb iz različnih držav članic v skupine potrebno, da se v Skupnosti ustvarijo pogoji, podobni tistim na notranjem trgu, in s tem zagotovi oblikovanje in učinkovito delovanje skupnega trga; ker teh operacij ne smejo ovirati omejitve, pomanjkljivosti ali izkrivljanja, ki izhajajo predvsem iz davčnih predpisov držav članic; […]
               [...]
               ker se obstoječi davčni predpisi, ki urejajo razmerja med matičnimi družbami in odvisnimi družbami, v različnih državah članicah razlikujejo in so na splošno manj ugodni kot tisti, ki veljajo za matične družbe in odvisne družbe v isti državi članici; ker je zato sodelovanje med družbami iz različnih držav članic v manj ugodnem položaju v primerjavi s sodelovanjem družb iz iste države članice; ker je treba ta manj ugoden položaj odpraviti z uvedbo skupnega sistema, da bi se olajšalo povezovanje družb v skupine;
               ker se mora država matične družbe, kadar prejme matična družba distribuirani dobiček iz naslova povezave s svojo odvisno družbo:

                        —

                        bodisi vzdržati obdavčitve tega dobička,

                        —

                        ali ta dobiček obdavčiti in hkrati dovoliti matični družbi, da od zneska izračunanega davka odbije del korporacijskega davka, ki se nanaša na ta dobiček in ga je plačala odvisna družba.“

               4

               Člen 4(1) te direktive določa:
               „Kadar matična družba prejme distribuirani dobiček iz naslova svoje povezave z odvisno družbo, razen če gre slednja v likvidacijo, se država matične družbe bodisi:

                        —

                        vzdrži obdavčenja tega dobička ali

                        —

                        ta dobiček obdavči in hkrati matični družbi in stalni poslovni enoti dovoli, da od zneska izračunanega davka odbije del davka od dobička pravnih oseb, ki se nanaša na ta dobiček in ki ga je izplačala odvisna družba in katerakoli odvisna družba nižjega ranga, ob upoštevanju pogoja, da vsak del družbe in njene odvisne družbe nižjega ranga izpolnjuje zahteve iz členov 2 in 3, do višine zneska ustrezno izračunanega davka.“

               5

               Direktivo 90/435 je nadomestila Direktiva Sveta 2011/96/EU z dne 30. novembra 2011 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL L 345, str. 8).

         Direktiva 90/434/EGS

               6

               Prva uvodna izjava Direktive Sveta 90/434/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, [delne delitve,] prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic ter za prenos statutarnega sedeža SE ali SCE med državami članicami (UL L 225, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/98/ES z dne 20. novembra (v nadaljevanju: Direktiva 90/434), določa:
               „ker so lahko združitve, delitve, prenosi sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic potrebne, da se v Skupnosti ustvarijo pogoji, podobni tistim na notranjem trgu, in da se s tem zagotovi oblikovanje in dejansko delovanje skupnega trga; ker teh operacij ne smejo ovirati omejitve, pomanjkljivosti ali izkrivljanja, ki izhajajo predvsem iz davčnih predpisov držav članic […]“

               7

               Člen 1(a) te direktive določa:
               „Vsaka država članica uporablja to direktivo za:

                        a)

                        združitve, delitve, delne delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev, pri katerih so udeležene družbe iz dveh ali več držav članic“.

               8

               Člen 2 Direktive 90/434 določa:
               „V tej direktivi imajo izrazi naslednji pomen:

                        a)

                        ‚združitev‘ pomeni operacijo, s katero:
                        […]

                                 —

                                 družba ob prenehanju brez likvidacije prenese vsa svoja sredstva in obveznosti na družbo, ki ima vse vrednostne papirje, ki predstavljajo njen kapital“.

               9

               Direktivo 90/434 je nadomestila Direktiva Sveta 2009/133/ES z dne 19. oktobra 2009 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, delne delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic ter za prenos statutarnega sedeža SE ali SCE med državami članicami (UL L 310, str. 34).

         Belgijska ureditev

      Zakon o gospodarskih družbah

               10

               V členu 671 zakona o gospodarskih družbah je navedeno:
               „Združitev s prevzemom je pravno dejanje, s katerim ena ali več družb zaradi prenehanja delovanja brez likvidacije svoje celotno premoženje, tako pravice kot obveznosti, prenesejo na drugo družbo v zameno za dodelitev delnic ali deležev prevzemne družbe delničarjem družbe oziroma družb, ki so prenehale delovati, po potrebi z gotovinskim doplačilom, ki ne sme biti večje od desetine nominalne vrednosti ali, če ni nominalne vrednosti, konstruirane vrednosti dodeljenih delnic ali deležev.“

               11

               V členih od 208 do 210 zakona o gospodarskih družbah v različici iz leta 1992 (v nadaljevanju: CIR 92) je določeno:
               „Člen 208
               Družbe v postopku likvidacije so zavezane za plačilo davka na kapital [...]
               Njihov dobiček zajema tudi z razdelitvijo premoženja družbe ustvarjeno ali ugotovljeno dobro ime.
               Člen 209
               V primeru razdelitve premoženja družbe neki družbi zaradi prenehanja delovanja ali iz drugih razlogov velja pozitivna razlika med zneski, razdeljenimi v gotovini, vrednostnih papirjih ali drugi obliki, in novo ocenjeno vrednostjo vplačanega kapitala kot izplačane dividende.
               Člen 210
               (1)   Člena 208 in 209 se uporabita tudi:

                        (1)

                        v primeru združitve s prevzemom, združitve z ustanovitvijo nove družbe, delitve s prevzemom, delitve z ustanovitvijo novih družb, mešane razdelitve ali operacije, ki je izenačena z združitvijo s prevzemom;

                  […]
               (2)   V primerih, navedenih pod (1), je dejanska vrednost sredstev družbe na datum izvedbe zadevnih operacij izenačena z zneskom v primeru razdelitve sredstev družbe.
               […]“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               12

               Leta 2001 je bila izvedena tiha združitev družb Advantra Belgium, Strobbe in Strobbe Graphics, katerih sedeži so v Belgiji. Družba Strobbe Graphics je pred tem imela stoodstotni delež v preostalih družbah. Šlo je za združitev s prevzemom v smislu člena 671 zakona o gospodarskih družbah, s katero sta družbi Advantra Belgium in Strobbe prenehali poslovati brez likvidacije, njuno celotno premoženje pa je bilo preneseno na družbo Strobbe Graphics, ki je nazadnje postala družba Punch Graphix.

               13

               Družba Punch Graphix je kot prevzemna družba z združitvijo ustvarila dodano vrednost v znesku 10669985,69 EUR. Od tega zneska bi lahko 95 % oziroma 10136486,41 EUR odbila od obdavčljivega dobička kot „dokončno obdavčene dohodke“. Vendar je davčni izid družbe Punch Graphix v davčnem letu 2002 znašal le 8206489,70 EUR, zato za razliko v znesku odbitek za leto 2002 ni bil možen.

               14

               Družba Punch Graphix v davčni napovedi za davčno leto 2003 ni uveljavljala odbitka „dokončno obdavčenih dohodkov“.

               15

               Družba Punch Graphix je potem 19. oktobra 2007 zahtevala oprostitev zaradi dvojne obdavčitve po uradni dolžnosti. V tej zvezi je menila, da je omejitev odbitka „dokončno obdavčenih dohodkov“ na znesek pozitivnega stanja v letu, v katerem je bilo ustvarjeno dobro ime pri združitvi, v nasprotju s členom 4(1) Direktive 90/435. Zahtevala je, da se neizkoriščeni del tega odbitka v znesku 911426,85 EUR prenese v poslovno leto 2002 (davčno leto 2003).

               16

               To zahtevo za oprostitev je davčna uprava zavrnila z odločbo z dne 8. maja 2008.

               17

               Družba Punch Graphix je s tožbo z dne 5. avgusta 2008 začela postopek pred rechtbank van eerste aanleg te Brugge.

               18

               Rechtbank je to tožbo zavrnilo s sodbo z dne 28. oktobra 2009. Čeprav se je to sodišče strinjalo z mnenjem družbe Punch Graphix, da je belgijski sistem „dokončno obdavčenih dohodkov“ načeloma v nasprotju s členom 4(1) Direktive 90/435, če ne dopušča prenosa neizkoriščenega dela odbitka „dokončno obdavčenih dohodkov“ na naslednja leta, je zavrnilo zahtevo družbe Punch Graphix z navedbo, da se ta primer uvršča med izjeme iz te določbe in da gre za primer „likvidacije“ odvisnih podjetij.

               19

               Družba Punch Graphix je zoper to sodbo vložila pritožbo pri hof van beroep te Gent.

               20

               Po mnenju predložitvenega sodišča davčna uprava priznava, da je belgijski sistem odbitka „dokončno obdavčenih dohodkov“ v nasprotju s členom 4(1) Direktive 90/435, če ne dopušča prenosa odbitka „dokončno obdavčenih dohodkov“, ki niso mogli biti izkoriščeni zaradi prenizkega obdavčljivega dobička, v naslednja poslovna leta. Prav tako ugotavlja, da se je spor, med strankami, v katerem odloča, nanašal na vprašanje, ali je zadevna združitev „likvidacija“ v smislu člena 4(1) Direktive 90/435.

               21

               Predložitveno sodišče meni, da je ključno vprašanje v tej zadevi, ali se lahko nacionalni davčni organi pri razlagi področja uporabe člena 4(1) Direktive 90/435, oziroma izjeme iz navedenega člena, sklicujejo na nacionalno zakonsko določbo, natančneje na klavzulo o izenačitvi oziroma na fikcijo, in si tako po svoje razlagajo zakonodajo Unije. S tem, ko bi se na podlagi uporabe členov 208 in 210 CIR 92 izenačilo združitev s prevzemom z likvidacijo odvisne družbe, bi bilo na podlagi belgijske ureditve mogoče, da se takšna operacija izogne uporabi pravila, ki je določeno v členu 4(1) Direktive 90/435.

               22

               V teh okoliščinah je hof van beroep te Gent prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali lahko nacionalni davčni organi uporabo člena 4(1) Direktive 90/435/EGS Sveta z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic na podlagi določbe iz navedenega člena, v skladu s katero ta člen za likvidacijo odvisnega podjetja ne velja, izključijo na podlagi tega, da se sklicujejo na nacionalno zakonsko določbo (v tem primeru na člen 210 [CIR] 92), ki združitev s prevzemom, pri kateri se likvidacija odvisne družbe dejansko ne izvede, izenačuje z združitvijo, pri kateri se taka likvidacija odvisnega podjetja izvede?“

         Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe

               23

               Nemška vlada dvomi glede dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe, in meni, da gre pri operaciji, ki je v tem primeru sporna, za čisto notranjo situacijo, v kateri so udeležene samo belgijske družbe in se zato v tem primeru Direktiva 90/435 ne uporablja, saj se slednja uporablja zgolj v primeru sodelovanja družb v različnih državah članicah.

               24

               Po mnenju te vlade predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten niti na podlagi sodne prakse Sodišča glede primerov, v katerih se je nacionalno pravo za notranje situacije sklicevalo na določbe prava Unije. Po eni strani namreč predložitveno sodišče nikjer ne omeni sklicevanja belgijskih predpisov na Direktivo 90/435. Po drugi strani ni namen Direktive 90/435 urejati davčnih posledic združitve, to vprašanje namreč ureja izključno Direktiva 90/434. Ureditve, vzpostavljene na podlagi člena 4(1) Direktive 90/435, se zato s sklicevanjem na nacionalno pravo ne bi moglo razširiti na dejansko stanje, ki ga ta določba ne predvideva, temveč ga pravo Unije ureja na podlagi Direktive 90/434.

               25

               Nesporno je sicer, da se spor o glavni stvari nanaša na določbo nacionalnega prava, ki se uporablja v čisto nacionalnem kontekstu, medtem ko Direktiva 90/435 ureja razdelitev dobička, ki ga imajo družbe ene države članice in ki izhaja od odvisnih družb v drugih državah članicah (glej sodbo z dne 12. februarja 2009 v zadevi Cobelfret, C-138/07, ZOdl., str. I-731, točka 20).

               26

               Vendar izhaja, prvič, iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, da dve zadevni stranki izhajata iz premise, da nacionalno belgijsko pravo glede ureditve „dokončno obdavčenih dohodkov“ napotuje na Direktivo 90/435, kar je potrdila belgijska vlada v pisnih stališčih, predloženih Sodišču. Poleg tega je Sodišče že priznalo obstoj takšne napotitve v belgijskem pravu na Direktivo 90/435 kot tudi dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi te napotitve, nazadnje v sklepu z dne 4. junija 2009 v združenih zadevah KBC Bank in Beleggen, Risicokapitaal, Beheer (C-439/07 in C-499/07, ZOdl., str. I-4409, točki 58 in 59).

               27

               Drugič, v skladu z ustaljeno sodno prakso je v primeru, kadar so v nacionalni zakonodaji za čisto nacionalne primere sprejete enake rešitve, kot so določene v pravu Unije, le nacionalno sodišče pristojno, da v okviru razdelitve sodnih funkcij med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, določene v členu 267 PDEU, presodi natančen obseg te napotitve na pravo Unije, saj je pristojnost Sodišča omejena zgolj na presojo določb tega prava (zgoraj navedeni sklep KBC Bank in Beleggen, Risicokapitaal, Beheer, točka 59 in navedena sodna praksa).

               28

               Zato ni mogoče dvomiti glede dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi domneve, da člen 4(1) Direktive 90/435 z vidika njegovega področja uporabe ne predvideva dejanskega stanja, kot je slednje v postopku v glavni stvari, ki ga načeloma izključno ureja Direktiva 90/434.

               29

               Glede na navedeno je na vprašanje za predhodno odločanje treba odgovoriti.

         Vprašanje za predhodno odločanje

               30

               Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba pojem „likvidacija“ iz člena 4(1) Direktive 90/435 razlagati v smislu, da se prenehanje družbe v okviru združitve s prevzemom šteje kot tovrstno likvidacijo.

               31

               To vprašanje je v kontekstu, da je na podlagi belgijskih predpisov tovrstna operacija izenačena z likvidacijo odvisne družbe. Po mnenju Belgische Staat se splošnega pravila, določenega v členu 4(1) Direktive 90/435, namreč obveznost izogibanja dvojnega ekonomskega obdavčevanja izplačanih dobičkov, ne uporabi zaradi izjeme v primeru izplačila dobičkov „če gre [odvisna družba] v likvidacijo“.

               32

               Da bi odgovorili na to vprašanje, je treba ugotoviti, da Direktiva 90/435 ne opredeljuje pojma „likvidacija“.

               33

               V skladu s členom 2(a), tretja alinea, Direktive 90/434 „združitev“ pomeni, da „družba ob prenehanju brez likvidacije prenese vsa svoja sredstva in obveznosti na družbo, ki ima vse vrednostne papirje, ki predstavljajo njen kapital“.

               34

               Ta opredelitev „združitve“ je sicer vsebovana v Direktivi 90/434, ne pa v Direktivi 90/435. Vendar ta okoliščina ne nasprotuje temu, da se to opredelitev upošteva za namene razlage pojma „likvidacija“ v smislu člena 4(1) Direktive 90/435.

               35

               Opozoriti je namreč treba na to, da je Evropska komisija podala predlog Direktive 90/435 na isti dan kot predlog Direktive 90/434, da je Svet Evropske unije na isti dan sprejel obe direktivi in da bi morali biti tudi preneseni istočasno. Dalje imata navedeni direktivi skupni vsebinski cilj, kot izhaja tudi iz njunih prvih uvodnih izjav, da se odpravijo omejitve, pomanjkljivosti ali izkrivljanja, ki izhajajo iz davčnih predpisov držav članic za operacije, na katere se nanašata ti direktivi, namreč kar zadeva Direktivo 90/435 za sodelovanje med matičnimi družbami in odvisnimi družbami različnih držav članic in kar zadeva Direktivo 90/434, združitve, delitve in prenose kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic. Zato ti direktivi, ki urejata različne oblike čezmejnega sodelovanja družb, v predstavi zakonodajalca pomenita celoto s tem, da se skupno dopolnjujeta.

               36

               Tako je navedena opredelitev pojma „združitev“ iz člena 2(a), tretja alinea, Direktive 90/434 prav tako bistvena za razlago pojma „likvidacija“ v smislu člena 4(1) Direktive 90/435, tako da se prenehanje družbe v okviru združitve s prevzemom ne šteje za „likvidacijo“ v smislu te zadnje določbe.

               37

               Na podlagi zgoraj navedenega je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba pojem „likvidacija“ iz člena 4(1) Direktive 90/435 razlagati v smislu, da prenehanja družbe v okviru združitve s prevzemom ni mogoče šteti za takšno likvidacijo.

         Stroški

               38

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

                     Pojem „likvidacija“ iz člena 4(1) Direktive Sveta 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/98/ES z dne 20. novembra 2006 je treba razlagati v smislu, da prenehanja družbe v okviru združitve s prevzemom ni mogoče šteti za takšno likvidacijo.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. julija 2001. # Ordine degli Architetti delle province di Milano e Lodi, Piero De Amicis, Consiglio Nazionale degli Architetti in Leopoldo Freyrie proti Comune di Milano, ob udeležbi Pirelli SpA, Milano Centrale Servizi SpA in Fondazione Teatro alla Scala. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija. # Zadeva C-399/98.