title: Zadeva T-198/14: Sodba Splošnega sodišča z dne 19. aprila 2016 – 100 % Capri Italia/EUIPO – IN.PRO.DI (100 % Capri) (Znamka Evropske unije — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Evropske unije 100 % Capri — Prejšnja figurativna znamka Evropske unije CAPRI — Relativni razlog za zavrnitev — Razlikovalni učinek — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               30.5.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/23

         Sodba Splošnega sodišča z dne 19. aprila 2016 – 100 % Capri Italia/EUIPO – IN.PRO.DI (100 % Capri)
   (Zadeva T-198/14) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije 100 % Capri - Prejšnja figurativna znamka Evropske unije CAPRI - Relativni razlog za zavrnitev - Razlikovalni učinek - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009))
   (2016/C 191/28)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Tožeča stranka: 100 % Capri Italia Srl (Capri, Italija) (zastopniki: A. Perani, G. Ghisletti in F. Braga, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) (zastopnik: L. Rampini, agent)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe EUIPO: Inghirami produzione distribuzione SpA (IN.PRO.DI), nekdanja Cantoni ITC SpA (Milano, Italija) (zastopnika: V. Piccarreta in M. Franzosi, odvetnika)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe EUIPO z dne 10. januarja 2014 (zadeva R 2122/2012-2) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Inghirami produzione distribuzione SpA (IN.PRO.DI) in 100 % Capri Italia Srl.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi 100 % Capri Italia Srl se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 159, 26.5.2014.


title: Zadeva T-620/11: Sodba Splošnega sodišča z dne 4. februarja 2016 – GFKL Financial Services/Komisija (Državne pomoči — Nemška davčna zakonodaja, ki se nanaša na prenos izgub v prihodnja davčna leta (Sanierungsklausel) — Sklep, s katerim je pomoč razglašena za nezdružljivo z notranjim trgom — Ničnostna tožba — Posamično nanašanje — Dopustnost — Pojem državne pomoči — Selektivnost — Narava in ureditev davčnega sistema — Javna sredstva — Obveznost obrazložitve — Legitimno pričakovanje)

text:
               21.3.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 106/29

         Sodba Splošnega sodišča z dne 4. februarja 2016 – GFKL Financial Services/Komisija
   (Zadeva T-620/11) (1)

   ((Državne pomoči - Nemška davčna zakonodaja, ki se nanaša na prenos izgub v prihodnja davčna leta (Sanierungsklausel) - Sklep, s katerim je pomoč razglašena za nezdružljivo z notranjim trgom - Ničnostna tožba - Posamično nanašanje - Dopustnost - Pojem državne pomoči - Selektivnost - Narava in ureditev davčnega sistema - Javna sredstva - Obveznost obrazložitve - Legitimno pričakovanje))
   (2016/C 106/31)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: GFKL Financial Services AG (Essen, Nemčija) (zastopniki: sprva M. Schweda, S. Schultes-Schnitzlein, J. Eggers in M. Knebelsberger, nato M. Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger in F. Loose, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: sprva T. Maxian Rusche, M. Adam in R. Lyal, nato T. Maxian Rusche, R. Lyal in M. Noll-Ehlers, agenti)

      Intervenientka v podporo tožeče stranke: Zvezna republika Nemčija (zastopnika: T. Henze in K. Petersen, agenta)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije 2011/527/EU z dne 26. januarja 2011 o državni pomoči C 7/10 (ex CP 250/09 in NN 5/10), ki jo izvaja Nemčija Shema za prenos davčnih izgub v primeru prestrukturiranja podjetij v težavah („Sanierungsklausel“) (UL L 235, str. 26).

      Izrek

               1.

               Ugovor nedopustnosti se zavrne.

               2.

               Tožba se zavrne kot neutemeljena.

               3.

               Družba GFKL Financial Services AG nosi svoje stroške in dve tretjini stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija. Komisija nosi tretjino svojih stroškov.

               4.

               Zvezna republika Nemčija nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 39, 11.2.2012.


title: Zadeva C-108/17: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litva) 3. marca 2017 – UAB „Enteco Baltic“/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               22.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 161/12

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litva) 3. marca 2017 – UAB „Enteco Baltic“/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Zadeva C-108/17)
   (2017/C 161/15)
   Jezik postopka: litvanščina

      Predložitveno sodišče

   Vilniaus apygardos administracinis teismas

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: UAB „Enteco Baltic“

      Tožena stranka: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 143(2) Direktive o DDV (1) razlagati tako, da je z njim davčnemu organu države članice prepovedano zavrniti uporabo oprostitve iz člena 143(1)(d) te direktive zgolj zato, ker je bilo v trenutku uvoza predvideno, da se bo blago dobavilo zavezancu za DDV in je bila zato na uvozni deklaraciji navedena njegova identifikacijska številka za DDV, pozneje pa je bilo blago zaradi spremenjenih okoliščin odpeljano drugemu davčnemu zavezancu (zavezancu za DDV) in so bili javnemu organu pa posredovani vsi podatki o istovetnosti dejanskega kupca?

               2.

               Ali je mogoče člen 143(1)(d) Direktive o DDV v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, razlagati tako, da se lahko dokumenti, ki niso bili zavrnjeni (tovorni listi e-AD [elektronski upravni dokument] in potrditve e-ROR [elektronsko poročilo o prejemu]) in ki potrjujejo prevoz blaga iz davčnega skladišča na ozemlju države članice do davčnega skladišča v drugi državi članici, štejejo za zadosten dokaz o prevozu blaga v drugo državo članico?

               3.

               Ali je treba člen 143(1)(d) Direktive o DDV razlagati tako, da je z njim davčnemu organu države članice prepovedana zavrnitev uporabe oprostitve iz te določbe, če pravica razpolaganja na kupca ni bila prenesena neposredno, ampak prek oseb, ki jih je ta določil (prevozna podjetja/davčna skladišča)?

               4.

               Ali je upravna praksa v nasprotju z načeloma nevtralnosti DDV in varstva legitimnih pričakovanj, če se na podlagi te prakse razlaga v zvezi s tem, kaj je treba šteti za prenos pravice razpolaganja, in tem, kakšne dokaze je treba predložiti v dokaz takega prenosa, razlikuje glede na to, ali se uporablja člen 167 ali člen 143(1)(d) Direktive o DDV?

               5.

               Ali področje uporabe načela dobre vere v zvezi z obračunom DDV zajema tudi pravico oseb do oprostitve DDV pri uvozu (na podlagi člena 143(1)(d) Direktive o DDV) v primerih, kot je ta iz postopka v glavni stvari, torej kadar carinski urad davčnemu zavezancu ne prizna pravice do oprostitve DDV pri uvozu na podlagi tega, da niso bili izpolnjeni pogoji za nadaljnjo dobavo blaga v Evropski uniji (člen 138 Direktive o DDV)?

               6.

               Ali je treba člen 143(1)(d) Direktive o DDV razlagati tako, da je z njim prepovedana upravna praksa države članice, v skladu s katero domneva, (i) da pravica razpolaganja ni bila prenesena na točno določenega pogodbenega partnerja in (ii) da je davčni zavezanec vedel ali bi mogel vedeti za morebitno goljufijo na področju DDV, ki jo je storil pogodbeni partner, temelji na dejstvu, da je podjetje komuniciralo s pogodbenimi partnerji prek elektronskih sredstev komunikacije in da je davčni organ ob pregledu ugotovil, da pogodbeni partnerji niso poslovali na naslovih, ki so bili navedeni, in da niso predložili obračuna DDV za transakcije z davčnim zavezancem?

               7.

               Ali je treba člen 143(1)(d) Direktive o DDV razlagati tako, da čeprav je davčni zavezanec tisti, ki mora dokazati pravico do oprostitve davka, to ne pomeni, da pristojni javni organ, ki odloča o vprašanju prenosa pravice razpolaganja, ni dolžan zbrati informacij, do katerih imajo dostop le javni organi?

      (1)  Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, 2006, str. 1).


title: Zadeva T-112/09: Sodba Splošnega sodišča z dne 8. septembra 2010 – Icebreaker proti UUNT – Gilmar (ICEBREAKER) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Skupnosti ICEBREAKER — Prejšnja nacionalna besedna znamka ICEBERG — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Delna zavrnitev registracije — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009))

text:
               23.10.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 288/39

      Sodba Splošnega sodišča z dne 8. septembra 2010 – Icebreaker proti UUNT – Gilmar (ICEBREAKER)
      (Zadeva T-112/09) (1)

      (Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti ICEBREAKER - Prejšnja nacionalna besedna znamka ICEBERG - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Delna zavrnitev registracije - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009))
      (2010/C 288/75)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Icebreaker Ltd (Wellington, Nova Zelandija) (zastopnik: L. Prehn, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: D. Botis, zastopnik)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe UUNT, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Gilmar SpA (San Giovanni in Marignano, Italija) (zastopnika: P. Perani in P. Pozzi, odvetnika)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 15. januarja 2009 (zadeva R 1536/2007-4) glede postopka z ugovorom med družbama Gilmar SpA in Icebreaker Ltd.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Icebreaker Ltd se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 113, 16.5.2009.


title: Zadeva C-370/17: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Bobigny (Francija) 19. junija 2017 – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines S.A.

text:
               28.8.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 283/25

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Bobigny (Francija) 19. junija 2017 – Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines S.A.
   (Zadeva C-370/17)
   (2017/C 283/34)
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal de grande instance de Bobigny

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)

      Tožena stranka: Vueling Airlines S.A.

      Vprašanji za predhodno odločanje

   Ali se mora učinek, ki ga ima obrazec E 101, ki ga v skladu s členoma 11(1) in 12a(1a) Uredbe (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (1), izda nosilec, ki ga imenuje organ v državi članici, katere zakonodaja o socialni varnosti ostane v uporabi za položaj zaposlene osebe, ohraniti, tudi če je bil obrazec E 101 pridobljen zaradi goljufije ali zlorabe pravice, ki jo je pravnomočno ugotovilo sodišče države članice, v kateri delavec opravlja ali mora opravljati svojo dejavnost?
   Če bi bil odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali izdaja obrazcev E 101 preprečuje, da bi osebe, ki so bile oškodovane zaradi ravnanja delodajalca, ki je storil goljufijo, dobile odškodnino, ne da bi bila vključenost delavcev v sisteme, navedene na obrazcih E 101, postavljena pod vprašanj z vložitvijo tožbe zaradi ugotovitve odgovornosti proti delodajalcu?

      (1)  UL L 74, str. 1.


title: Združeni zadevi T-440/07 in T-1/08: Sklep Splošnega sodišča z dne 3. septembra 2010 – Huta Buczek in Buczek proti Komisiji

text:
               23.10.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 288/66

      Sklep Splošnega sodišča z dne 3. septembra 2010 – Huta Buczek in Buczek proti Komisiji
      (Združeni zadevi T-440/07 in T-1/08) (1)

      ()
      (2010/C 288/119)
      Jezik postopka: poljščina
      Predsednik drugega senata je odredil izbris zadeve T-440/07.

         (1)  UL C 22, 26.1.2008.


title: Zadeva T-257/16: Tožba, vložena 19. maja 2016 – NM/Evropski svet

text:
               11.7.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 251/43

         Tožba, vložena 19. maja 2016 – NM/Evropski svet
   (Zadeva T-257/16)
   (2016/C 251/49)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: NM (Lezbos, Grčija) (zastopnika: B. Burns, Solicitor, in P. O’Shea, BL)

      Tožena stranka: Evropski svet

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi za ničen sporazum med Evropskim svetom in Turčijo z dne 18. marca 2016, naslovljen „Izjava EU in Turčije, 18. marec 2016“;

               —

               naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: sporazum med Evropskim svetom in Turčijo z dne 18. marca 2016, naslovljen „Izjava EU in Turčije, 18. marec 2016“ je nezdružljiv s temeljnimi pravicami EU, zlasti s členi 1, 18 in 19 Listini o temeljnih pravicah Evropske unije.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Turčija ni varna tretja država v smislu člena 36 Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (UL L 326, 13.12.2005, str. 13-34).

               3.

               Tretji tožbeni razlog: prenesena bi morala biti Direktiva Sveta 2001/55/ES z dne 20. julija 2001 o najnižjih standardih za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb in o ukrepih za uravnoteženje prizadevanj in posledic za države članice pri sprejemanju takšnih oseb (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 162).

               4.

               Četrti tožbeni razlog: izpodbijani sporazum je v bistvu zavezujoča pogodba ali „akt“, ki ima za tožečo stranko pravne učinke, in je zaradi nespoštovanja določb člena 218 PDEU in/ali člena 78.3 PDEU, bodisi skupaj ali posebej, neveljaven.

               5.

               Peti tožbeni razlog: kršena je prepoved kolektivnega izgona v smislu člena 19 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.


title: Zadeva C-595/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 21. novembra 2013 – Staatssecretaris van Financiën, nasprotna stranka: Fiscale Eenheid X NV cs

text:
               8.2.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 39/7

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 21. novembra 2013 – Staatssecretaris van Financiën, nasprotna stranka: Fiscale Eenheid X NV cs
   (Zadeva C-595/13)
   2014/C 39/12
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Vlagatelj kasacijske pritožbe: Staatssecretaris van Financiën

      Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Fiscale Eenheid X NV cs

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 13B(d), točka 6, Šeste direktive (1) razlagati tako, da je treba družbo, ki jo ustanovi več kot en vlagatelj z edinim ciljem, da se zbrano premoženje vloži v nepremičnine, šteti za poseben investicijski sklad v smislu te določbe?

               2.

               Če je odgovor na vprašanje 1 pritrdilen: ali je treba člen 13B(d), točka 6, Šeste direktive razlagati tako, da je s pojmom „upravljanje“ zajeto dejansko gospodarjenje z nepremičninami družbe, ki ga je družba prenesla na tretjega?

      (1)  Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23).


title: Zadeva C-259/05: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. junija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Rechtbank te Rotterdam – Nizozemska) – kazenski postopek zoper Omni Metal Service (Uredba (EGS) št. 259/93 – Odpadki – Kabli, sestavljeni iz bakra in PVC – Izvoz na Kitajsko za namene predelave – Šifra GC 020 – Mešani odpadki – Kombinacija dveh snovi z zelenega seznama odpadkov – Neuvrstitev teh mešanih odpadkov na navedeni seznam – Posledice)

text:
               4.8.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 183/5

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. junija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Rechtbank te Rotterdam – Nizozemska) – kazenski postopek zoper Omni Metal Service
   (Zadeva C-259/05) (1)

   (Uredba (EGS) št. 259/93 - Odpadki - Kabli, sestavljeni iz bakra in PVC - Izvoz na Kitajsko za namene predelave - Šifra GC 020 - Mešani odpadki - Kombinacija dveh snovi z zelenega seznama odpadkov - Neuvrstitev teh mešanih odpadkov na navedeni seznam - Posledice)
   (2007/C 183/07)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predložitveno sodišče
   Rechtbank te Rotterdam
   Stranka v kazenskem postopku v glavni stvari
   Omni Metal Service
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Rechtbank te Rotterdam – Razlaga Uredbe Sveta (EGS) št. 259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje (UL L 30, str. 1) – Odpadni kabli s premerom 15 cm, sestavljeni iz različnih snovi, ki jih je treba ali ne šteti za odpadno elektronsko opremo v smislu šifre GC 020 zelenega seznama iz priloge II navedene uredbe – Možnost prevoza teh odpadkov brez postopka obveščanja s prijavo ali nujnost ločenega prevoza teh odpadkov.
   Izrek

               1)

               Šifro GC 020 zelenega seznama iz priloge II k Uredbi Sveta (EGS) št. 259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje (UL L 30, str. 1), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2557/2001 z dne 28. decembra 2001, je treba razlagati tako, da ne zajema kablov, razen če so bili sestavni deli elektronske opreme.

               2)

               Uredbo št. 259/93, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 2557/2001, je treba razlagati tako, da okoliščina, da mešani odpadek sestavljata snovi, od katerih sta obe na zelenem seznamu odpadkov, določenem v prilogi II k tej uredbi, ne pomeni, da se ureditev, uvedena v skladu z navedeno uredbo, v zvezi z odpadki s tega seznama uporablja glede navedenih mešanih odpadkov.

      (1)  UL C 243, 1.10.2005.


title: Zadeva C-513/09: Tožba, vložena 11. decembra 2009 – Evropska komisija proti Kraljevini Belgiji

text:
               13.2.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 37/25

         Tožba, vložena 11. decembra 2009 – Evropska komisija proti Kraljevini Belgiji
   (Zadeva C-513/09)
   2010/C 37/32
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: V. Peere in A. Marghelis, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Belgija

      Predloga tožeče stranke:

               —

               ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o baterijah in akumulatorjih ter odpadnih baterijah in akumulatorjih in razveljavitvi Direktive 91/157/EGS (1), vsekakor pa s tem, da jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila svojih obveznosti iz navedene direktive;

               —

               Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Rok za prenos Direktive 2006/66/ES se je iztekel 26. septembra 2008. Vendar tožena stranka ob vložitvi te tožbe še ni sprejela potrebnih ukrepov za prenos te direktive, nikakor pa o njih še ni obvestila Komisije.

      (1)  UL L 266, str. 1.


title: Zadeva C-554/09: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 28. julija 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberlandesgericht Stuttgart – Nemčija) – kazenski postopek zoper Andreasa Michaela Seegerja (Cestni promet — Obveznost uporabe tahografa — Izjeme za vozila, ki prevažajo material — Pojem material — Prevoz praznih steklenic z vozilom trgovca z vini in pijačami)

text:
               8.10.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 298/5

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 28. julija 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberlandesgericht Stuttgart – Nemčija) – kazenski postopek zoper Andreasa Michaela Seegerja
   (Zadeva C-554/09) (1)

   (Cestni promet - Obveznost uporabe tahografa - Izjeme za vozila, ki prevažajo material - Pojem „material“ - Prevoz praznih steklenic z vozilom trgovca z vini in pijačami)
   2011/C 298/07
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Oberlandesgericht Stuttgart

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Andreas Michael Seeger

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Oberlandesgericht Stuttgart – Razlaga člena 13(1)(d), druga alinea, Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (UL L 102, str. 1) – Izjema, da, med drugim, vozilom za prevoz materiala za voznikovo uporabo pri njegovem delu ni treba uporabljati tahografa – Uporaba te izjeme v primeru prevoza praznih povratnih steklenic v vozilu trgovca z vini in pijačami – Pojem „material“

      Izrek

   Pojem „material“ iz člena 13(1)(d), druga alinea, Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 je treba razlagati tako, da pod ta pojem ne spada embalažni material, kot so prazne steklenice, ki jih prevaža trgovec z vinom in pijačami, ki ima trgovino, enkrat na teden dostavlja vino in pijače svojim strankam ter pri tem zbira prazno embalažo, da bi jo vrnil svojemu grosistu.

      (1)  UL C 80, 27.3.2010.


title: Zadeva C-342/07: Tožba, vložena 24. julija 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki

text:
               8.9.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 211/30

         Tožba, vložena 24. julija 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki
   (Zadeva C-342/07)
   (2007/C 211/58)
   Jezik postopka: grščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: M. Patakia in B. Schima, zastopnika)

      Tožena stranka: Helenska republika
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               ugotovi naj se, da Helenska republika, s tem da ni sprejela zakonskih in drugih določb – oziroma v vsakem primeru Komisije o njih ni obvestila – potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/91/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski učinkovitosti stavb, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;

               —

               Helenski republiki naj se naložilo plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Rok, predpisan za prenos Direktive 2002/91/ES v nacionalno pravo, je pretekel 4. januarja 2006.

      (1)  UL L 1, 4.1.2003, str. 65.


title: Zadeva C-234/07: Sklep predsednika Sodišča z dne 29. novembra 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

text:
               23.2.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 51/39

         Sklep predsednika Sodišča z dne 29. novembra 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki
   (Zadeva C-234/07) (1)

   (2008/C 51/70)

      Jezik postopka: portugalščina

   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 155, 7.7.2007.


title: Zadeva T-68/08: Tožba, vložena 6. februarja 2008 – FIFA proti Komisiji

text:
               26.4.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 107/30

         Tožba, vložena 6. februarja 2008 – FIFA proti Komisiji
   (Zadeva T-68/08)
   (2008/C 107/51)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Fédération Internationale de Football Association (FIFA) (Zurich, Švica) (zastopniki: E. Batchelor, F. Young, solicitors, in A. Barav, odvetnik)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               Sklep Komisije 2007/730/ES z dne 16. oktobra 2007 o združljivosti ukrepov, ki jih sprejme Združeno kraljestvo v skladu s členom 3a(1) Direktive Sveta 89/552/EGS o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, s pravom Skupnosti, zlasti njegovi členi od 1 do 3, naj se razglasi za ničnega v celoti ali v delu, v katerem se nanaša na FIFA World CupTM.

               —

               Komisija naj nosi svoje stroške in stroške FIFE v zvezi s tem postopkom.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Države članice lahko v skladu s členom 3a Direktive Sveta 89/552/EGS (1) sestavijo seznam športnih in drugih dogodkov, ki štejejo za dogodke „velikega družbenega pomena“. Za dogodke na seznamu ne morejo obstajati ekskluzivne pravice televizijskega razširjanja, ki bi večji delež javnosti v tej državi članici prikrajšale za možnost spremljanja takšnih dogodkov prek neposrednega prenosa ali prek poznejšega prenosa na brezplačni televiziji.
   Tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Komisije 2007/730/ES z dne 16. oktobra 2007, (2) s katerim je Komisija sklenila, da je seznam dogodkov, ki ga je Združeno kraljestvo sestavilo v skladu s členom 3a(1) Direktive Sveta 89/552/EGS in na katerega je uvrstila vseh 64 tekem FIFA World Cup (svetovni pokal FIFE), skladen s pravom Skupnosti. To FIFI onemogoča, da bi podelila izključne pravice izdajateljem televizijskih programov za neposredni prenos katere koli tekme svetovnega pokala FIFE v Združenem kraljestvu.
   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja, da je sklep Komisije neveljaven, ker krši bistveno določbo postopka, ker v njem niso navedeni razlogi za odobritev uvrstitve vseh 64 tekem svetovnega pokala FIFE na seznam Združenega kraljestva.
   Poleg tega tožeča stranka trdi, da izpodbijani sklep krši Direktivo 89/552, saj postopek, po katerem so britanski organi sprejeli ukrepe, ni bil jasen in pregleden, in ker niso bile vse tekme, odigrane v okviru svetovnega pokala FIFE, velikega pomena za britansko družbo.
   Tožeča stranka tudi navaja, da izpodbijani sklep krši njeno lastninsko pravico, s tem da ji onemogoča, da bi podelila izključne pravice za neposredni prenos katerekoli tekme, odigrane v okviru svetovnega pokala FIFE, v Združenem kraljestvu.
   Tožeča stranka dalje trdi, da izpodbijani sklep krši določbe Pogodbe ES o svobodnem opravljanju storitev, s tem da ji onemogoča podeljevanje izključnih pravic za neposredne prenose katerekoli tekme svetovnega pokala FIFE, ki se prenašajo v Združenem kraljestvu, izdajateljem televizijskih programov pa onemogoča, da te pravice pridobijo.
   Tožeča stranka tudi trdi, da izpodbijani sklep krši določbe Pogodbe ES o konkurenci, s tem da dovoljuje zlorabo skupnega prevladujočega položaja in/ali protikonkurenčni sporazum za pridobitev pravic za neposreden prenos mednarodnih nogometnih tekem v Združenem kraljestvu in s tem da omejuje konkurenco na s tem povezanih trgih brezplačne televizije, oglaševanja in plačljive televizije, ki prenaša najpomembnejše športe.
   Nazadnje tožeča stranka navaja, da izpodbijani sklep krši določbe Pogodbe ES o pravici do ustanavljanja, s tem da ponudnikom ali morebitnim ponudnikom na ustreznem britanskem trgu omejuje dostop do izključnih pravic za neposredni prenos katerekoli tekme, odigrane v okviru svetovnega pokala FIFE, v Združenem kraljestvu.

      (1)  Direktiva Sveta 89/552/EGS z dne 3. oktobra 1989 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov (UL L 298, str. 23).

      (2)  Sklep Komisije 2007/730/ES z dne 16. oktobra 2007 o združljivosti ukrepov, ki jih sprejme Združeno kraljestvo v skladu s členom 3a(1) Direktive Sveta 89/552/EGS o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, s pravom Skupnosti (UL L 295, str. 12).


title: Zadeva F-130/14: Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 19. julija 2016 – Earlie/Parlament (Javni uslužbenci – Uradnik – Nekdanji uradnik – Odtegljaji od starostne pokojnine – Preživnina za nekdanjega zakonca nekdanjega uradnika – Nalog za zamrznitev, ki ga je sprejelo nacionalno sodišče – Odprava zamrznitve – Nov sklep, ki nekdanjega uradnika zavezuje, da Parlamentu izda navodila za nakazilo preživnine nekdanjemu zakoncu – Ustrezna navodila nekdanjega uradnika – Kasnejša navodila nekdanjega uradnika, da se izplačila nekdanjemu zakoncu ustavijo – Zavrnitev izvršitve s strani Parlamenta – Družinsko pravo – Izključna pristojnost nacionalnega sodišča – Obveznost lojalnega sodelovanja)

text:
               3.10.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 364/29

      Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 19. julija 2016 – Earlie/Parlament
      (Zadeva F-130/14) (1)

      ((Javni uslužbenci - Uradnik - Nekdanji uradnik - Odtegljaji od starostne pokojnine - Preživnina za nekdanjega zakonca nekdanjega uradnika - Nalog za zamrznitev, ki ga je sprejelo nacionalno sodišče - Odprava zamrznitve - Nov sklep, ki nekdanjega uradnika zavezuje, da Parlamentu izda navodila za nakazilo preživnine nekdanjemu zakoncu - Ustrezna navodila nekdanjega uradnika - Kasnejša navodila nekdanjega uradnika, da se izplačila nekdanjemu zakoncu ustavijo - Zavrnitev izvršitve s strani Parlamenta - Družinsko pravo - Izključna pristojnost nacionalnega sodišča - Obveznost lojalnega sodelovanja))
      (2016/C 364/33)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Thomas Earlie (Séville, Španija) (zastopnik: D. Bergin, solicitor)

         Tožena stranka: Evropski parlament (zastopnika: M. Dean in M. Ecker, agenta)

         Intervenientka v podporo tožene stranke: Mary Earlie Gibbons (Dublin, Irska) (zastopnik: H. Millar, Solicitor)

         Predmet

      Razglasitev ničnosti odločbe, da se od pokojnine tožeče stranke odšteje znesek preživnine, ki jo mora plačevati svoji bivši ženi, ker je ta odločba po mnenju tožeče stranke v nasprotju s sodbo nacionalnega sodišča, izdano v postopku razveze zakonske zveze, in odškodnina za domnevno utrpljeno premoženjsko in nepremoženjsko škodo.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  T. Earlie nosi lastne stroške in stroške, ki jih je priglasil Evropski parlament.

                  3.

                  M. Earlie Gibbons nosi lastne stroške.

         (1)  UL C 34, 2.2.2015, str. 52.


title: Zadeva T-182/14: Sklep Splošnega sodišča z dne 23. aprila 2015 – Marzocchi Pompe proti UUNT – Settima Meccanica (ELIKA)

text:
               22.6.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 205/42

         Sklep Splošnega sodišča z dne 23. aprila 2015 – Marzocchi Pompe proti UUNT – Settima Meccanica (ELIKA)
   (Zadeva T-182/14) (1)

   (2015/C 205/57)
   Jezik postopka: italijanščina
   Predsednica drugega senata je odredila izbris zadeve.

      (1)  UL C 159, 26.5.2014.


title: Zadeva T-3/16: Sodba Splošnega sodišča z dne 5. julija 2017 – Allstate Insurance/EUIPO (DRIVEWISE) („Znamka Evropske unije — Prijava besedne znamke Evropske unije DRIVEWISE — Absolutni razlog za zavrnitev — Opisnost — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) in (c) ter (2) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Člen 75 Uredbe št. 207/2009“)

text:
               21.8.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 277/37

         Sodba Splošnega sodišča z dne 5. julija 2017 – Allstate Insurance/EUIPO (DRIVEWISE)
   (Zadeva T-3/16) (1)

   ((„Znamka Evropske unije - Prijava besedne znamke Evropske unije DRIVEWISE - Absolutni razlog za zavrnitev - Opisnost - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) in (c) ter (2) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Člen 75 Uredbe št. 207/2009“))
   (2017/C 277/54)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Allstate Insurance Company (Northfield, Illinois, Združene države) (zastopnika: G. Würtenberger in N. Martzivanou, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnika: A. Folliard-Monguiral in K. Doherty, agenta)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 8. oktobra 2015 (zadeva R 956/2015-2) v zvezi z zahtevo za registracijo besednega znaka DRIVEWISE kot znamke Evropske unije.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Allstate Insurance Company se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 78, 29.2.2016.


title: Zadeva C-509/08: Sklep predsednika Sodišča z dne 8. julija 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg

text:
               21.11.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 282/32

         Sklep predsednika Sodišča z dne 8. julija 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg
   (Zadeva C-509/08) (1)

   2009/C 282/57

      Jezik postopka: francoščina

   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 32, 7.2.2009.


title: Sodba sodišča (drugi senat) z dne 10. junija 2004 v zadevi 168/02 (predlog za sprejem predhodne odločbe Oberster Gerichtshof): Rudolf Kronhofer proti Mariane Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan (Bruseljska konvencija — Člen 5, alinea 3 — Pristojnost v zvezi z delikti ali kvazidelikti — Kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka — Premoženjska škoda, nastala zaradi naložbe kapitala v drugi državi pogodbenici)

text:
               24.7.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 190/2

      SODBA SODIŠČA

   (drugi senat)
   z dne 10. junija 2004
   v zadevi 168/02 (predlog za sprejem predhodne odločbe Oberster Gerichtshof): Rudolf Kronhofer proti Mariane Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan (1)

   (Bruseljska konvencija - Člen 5, alinea 3 - Pristojnost v zvezi z delikti ali kvazidelikti - Kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka - Premoženjska škoda, nastala zaradi naložbe kapitala v drugi državi pogodbenici)
   (2004/C 190/03)
   Jezik postopka: nemščina
   V zadevi 168/02, katere predmet je predlog Oberster Gerichtshof (Avstrija) naslovljen na Sodišče, naj na podlagi na podlagi Protokola z dne 3. junija 1971 glede razlage Sodišča Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah v postopku v glavni stvari, ki poteka med strankami Rudolf Kronhofer in Mariane Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan, izda predhodno odločbo o razlagi člena 5, alinea 3 zgoraj navedene Konvencije z dne 27. septembra 1968 (UL 1972 L 299, str. 32), kakor jo je spremenila Konvencija z dne 9. oktobra o pristopu Kraljevine Danske, Irske, Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske (UL L 304, str. 1, in spremenjeno besedilo – str. 77), Konvencija z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike (UL L 388, str. 1), Konvencija z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske Republike (UL L 285, str. 1), Konvencija z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske (UL 1997 C 15, str. 1), je Sodišče (drugi senat), v sestavi C. W. A. Timmermans (predsednik senata), J. - P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues (poročevalec) in R. Schintgen, sodniki in N. Colneric, sodnica, generalni pravobranilec: P. Léger, sodni tajnik: H. von Holstein, dne 10. junija 2004 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi kot sledi:
   Člen 5, alinea 3 Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor jo je spremenila Konvencija z dne 9. oktobra o pristopu Kraljevine Danske, Irske, Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske, Konvencija z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike, Konvencija z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske Republike, Konvencija z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske se mora razlagati tako, da besedna zveza „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“ ne obsega kraja prebivališča tožeče stranke, v katerem bi se nahajal „center njegovega premoženja“ samo zaradi tega, ker naj bi bil utrpel finančno škodo zaradi izgube delov njegovega premoženja, ki je nastopila in jo je utrpel v drugi državi pogodbenici.

      (1)  UL C 169 z dne 13.7.2002.


title: Zadeva C-485/14: Tožba, vložena 3. novembra 2014 – Evropska komisija/Francoska republika

text:
               12.1.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 7/18

         Tožba, vložena 3. novembra 2014 – Evropska komisija/Francoska republika
   (Zadeva C-485/14)
   (2015/C 007/24)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: J.-F. Brakeland in W. Roels, agenta)

      Tožena stranka: Francoska republika

      Predloga tožeče stranke

               —

               ugotovitev, da Francoska republika s tem, da je oprostitev davka za brezplačni prenos lastninske pravice določila za darila in volila javnim ali dobrodelnim ustanovam, le kadar imajo sedež v Franciji ali državi članici ali državi pogodbenici Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, ki je s Francijo sklenila dvostranski sporazum, ni izpolnila obveznosti iz člena 63 Pogodbe o delovanju Evropske unije in člena 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, in

               —

               Francoski republiki naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Po mnenju Komisije francoska zakonodaja, kot jo razlaga davčna uprava, določa oprostitev davka za brezplačni prenos lastninske pravice za darila in volila javnim ali dobrodelnim ustanovam, le kadar imajo te sedež v Franciji ali državi članici ali državi pogodbenici Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, ki je s Francijo sklenila dvostranski sporazum. Komisija meni, da ta pomeni omejitev pretoka kapitala, ki je v nasprotju z določbami člena 56 ES in člena 40 Sporazuma EGP.
   V utemeljitev te izbire Francoska republika primarno zatrjuje, da francoska zakonodaja razlikuje med davčnimi zavezanci, ki niso v objektivno primerljivem položaju, podredno pa se sklicuje na razlog javnega interesa, ki temelji na nujnosti zagotavljanja pobiranja davka.
   Komisija ugovarja tej utemeljitvi. Po njenem mnenju izpodbijane določbe vzpostavljajo razlikovanje na podlagi izključno geografskih merilih. Poleg tega Komisija meni, da sklicevanje na razlog javnega interesa ne ustreza pogojem, ki jih je izoblikovala sodna praksa, še zlasti sodba Persche (1). Nazadnje Komisija ocenjuje, da je omejitev pretoka v vsakem primeru nesorazmerna.

      (1)  Sodba Persche, C-318/07, ECLI:EU:C:2009:33


               16.6.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 216/10

         Tožba Nadzornega organa Efte proti Lihtenštajnu, vložena dne 17. decembra 2015
   (Zadeva E-32/15)
   (2016/C 216/07)
   Nadzorni organ Efte, ki ga zastopajo Carsten Zatschler, Øyvind Bø in Marlene Lie Hakkebo, zastopniki za Nadzorni organ Efte, 35 Rue Belliard, 1040 Bruselj, Belgija je dne 17. decembra 2015 pri Sodišču Efte vložil tožbo proti Lihtenštajnu.
   Nadzorni organ Efte Sodišču Efte predlaga, naj:

               1.

               Ugotovi, da Lihtenštajn ni izpolnil svojih obveznosti iz aktov, navedenih v točki 24f Priloge VIII k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru:

                           —

                           Direktiva 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o vozniških dovoljenjih,

                           —

                           Direktiva Komisije 2011/94/EU z dne 28. novembra 2011 o spremembi Direktive 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta o vozniških dovoljenjih,

                           —

                           Direktiva Komisije 2012/36/EU z dne 19. novembra 2012 o spremembi Direktive 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta o vozniških dovoljenjih,

                     kakor so bili prilagojeni navedenemu sporazumu s Protokolom 1 k Sporazumu EGP in v skladu s členom 7 Sporazuma EGP, s tem, ko v predpisanem roku ni sprejel potrebnih ukrepov za izvajanje navedenih aktov ali ker v vsakem primeru ni o tem obvestil Nadzornega organa Efte.

               2.

               Lihtenštajnu naloži plačilo stroškov tega postopka.

      Pravna podlaga in dejansko stanje ter navedeni tožbeni razlogi:

               —

               Tožba se nanaša na to, da Lihtenštajn do najpozneje 24. avgusta 2015 ni ukrepal, da bi svojo zakonodajo uskladil z obrazloženim mnenjem Nadzornega organa Efte z dne 24. junija 2015, saj v svoj nacionalni pravni red ni prenesel Direktive 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o vozniških dovoljenjih,
               Direktive Komisije 2011/94/EU z dne 28. novembra 2011 o spremembi Direktive 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta o vozniških dovoljenjih in
               Direktive Komisije 2012/36/EU z dne 19. novembra 2012 o spremembi Direktive 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta o vozniških dovoljenjih, kakor so navedeni v točki 24f Priloge VIII k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru in kakor je bila prilagojena navedenemu sporazumu s Protokolom 1 k Sporazumu EGP (v nadaljnjem besedilu: akt).

               —

               Nadzorni organ Efte navaja, da Lihtenštajn s tem, ko v predpisanem roku ni sprejel potrebnih ukrepov za izvajanje aktov, ni izpolnil svojih obveznosti iz člena 7 Sporazuma EGP.


title: Zadeva T-385/14: Tožba, vložena 4. junija 2014 – Volkswagen proti UUNT (ULTIMATE)

text:
               4.8.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 253/49

         Tožba, vložena 4. junija 2014 – Volkswagen proti UUNT (ULTIMATE)
   (Zadeva T-385/14)
   2014/C 253/65
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Volkswagen AG (Wolfsburg, Nemčija) (zastopnik: U. Sander, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               odločbo prvega odbora za pritožbe pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 24. marca 2014 v zadevi R 1787/2013-1 razveljavi;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: Besedna znamka „ULTIMATE“ za proizvode in storitve iz razredov 12, 28, 35 in 37

      Odločba preizkuševalca: zavrnitev prijave

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009


title: Zadeva T-374/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 7. septembra 2017 – VM/EUIPO – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur) (Znamka Evropske unije — Postopek za ugotovitev ničnosti — Besedna znamka Evropske unije Vermögensmanufaktur — Absolutni razlogi za zavrnitev — Opisnost — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009)

text:
               23.10.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 357/9

         Sodba Splošnega sodišča z dne 7. septembra 2017 – VM/EUIPO – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
   (Zadeva T-374/15) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Postopek za ugotovitev ničnosti - Besedna znamka Evropske unije Vermögensmanufaktur - Absolutni razlogi za zavrnitev - Opisnost - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009))
   (2017/C 357/11)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Nemčija) (zastopnik: T. Dolde in P. Homann, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: S. Hanne, agent)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Nemčija) (zastopnik: H.-G. Stache, odvetnik)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 29. aprila 2015 (zadeva R 418/2014-5) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama DAT Vermögensmanagement in VM Vermögens-Management.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družba VM Vermögens-Management GmbH nosi svoje stroške in stroške Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO).

               3.

               Družba DAT Vermögensmanagement GmbH nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 302, 14.9.2015.


title: Zadeva T-175/16: Sodba Splošnega sodišča z dne 14. marca 2017 – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (Podloge na cevnem nastavku sesalnika) (Model Skupnosti — Postopek za ugotovitev ničnosti — Registriran model Skupnosti, ki predstavlja podloge na cevnem nastavku sesalnika — Prejšnji model Skupnosti — Razlog za ugotovitev ničnosti — Individualnost — Seznanjeni uporabnik — Člena 6 in 25(1)(b) Uredbe (ES) št. 6/2002)

text:
               8.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 144/39

         Sodba Splošnega sodišča z dne 14. marca 2017 – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (Podloge na cevnem nastavku sesalnika)
   (Zadeva T-175/16) (1)

   ((Model Skupnosti - Postopek za ugotovitev ničnosti - Registriran model Skupnosti, ki predstavlja podloge na cevnem nastavku sesalnika - Prejšnji model Skupnosti - Razlog za ugotovitev ničnosti - Individualnost - Seznanjeni uporabnik - Člena 6 in 25(1)(b) Uredbe (ES) št. 6/2002))
   (2017/C 144/52)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Wessel Werk GmbH (Reichshof, Nemčija) (zastopnik: C. Becker, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: A. Schifko, agent)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe pri EUIPO, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Nemčija) (zastopnik: J. Künzel, odvetnik)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo tretjega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 18. februarja 2016 (zadeva R 1725/2014-3), kakor je bila spremenjena s popravkom, v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama Wolf PVG in Wessel-Werk.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Wessel-Werk GmbH se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 211, 13.6.2016.


title: Zadeva T-644/14: Tožba, vložena 30. avgusta 2014 – ADR Center proti Komisiji

text:
               3.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 388/21

         Tožba, vložena 30. avgusta 2014 – ADR Center proti Komisiji
   (Zadeva T-644/14)
   2014/C 388/25
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ADR Center Srl (Rim, Italija) (zastopnik: L. Tantalo, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Sklep Komisije, naveden v njenem dopisu z dne 27. junija 2014, o postopku izterjave zoper ADR Center, razglasi za ničen;

               —

               odredi takojšnje plačilo preostalega zneska družbi ADR Center v višini 79,700.40 EUR, v skladu s predračunom in dobropisi, izdanimi 13. novembra 2013;

               —

               odredi takojšnje povračilo škode, ki je družbi ADR Center nastala v zvezi z njenim mednarodnim ugledom, in plačilo odškodnine za čas, ki so ga njeni vodilni delavci potrebovali za zagovarjanje neupravičenih trditev;

               —

               toženi stranki in vsem intervenientom naloži plačilo stroškov tožeče stranke, nastalih v tem postopku, v znesku, ki naj ga pravično določi Sodišče.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: izpodbijani sklep je treba razglasiti za ničen, ker revizije in nalogi, ki so mu sledili, temeljijo na pravilih, ki niso bila nikoli dogovorjena.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: izpodbijani sklep je treba razglasiti za ničen, saj je Komisija nerazumno zavlačevala z izdajo končnega revizijskega poročila in nalogov za izterjavo, ki so ga spremljali.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: Komisija ni izpolnila zahteve o dokaznem bremenu. Tožeča stranka trdi, da je Komisija svojo končno finančno revizijo in naloge za izterjavo, ki so ji sledili, oprla na neutemeljene ugotovitve.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: ugotovitve Komisije v reviziji so bile napačne. Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da so ugotovitve Komisije v reviziji izpodbijane zaradi številnih očitnih napak, tako procesnih kot materialnih. Tožeča stranka trdi tudi, da ne le, da Komisija ni revidirala nalogov, ki jih je izdala, ampak je tudi očitno spregledala in ni upoštevala nobenih navedb, ki jih je podala družba ADR Center.


title: Zadeva T-274/10: Sklep Splošnega sodišča z dne 17. februarja 2011 – Suez Environnement in Lyonnaise des eaux France proti Komisiji

text:
               9.4.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/21

         Sklep Splošnega sodišča z dne 17. februarja 2011 – Suez Environnement in Lyonnaise des eaux France proti Komisiji
   (Zadeva T-274/10) (1)

   2011/C 113/43
   Jezik postopka: francoščina
   Predsednica četrtega senata je odredila izbris zadeve.

      (1)  UL C 234, 28.8.2010.


title: Zadeva T-372/16: Tožba, vložena 11. julija 2016 – Bammer/EUIPO – mydays (Männerspielplatz)

text:
               29.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 314/34

         Tožba, vložena 11. julija 2016 – Bammer/EUIPO – mydays (Männerspielplatz)
   (Zadeva T-372/16)
   (2016/C 314/46)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Alexander Bammer (Sindelfingen, Nemčija) (zastopnik: W. Riegger, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: mydays GmbH (München, Nemčija)

      Podatki o postopku pred EUIPO

      Imetnik sporne znamke: tožeča stranka

      Zadevna sporna znamka: besedna znamka Evropske unije „Männerspielplatz“ – znamka Evropske unije št. 8 534 364

      Postopek pred EUIPO: postopek za ugotovitev ničnosti

      Izpodbijana odločba: odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 28. aprila 2016 v zadevi R 1796/2016-1

      Tožbena predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi izpodbijano odločbo;

               —

               EUIPO naloži plačilo stroškov postopka, skupaj s stroški pritožbenega postopka.

      Navajani tožbeni razlogi

               —

               Odbor za pritožbe pri odločbi ni upošteval datuma prijave iz septembra 2009;

               —

               odbor za pritožbe ni v zadostni meri in primerno upošteval močnih indicev iz odločb sodišč iz Stuttgarta;

               —

               odbor za pritožbe ni primerno presodil dokumentov iz leta 2009, zlasti z vidika razlogov iz obrazložitev sodišč iz Stuttgarta;

               —

               odbor za pritožbe je pri utemeljevanju spregledal, da je izpodbijani znamki pripisal pomen, ki ga v letu 2009 vsekakor ni imela, ker oznaka zlasti z registriranimi proizvodi in storitvami ni imela nobene zveze;

               —

               izpodbijana znamka ima zato razlikovalni učinek in ni opisna ravno v delu, v katerem se nanaša na registrirane proizvode in storitve.


title: Zadeva T-490/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 26. septembra 2014 – Arnoldo Mondadori Editore proti UUNT – Grazia Equity (GRAZIA) (Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti GRAZIA – Prejšnja nacionalna besedna znamka GRAZIA – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št 207/2009 – Neobstoj podobnosti proizvodov – Člen 8(5) Uredbe št.°207/2009 – Ugled – Neobstoj zveze med zadevnimi znamkama)

text:
               10.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 395/41

      Sodba Splošnega sodišča z dne 26. septembra 2014 – Arnoldo Mondadori Editore proti UUNT – Grazia Equity (GRAZIA)
      (Zadeva T-490/12) (1)

      ((Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti GRAZIA - Prejšnja nacionalna besedna znamka GRAZIA - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št 207/2009 - Neobstoj podobnosti proizvodov - Člen 8(5) Uredbe št.o207/2009 - Ugled - Neobstoj zveze med zadevnimi znamkama))
      (2014/C 395/50)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Arnoldo Mondadori Editore SpA (Milan, Italija) (zastopniki: G. Dragotti, R. Valenti in S. Balice, odvetniki)

         Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: A. Schifko, zastopnik)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe UUNT, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Grazia Equity GmbH (Stuttgart, Nemčija) (zastopnik: M. Müller, odvetnik)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 6. septembra 2012 (zadeva R 1958/2010-4) glede postopka z ugovorom med družbama Arnoldo Mondadori Editore SpA in Grazia Equity GmbH.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Arnoldo Mondadori Editore SpA se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 26, 26.1.2013.


title: Zadeva F-72/14: Tožba, vložena 23. julija 2014 – ZZ proti Komisiji

text:
               3.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 388/29

         Tožba, vložena 23. julija 2014 – ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-72/14)
   2014/C 388/36
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnika: L. Ortiz Blanco in A. Givaja Sanz, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije, da se tožeči stranki ne dovoli sodelovati pri notranjemu natečaju COM/3/AD9/13, ker ni „začasni uslužbenec Komisije“, kar je pogoj za upravičenost do sodelovanja.

      Predlog tožeče stranke

               —

               Odločba z dne 18. septembra 2013, ki je bila potrjena 22. oktobra 2013, da se tožeči stranki ne dovoli sodelovati pri natečaju COM/3/AD9/13, naj se razglasi za nično;

               —

               odločba z dne 11. aprila 2014, ki je bila tožeči stranki posredovana 14. aprila 2014, o zavrnitvi pritožbe z dne 17. decembra 2013, naj se, kolikor je potrebno, razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva T-218/09: Tožba, vložena 28. maja 2009 — Italija proti Komisiji in EPSO

text:
               1.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 180/59

         Tožba, vložena 28. maja 2009 — Italija proti Komisiji in EPSO
   (Zadeva T-218/09)
   2009/C 180/109
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopnik: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Toženi stranki: Komisija Evropskih skupnosti in Evropski urad za izbor osebja (EPSO)

      Predloga tožeče stranke

               —

               Razglasitev ničnosti obvestil o pristopnih testih in razpisa javnega natečaja, s katerim bo na podlagi preverjanj oblikovan seznam primernih kandidatov za zaposlitev EPSO/AST/91/09 — Strokovni sodelavci (AST 3) na področju ofsetnega tiska.

               —

               Razglasitev ničnosti obvestil o pristopnih testih in razpisa javnega natečaja, s katerim bo na podlagi preverjanj oblikovan seznam primernih kandidatov za zaposlitev EPSO/AST/92/09 — Strokovni sodelavci (AST 3) na področju predtiska.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka izpodbija zgoraj navedena obvestila, ker nekatera od predvidenih preverjanj obvezno potekajo v nemščini, angleščini ali francoščini.
   Italijanska republika v utemeljitev tožbe navaja naslednje tožbene razloge:

               —

               kršitev člena 290 ES, v skladu s katerim je izključno Svet pristojen, da soglasno določa ureditev glede jezikov aktov Skupnosti. V zvezi s tem se poudarja, da se je v obravnavanem primeru EPSO dejansko postavil na mesto Sveta pri določanju jezikovne ureditve razpisov, s tem ko je naložil, da morajo kandidati kot drugi jezik in jezik, v katerem potekajo pristopni testi, dva pisna testa od treh in ustno preverjanje, obvezno izbrati angleščino, francoščino ali nemščino, in izključil vse ostale jezike držav članic;

               —

               kršitev člena 12 ES, člena 22 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, členov 1 in 6 Uredbe 1/58 (1) in člena 28 Kadrovskih predpisov za uradnike. Trdi, da so vsi nacionalni jeziki držav članic uradni jeziki in delovni jeziki Unije. Javni razpis torej ne more samovoljno omejiti jezikov, ki jih lahko kandidati izberejo kot drugi jezik in v katerih bodo potekala obveščanja in preverjanja, na zgolj tri. Poleg tega so na podlagi člena 28 Kadrovskih predpisov za uradnike ti dolžni poleg svojega nacionalnega jezika poznati drugi jezik Skupnosti, ne da bi bila pri tem dana prednost angleščini, francoščini ali nemščini.

         Tožeča stranka se nazadnje sklicuje še na kršitev člena 253 ES in zahteve zaupanja v pravo.

      (1)  Uredba št. 1 o določitvi jezikov, ki se uporabljajo v Evropski gospodarski skupnosti (UL 34, 1959, str. 650).


title: Zadeva T-171/08: Sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2013 – Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung proti Komisiji (Evropski sklad za begunce — Ukrep za ozaveščanje in razširjanje informacij v zvezi z begunci, ki so doživeli psihološke travme — Projekt „Travmatizirani begunci v Uniji: institucije, mehanizmi varstva in dobre prakse“ — Izplačilo preostanka — Obveznost obrazložitve — Načelo dobrega upravljanja — Napaka pri presoji)

text:
               8.2.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 39/15

         Sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2013 – Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung proti Komisiji
   (Zadeva T-171/08) (1)

   (Evropski sklad za begunce - Ukrep za ozaveščanje in razširjanje informacij v zvezi z begunci, ki so doživeli psihološke travme - Projekt „Travmatizirani begunci v Uniji: institucije, mehanizmi varstva in dobre prakse“ - Izplačilo preostanka - Obveznost obrazložitve - Načelo dobrega upravljanja - Napaka pri presoji)
   2014/C 39/24
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV (Berlin, Nemčija) (zastopniki: sprva U. Claus, nato C. Otto, S. Reichmann in L. J. Schmidt, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: sprva S. Grünheid in B. Simon, nato S. Grünheid, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije, vsebovane v dopisu z dne 7. marca 2008, o delnem nepriznanju stroškov, ki so tožeči stranki nastali v okviru sporazuma o dodelitvi sredstev JAI/2004/ERF/073, ki se nanaša na ukrep Skupnosti za ozaveščanje in razširjanje informacij v zvezi z begunci, ki so doživeli psihološke travme.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 171, 5.7.2008.


title: Zadeva C-134/12: Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 10. maja 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Curtea de Apel Constanța – Romunija) – Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea proti Corpul Național al Polițiștilor – Biroul Executiv Central (Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Listina Evropske unije o temeljnih pravicah — Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin — Dopustnost nacionalne zakonodaje, ki določa znižanje plač več skupinam javnih uslužbencev — Neizvajanje prava Unije — Očitna nepristojnost Sodišča)

text:
               6.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 303/9

         Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 10. maja 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Curtea de Apel Constanța – Romunija) – Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea proti Corpul Național al Polițiștilor – Biroul Executiv Central
   (Zadeva C-134/12) (1)

   (Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin - Dopustnost nacionalne zakonodaje, ki določa znižanje plač več skupinam javnih uslužbencev - Neizvajanje prava Unije - Očitna nepristojnost Sodišča)
   2012/C 303/18
   Jezik postopka: romunščina

      Predložitveno sodišče

   Curtea de Apel Constanța

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

      Tožena stranka: Corpul Național al Polițiștilor – Biroul Executiv Central

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Curtea de Apel Constanța – Razlaga členov 17(1), 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Razlaga člena 15, tretji odstavek, Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin – Dopustnost nacionalne zakonodaje, ki določa znižanje plač več skupinam javnih uslužbencev – Kršitev lastninske pravice in načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije

      Izrek

   Sodišče Evropske unije očitno ni pristojno za obravnavanje predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Constanța (Romunija) z odločbo z dne 8. februarja 2012.

      (1)  UL C 138, 12.5.2012.


title: Zadeva C-226/05: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji, vložena dne 20. maja 2005

text:
               9.7.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/11

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji, vložena dne 20. maja 2005
   (Zadeva C-226/05)
   (2005/C 171/19)
   Jezik postopka: nemščina
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa Dr. Bernhard Schima, zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, je dne 20. maja 2005 na Sodišču Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Republiki Avstriji.
   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj odloči, kakor sledi:

               1.

               Republika Avstrija ni izpolnila svojih obveznosti glede popolnega prenosa Direktive Sveta 96/82/ES z dne 9. decembra 1996 o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi (1), s tem da:

                           —

                           v nasprotju s členom 24(1) za področje zveznih zakonov Mineralrohstoffgesetz in Schieβ- und Sprengmittelgesetz kakor tudi salzburškega Elektrizitätswirtschaftsgesetz ni sprejela predpisov, potrebnih za prenos Direktive;

                           —

                           ni prenesla člena 11 v zvezi z načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah za področje dežel Gradiščanske, Salzburga, Štajerske in Tirolske;

                           —

                           ni prenesla člena 12 Direktive za področje dežele Gornje Avstrije in

                           —

                           ni prenesla člena 8(2)(b) Direktive za področje zveznih dežel Gradiščanske, Gornje Avstrije, Salzburga, Tirolske in Vorarlberga,

                     oziroma s tem, da v nobenem od teh primerov ni obvestila Komisije o ukrepih za prenos.

               2.

               Republika Avstrija nosi stroške postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Po členu 24(1) Direktive Sveta 96/82/ES z decembra 1996 o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, bi morale države članice prenesti Direktivo v notranje pravo najpozneje 24 mesecev po njenem začetku veljavnosti, torej do 3. februarja 1999. Prenos Direktive v Avstriji je obveznost delno zvezne države in delno dežel.
   Po mnenju Komisije je v Republiki Avstriji prenos Direktive nepopoln oziroma nezadosten: na pomembnih področjih naj bi še obstajale praznine v prenosu in predpisi za prenos delno zaostajajo za zahtevami Direktive.
   Na ravni zveznega prava naj še ne bi bil opravljen prenos za področji Mineralrohstoffgesetz in Schieβ- und Sprengmittelgesetz, na deželni ravni pa prenos Direktive na področju salzburškega Elektrizitätswirtschaftsgesetz.
   Člen 11(1) Direktive — izdelava zunanjega načrta ob nesrečah za ukrepe zunaj organizacije — naj ne bi bil prenesen za področje dežel Gradiščanske, Salzburga, Štajerske in Tirolske.
   Člen 12 Direktive nalaga državam članicam obveznost, da pri svojih politikah rabe prostora in/ali drugih ustreznih politikah upoštevajo cilje preprečevanja večjih nesreč in omejevanja posledic takšnih nesreč. Države članice naj bi bile obvezane nadzorovati umestitev novih organizacij v prostor in določiti ustrezne postopke za posvetovanje, da olajšajo izvajanje teh politik. Za deželo Zgornjo Avstrijo Komisija ni prejela nobenega ukrepa za prenos člena 12.
   Člen 8(2)(b) Direktive zahteva, da države članice v zvezi s tako imenovanimi organizacijami z verižnim učinkom predvidijo sodelovanje pri obveščanju javnosti kot tudi pošiljanje informacij pristojnemu organu za pripravo načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah. Ta predpis naj zaenkrat ne bi bil prenesen za področje zveznih dežel Gradiščanske, Zgornje Avstrije, Salzburga, Tirolske in Vorarlberga.

      (1)  UL L 10, str. 13.


title: Zadeva T-65/12 P: Sklep Splošnega sodišča z dne 12. junija 2012 – Strack proti Komisiji (Pritožba — Javni uslužbenci — Uradniki — Sklep o odstopu — Odločba, zoper katero ni mogoče vložiti pritožbe — Očitno nedopustna pritožba)

text:
               28.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 227/22

         Sklep Splošnega sodišča z dne 12. junija 2012 – Strack proti Komisiji
   (Zadeva T-65/12 P) (1)

   (Pritožba - Javni uslužbenci - Uradniki - Sklep o odstopu - Odločba, zoper katero ni mogoče vložiti pritožbe - Očitno nedopustna pritožba)
   2012/C 227/37
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnik: Guido Strack (Köln, Nemčija) (zastopnik: H. Tettenborn, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopnika: H. Krämer in B. Eggers, zastopnika)

      Predmet

   Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 7. decembra 2011 v zadevi Strack proti Komisiji (F-44/05 RENV, neobjavljen v ZOdl.), s katero se predlaga razveljavitev tega sklepa.

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrže.

               2.

               Guido Strack nosi svoje stroške in stroške, ki jih je Evropska komisija priglasila na tej stopnji.

      (1)  UL C 118, 21.4.2012.


title: Zadeva C-595/15 P: Pritožba, ki so jo National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), in drugi vložili 14. novembra 2015 zoper sodbo Spošnega sodišča (sedmi senat) z dne 4. septembra 2015 v zadevi T-577/12, NIOC in drugi/Svet Evropske unije

text:
               15.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 59/3

         Pritožba, ki so jo National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), in drugi vložili 14. novembra 2015 zoper sodbo Spošnega sodišča (sedmi senat) z dne 4. septembra 2015 v zadevi T-577/12, NIOC in drugi/Svet Evropske unije
   (Zadeva C-595/15 P)
   (2016/C 059/03)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Pritožnice:

   National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO),Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO),National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co.,Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC),West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (zastopnik: J.-M. Thouvenin, odvetnik)

      Druga stranka v postopku:

   Svet Evropske unije

      Predlogi

               —

               Sodba sedmega senata Splošnega sodišča Evropske unije z dne 4. septembra 2015 v zadevi T-577/12 naj se razveljavi;

               —

               predlogom, ki so jih pritožnice podale pred Splošnim sodiščem, naj se ugodi;

               —

               drugi stranki v postopku naj se naloži plačilo stroškov obeh postopkov.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

               1.

               Prvi pritožbeni razlog: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v točki 44 izpodbijane sodbe, ker je razsodilo, da je treba zato, ker se nanaša na člen 46(2) Uredbe (EU) št. 267/2012 (1), Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 945/2012 z dne 15. oktobra 2012 (2) razumeti tako, da je v njej jasno navedeno, da je njena pravna podlaga navedeni člen 46(2).

               2.

               Drugi pritožbeni razlog: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v točkah od 55 do 57 izpodbijane sodbe, ki jih je mogoče povzeti z navedbo, da „iz člena 215(2) PDEU ne izhaja, da je treba individualne omejevalne ukrepe proti fizičnim ali pravnim osebam, skupinam ali nedržavnim subjektom sprejeti po postopku iz člena 215(1) PDEU“. Po eni strani je v členu 215(1), ki je edina določba PDEU, ki se nanaša na omejevalne ukrepe, jasno navedeno, da se za te ukrepe uporabi postopek, ki je določen v njem, in ne določa nobenega drugega. Po drugi strani člen 291 PDEU ni združljiv s členom 215(2) PDEU. Podredno, člena 291 PDEU ni mogoče razumeti tako, da lahko Svetu daje pravno podlago za sprejetje omejevalnih ukrepov, ki je dodatna glede na tisto, ki jo pomeni člen 215(2) PDEU. Nazadnje, in podredno, če bi bilo razsojeno, da člen 291(2) PDEU Svetu lahko daje pravno podlago za sprejetje omejevalnih ukrepov, ki je dodatna glede na tisto, ki jo pomeni člen 215(2) PDEU, je uporaba te pravne podlage v obravnavani zadevi prav tako nezakonita.

               3.

               Tretji pritožbeni razlog, naveden podredno, če bi bilo razsojeno, da je uporaba člena 291(2) PDEU kot podlage za sprejetje individualnih omejevalnih ukrepov pravno možna v okviru politike sprejetja omejevalnih ukrepov, prvotno utemeljenih na členu 215 PDEU: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah od 75 do 83 svoje sodbe v bistvu razsodilo, da je Svet Unije v skladu z besedilom člena 291(2) PDEU „ustrezno utemeljil“ uporabo tega posebnega postopka, ki je bil edini na voljo v obravnavani zadevi. Po eni strani mora biti zahtevana utemeljitev izrecna. Po drugi strani pa, tudi če je mogoče to zahtevo izpolniti z implicitno utemeljitvijo, ta zahteva v obravnavani zadevi ni izpolnjena, saj je Splošno sodišče zadevna akta razlagalo napačno.

               4.

               Četrti pritožbeni razlog, naveden podredno, če bi bilo razsojeno, da je uporaba člena 291(2) PDEU kot podlage za sprejetje individualnih omejevalnih ukrepov pravno možna v okviru politike sprejetja omejevalnih ukrepov, utemeljenih na členu 215 PDEU: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 87 svoje sodbe razsodilo, da „člen 46(2) Uredbe št. 267/2012 Svetu pridržuje pristojnost za izvajanje določb člena 23(2) in (3) navedene uredbe“, kar naj bi zadoščalo za izpolnitev obveznosti obrazložitve v zvezi z navedbo pravne podlage te določbe, ki je člen 291(2) PDEU. Splošno sodišče naj bi po mnenju pritožnic do te ugotovitve prišlo s pravno napačno razlago člena 46(2) Uredbe št. 267/2012.

               5.

               Peti pritožbeni razlog, naveden podredno, če bi bilo razsojeno, da je uporaba člena 291(2) PDEU kot podlage za sprejetje individualnih omejevalnih ukrepov pravno možna v okviru politike sprejetja omejevalnih ukrepov, utemeljenih na členu 215 PDEU: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 86 do 88 svoje sodbe storilo napako, ker je menilo, da Svetu na podlagi obveznosti obrazložitve pravnih aktov Unije ni bilo treba izrecno navesti, da je bila Uredba št. 267/2012 utemeljena na členu 291(2) PDEU, kar zadeva pravno podlago člena 46(2) Uredbe št. 267/2012.

               6.

               Šesti pritožbeni razlog: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah 100 in 103 ter v 108 in 110 razsodilo, da se to, ali so omejevalni ukrepi, ki jih sprejme Unija, v skladu z načeloma pravne varnosti in predvidljivosti prava, iz katerih izhaja, da morajo biti navedeni ukrepi jasni in natančni, presoja glede na pravila iz sodne prakse v zvezi enotno razlago aktov Unije, ki zahtevajo, da se ti akti razlagajo in uporabljajo ob upoštevanju različic v drugih uradnih jezikih.

               7.

               Sedmi pritožbeni razlog: pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 134 svoje sodbe razsodilo, da je člen 23(2)(d) Uredbe št. 267/2012 (sporno merilo) skladen z načelom pravne države in splošneje s pravom Evropske unije, ker ni „niti samovoljen niti diskrecijski“, v točki 140 pa, da „sporno merilo omejuje diskrecijsko pravico Sveta z uvedbo objektivnih meril in zagotavlja raven predvidljivosti, ki se zahteva s pravom Unije“. Glede tega pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je sporno merilo razlagalo s sklicevanjem na sodbo z dne 13. marca 2012, Melli Bank/Svet (C-380/09 P).

               8.

               Osmi pritožbeni razlog: pritožnice podredno trdijo, da če je pomen izraza „združenje“ tak, kot mu ga pripisuje Splošno sodišče, je treba ugotoviti, da je bil v obravnavani zadevi uporabljen napačno.

      (1)  Uredba Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010 (UL L 88, str. 1).

      (2)  Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 945/2012 z dne 15. oktobra 2012 o izvajanju Uredbe (EU) št. 267/2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 282, str. 16).


title: Zadeva C-397/07: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 9. julija 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji (Neizpolnitev obveznosti države — Posredni davki na zbiranje kapitala — Kapitalske družbe — Direktiva 69/335/EGS — Členi 2(1) in (3), 4(1) in 7 — Dajatev na kapital — Oprostitev — Pogoji — Prenos sedeža dejanske uprave ali registriranega sedeža iz ene države članice v drugo — Dajatev na kapital, ki je vključen v poslovne dejavnosti, ki jih opravljajo v državi članici podružnice ali stalna predstavništva družb s sedežem v drugi državi članici)

text:
               29.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 205/4

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 9. julija 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji
   (Zadeva C-397/07) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Posredni davki na zbiranje kapitala - Kapitalske družbe - Direktiva 69/335/EGS - Členi 2(1) in (3), 4(1) in 7 - Dajatev na kapital - Oprostitev - Pogoji - Prenos sedeža dejanske uprave ali registriranega sedeža iz ene države članice v drugo - Dajatev na kapital, ki je vključen v poslovne dejavnosti, ki jih opravljajo v državi članici podružnice ali stalna predstavništva družb s sedežem v drugi državi članici)
   2009/C 205/06
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: E. Gippini Fournier in M. Afonso, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Španija (zastopnika: B. Plaza Cruz in M. Muñoz Pérez, zastopnika)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države — Kršitev Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala (UL L 249, str. 25) — Prenos sedeža družbe — Nacionalna ureditev, ki določa obdavčitev prenosa sedeža, če zadevna družba ni bila zavezana za plačilo dajatve na kapital v državi članici izvora — Pogoji za uporabo obveznih oprostitev

      Izrek

               1)

               Kraljevina Španija s tem, da:

                           —

                           za oprostitev dajatve na kapital za transakcije iz člena 7(1)(b) Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z direktivami Sveta 73/79/EGS z dne 9. aprila 1973, 73/80/EGS z dne 9. aprila 1973 in 85/303/EGS z dne 10. junija 1985, določa pogoje, opredeljene v členu 96 druge dodatne določbe prečiščene različice zakona o davku od dohodkov pravnih oseb (Disposición Adicional Segunda del texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades), ki je bil sprejet s kraljevo zakonsko uredbo št. 4/2004 z dne 5. marca 2004;

                           —

                           določa dajatev na kapital za prenos — iz ene države članice v Španijo — sedeža dejanske uprave ali registriranega sedeža kapitalskih družb, ki v državi članici izvora niso bile zavezane za plačilo primerljivega davka, in

                           —

                           določa dajatev na kapital, ki je vključen v poslovne dejavnosti, ki jih na španskem ozemlju opravljajo podružnice ali stalna predstavništva družb s sedežem v državi članici, v kateri se podoben davek ne uporablja,
                           ni izpolnila obveznosti iz Direktive 69/335, kakor je bila spremenjena z direktivami 73/79, 73/80 in 85/303.

               2)

               V preostalem se tožba zavrne.

               3)

               Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 269, 10.11.2007.


title: Zadeva T-759/15: Tožba, vložena 29. decembra 2015 – Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija

text:
               15.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 59/49

         Tožba, vložena 29. decembra 2015 – Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija
   (Zadeva T-759/15)
   (2016/C 059/57)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Fiat Chrysler Finance Europe (FCFE) (Luxembourg, Luksemburg) (zastopniki: J. Rodriguez, Solicitor, M. Engel in G. Maisto, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ničnostno tožbo razglasi za nedopustno;

               —

               člene od 1 do 4 Odločbe Komisije z dne 21. oktobra 2015, naslovljeno na Veliko vojvodstvo Luksemburg (v nadaljevanju: Luksemburg) v zadevi SA.38375 (2914/C prej 2014 NN) („izpodbijana odločba“) razglasi za nične;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov FCFE.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožena stranka v utemeljitev te tožbe navaja štiri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: izpodbijana odločba je v nasprotju s členom 107 PDEU, ker je Komisija napačno uporabila pojem „selektivna prednost“ in ni dokazala, da je APA odgovorna za izkrivljanje konkurence.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: z izpodbijano odločbo je bil kršen člen 296(2) PDEU in obveznost obrazložitve s tem, da v njej ni bilo pojasnjeno kako je izpeljala tržno načelo iz prava Unije ali celo kaj to načelo pomeni in s tem, da je površinsko opisala učinek APA na konkurenco.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: z izpodbijano odločbo je kršeno načelo pravne varnosti, ker nova formulacija tržnega načela s strani Komisije uvaja popolno negotovost in zmedo glede tega, kdaj bi lahko vnaprejšnji cenovni sporazum, in res vsaka analiza transfernih cen, kršila pravila EU o državni pomoči.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: z izpodbijano odločbo je kršeno načelo zaupanja v pravo, ker je Komisija ustvarila upravičeno pričakovanje, da za namene državne pomoči sporazume o transfernih cenah presoja na podlagi Smernic OECD in z njenim nenadnim odstopom od tega je bilo kršeno načelo zaupanja v pravo.


title: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 17. marca 2005 v zadevi T-187/03: Isabella Scippacercola proti Komisiji Evropskih skupnosti (Dostop do dokumentov institucij — Člen 4(5) Uredbe (ES) št. 1049/2001)

text:
               11.6.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 143/32

      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 17. marca 2005
   v zadevi T-187/03: Isabella Scippacercola proti Komisiji Evropskih skupnosti (1)

   (Dostop do dokumentov institucij - Člen 4(5) Uredbe (ES) št. 1049/2001)
   (2005/C 143/61)
   Jezik postopka: angleščina
   V zadevi T-187/03, Isabella Scippacercola, stanujoča v Bruslju (Belgija), ki sta jo sprva zastopala K. Adamantopoulos in D. Papakrivopoulos, avocats, nato pa K. Adamantopoulos in B. Keane, solicitor, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnika: L. Flynn in P. Aalto, z naslovom za vročanje v Luxembourgu), zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 19. marca 2003, s katero je bil zavrnjen predlog tožeče stranke, da bi pridobila dostop do dokumenta v zvezi s projektom novega atenskega mednarodnega letališča v Spati (Grčija), je Sodišče prve stopnje (tretji senat), v sestavi J. Azizi, predsednik, M. Jaeger in O. Czúcz, sodnika, sodni tajnik: I. Natsinas, administrator, dne 17. marca 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 200, 23.8.2003.


title: Zadeva T-79/10: Tožba, vložena 22. februarja 2010 – COLT Télécommunications France proti Komisiji

text:
               1.5.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/56

         Tožba, vložena 22. februarja 2010 – COLT Télécommunications France proti Komisiji
   (Zadeva T-79/10)
   2010/C 113/87
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: COLT Télécommunications France SAS (Pariz, Francija) (zastopnik: M. Debroux, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi tožeče stranke:

               —

               odredi naj se, da Komisija iz naslova ukrepov procesnega vodstva in pripravljalnih ukrepov, določenih v členih 49, 64 in 65 Poslovnika Splošnega sodišča pošlje nekatere dokumente, navedene v odločbi Komisije C(2009) 7426 konč. (državna pomoč N 331/2008 – Francija);

               —

               odločba naj se razglasi za nično v delu, v katerem je v njej ugotovljeno, da „priglašeni ukrep ni državna pomoč v smislu člena 87(1) Pogodbe“;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo vseh stroškov postopka.

      Tožbeni razlog in bistvene trditve

   Tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2009) 7426 konč. z dne 30. septembra 2009, s katero je ugotovljeno, da nadomestilo za stroške javne storitve v višini 59 milijonov EUR, ki so ga francoski organi dodelili skupini podjetij za postavitev in upravljanje visokopretočnega elektronskega komunikacijskega omrežja (projekt THD 92) v departmaju Hauts-de-Seine, ni državna pomoč.
   Tožeča stranka v utemeljitev svoje tožbe navaja en sam tožbeni razlog v zvezi s tem, da Komisija ni začela formalnega postopka preiskave, določenega v členu 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Ta tožbeni razlog je sestavljen iz sedmih očitkov:

               —

               prvi očitek temelji na ugotovitvi, da je zgolj iz zelo dolgega trajanja preiskave za sprejetje odločbe (15 mesecev) razvidno, da je vprašanje zapleteno in da je treba začeti formalni postopek preiskave;

               —

               tožeča stranka z drugim očitkom trdi, da bi morala Komisija na podlagi časovnega razporeda postavitve omrežja v dveh fazah ugotoviti vsaj to, da za prvo fazo postavitve omrežja, ki je osredotočena na zelo gosto poseljena in donosna področja, ni bila potrebna nobena javna subvencija;

               —

               tretji očitek temelji na prikazu, da je metodologija, ki je bila v odločbi uporabljena za opredelitev domnevnih nedonosnih področij, zelo sporna in v nasprotju z ugotovitvami ARCEP, francoskega sektorskega regulatorja; ta protislovja in te metodološke napake bi morale voditi k začetku faze poglobljene preiskave;

               —

               četrti očitek temelji na številnih in utemeljenih ugovorih konkurentov, zaradi katerih naj bi Komisija prav tako začela fazo poglobljene preiskave;

               —

               tožeča stranka s petim očitkom trdi, da Komisija ni opravljala niti minimalnega nadzora, da bi se prepričala, da francoski organi niso storili očitne napake pri presoji z uvedbo storitve splošnega gospodarskega pomena, zlasti zaradi neobstoja tržne pomanjkljivosti;

               —

               šesti očitek se nanaša tudi na neobstoj nadzora, vsaj minimalnega, v zvezi z očitno napako pri presoji, ki naj bi jo francoski organi storili z uvedbo storitve splošnega gospodarskega pomena, zlasti zaradi nespecifičnosti načrtovanega javnega posega;

               —

               nazadnje tožeča stranka s sedmim očitkom tožbenega razloga trdi, da se pri odločbi ni upoštevalo dejanskega tveganja čezmernega nadomestila za dodatne stroške, povezane z domnevnimi obveznostmi javne storitve.


title: Zadeva C-646/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Galați (Romunija) 5. decembra 2013 – Casa Județeană de Pensii Brăila proti E.S.

text:
               8.2.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 39/14

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Galați (Romunija) 5. decembra 2013 – Casa Județeană de Pensii Brăila proti E.S.
   (Zadeva C-646/13)
   2014/C 39/22
   Jezik postopka: romunščina

      Predložitveno sodišče

   Curtea de Apel Galați

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Pritožnik: Casa Județeană de Pensii Brăila

      Nasprotna stranka: E.S.

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba določbe člena 8(1) Uredbe (EGS) št. 883/2004 (1) razlagati tako, da izključujejo uporabo dvostranske konvencije na področju socialne varnosti, ki je bila sklenjena pred uporabo Uredbe in ki ni navedena v Prilogi II k Uredbi, v okoliščinah, v katerih je sistem, ki se uporablja v skladu z dvostransko konvencijo, za zavarovanca ugodnejši od sistema, ki bi se uporabljal na podlagi Uredbe?

               2.

               Ali člen 8(1) Uredbe (EGS) št. 883/2004, če se presodi, da je dvostranska konvencija ugodnejša, zahteva ugotovitev, da se je treba omejiti na pravno razlago dvostranske konvencije ali je treba vključiti tudi njena konkretna pravila za uporabo (z vidika višine pokojnine, ki jo lahko podeli vsaka država in katere plačilo je določeno na podlagi uporabe/izključitve uporabe konvencije v skladu z Uredbo?

               3.

               Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen (tako da ni izključena uporaba konvencije o socialni varnosti), ali se lahko za ugodnejši v smislu člena 8(1) Uredbe (EGS) št. 883/2004 šteje pravni sistem, na podlagi katerega država podpisnica konvencije o socialni varnosti priznava krajšo zavarovalno dobo, kot je bila dejansko dosežena, in izplača pokojnino, ki je višja od tiste, do katere bi bili upravičeni po priznanju celotne zavarovalne dobe v državi sopodpisnici?

      (1)  Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72).


title: Zadeva T-127/14 P: Sodba Splošnega sodišča z dne 3. decembra 2015 – Sesma Merino/UUNT (Pritožba — Javni uslužbenci — Uradniki — Ocena — Ocenjevalno poročilo — Cilji za obdobje 2011-2012 — Akt, ki posega v položaj — Dopustnost)

text:
               25.1.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 27/43

         Sodba Splošnega sodišča z dne 3. decembra 2015 – Sesma Merino/UUNT
   (Zadeva T-127/14 P) (1)

   ((Pritožba - Javni uslužbenci - Uradniki - Ocena - Ocenjevalno poročilo - Cilji za obdobje 2011-2012 - Akt, ki posega v položaj - Dopustnost))
   (2016/C 027/52)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnik: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Španija) (zastopnik: H. Tettenborn, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnika: P. Saba in D. Botis, agenta)

      Predmet

   Pritožba, vložena zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (tretji senat) z dne 11. decembra 2013 v zadevi Sesma Merino/UUNT (F-125/12, ZOdl. JU, EU:F:2013:192) zaradi razveljavitve te sodbe.

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Alvaro Sesma Merino nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 184, 16.6.2014.


title: Zadeva C-375/17: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 21. junija 2017 – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               2.10.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 330/5

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 21. junija 2017 – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Zadeva C-375/17)
   (2017/C 330/07)
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Consiglio di Stato

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Pritožnici: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

      Nasprotni stranki v pritožbenem postopku: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba pravo Unije – in zlasti pravico do ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev, pa tudi načela prepovedi diskriminacije, preglednosti, svobodne konkurence, sorazmernosti in skladnosti – razlagati tako, da nasprotuje ureditvi, kot jo določajo člen 1(653) zakona o stabilnosti iz leta 2015 in povezani izvedbeni akti, ki določajo koncesije po modelu ekskluzivnega ponudnika samo za storitev igre loto, in ne za druge igre, napovedne igre in stave?

               2.

               Ali je treba pravo Unije – in zlasti pravico do ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev ter Direktivo 2014/23/EU (1), pa tudi načela prepovedi diskriminacije, preglednosti, svobodne konkurence, sorazmernosti in skladnosti – razlagati tako, da nasprotuje javnemu razpisu, ki vrednost razpisa določa precej višje in neutemeljeno glede na pogoje gospodarsko finančnih in organizacijsko tehničnih zmogljivosti, določenih v točkah 5.3, 5.4, 11, 12.4 in 15.3 razpisnih pogojev za dodelitev koncesije za igro lota?

               3.

               Ali je treba pravo Unije – in zlasti pravico do ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev ter Direktivo 2014/23/EU, pa tudi načela prepovedi diskriminacije, transparentnosti, svobodne konkurence, sorazmernosti in koherentnosti – razlagati tako, da nasprotuje ureditvi, ki določa uveljavitev dejanske izbire med možnostjo postati prejemnik nove koncesije in možnostjo nadaljevanja svobodnega opravljanja različnih storitev sprejemanja stav v čezmejnem okviru, in sicer izbire, kot izhaja iz člena 30 vzorčne pogodbe, tako da odločitev o sodelovanju na razpisu za dodelitev nove koncesije pomeni odpoved čezmejni dejavnosti, čeprav je Sodišče legitimnost te dejavnosti že večkrat priznalo?

      (1)  Direktiva 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL 2014, L 94, str. 1).


title: Zadeva T-285/05: Tožba Bernda Lipperta proti Evropskemu parlamentu, vložena dne 19. julija 2005

text:
               17.9.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 229/34

         Tožba Bernda Lipperta proti Evropskemu parlamentu, vložena dne 19. julija 2005
   (Zadeva T-285/05)
   (2005/C 229/72)
   Jezik postopka: francoščina
   Bernd Lippert, stanujoč v Helmsangu (Luxemburg), ki ga zastopajo Sébastien Orlandi, Xavier Martin, Albert Coolen, Jean-Noël Louis in Etienne Marchal, avocats, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, je dne 19. julija 2005 vložil tožbo proti Evropskemu parlamentu na Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti.
   Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

               1.

               razglasi za nično odločbo, s katero je bila tožeča stranka imenovana za uradnika Evropskih skupnosti, kolikor določa razred zaposlitve na podlagi člena 12 Priloge XIII Kadrovskih predpisov;

               2.

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožbeni razlogi in bistvene trditve so enaki tistim, ki so navedeni v okviru zadeve T-130/05, Albert-Bousquet in drugi proti Komisiji (1).

      (1)  UL C 132, 28.5.2005, str. 31.


title: Zadeva C-483/07 P: Pritožba, ki jo je 5. novembra 2007 vložila družba Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG zoper sklep Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 28. avgusta 2007 v zadevi T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG proti Komisiji Evropskih skupnosti

text:
               12.1.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 8/7

         Pritožba, ki jo je 5. novembra 2007 vložila družba Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG zoper sklep Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 28. avgusta 2007 v zadevi T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG proti Komisiji Evropskih skupnosti
   (Zadeva C-483/07 P)
   (2008/C 8/13)
   Jezik postopka: nemščina
   Stranki

      Pritožnica: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (zastopnik: K. Bott, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi pritožnice
   Pritožnica Sodišču predlaga, naj

               1.

               razveljavi sklep Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti, drugi senat, z dne 28. avgusta 2007 in

               2.

               razglasi ničnost odločbe tožene stranke o pridržanju domene galileo.eu;

               3.

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka pred Sodiščem in Sodiščem prve stopnje;

               4.

               le podredno v zvezi s predlogoma iz točk 2 in 3 zadevo vrne Sodišču prve stopnje in toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
   Pritožnica s to pritožbo uveljavlja kršitev prava Skupnosti (člen 58, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča), namreč člena 230, četrti pododstavek, EGS. Tako pravno kršitev naj bi po mnenju pritožnice Sodišče prve stopnje storilo, s tem da je njeno tožbo zavrglo kot nedopustno z obrazložitvijo, da naj pritožnice odločba nasprotne stranke, da si pridrži domeno galileo.eu in ki jo je pritožnica izpodbijala s tožbo, ne bi „zadevala posamično“. Pritožnica meni, da je z odločbo Komisije, da si pridrži domeno galileo.eu, posamično prizadeta v smislu sodne prakse Sodišča zaradi tega, ker ima pravico do besedne znamke Galileo, zaradi pravnega mnenja v postopku registracije, ki ji ga je Komisija priznala v Uredbi 874/2004, ter zaradi okoliščine, da naj bi bila domena galileo.eu v gospodarskem prometu kot gospodarska dobrina in da bi jo bilo možno podeliti le enkrat.