title: Zadeva C-268/16 P: Pritožba, ki jo je Binca Seafoods GmbH vložila 13. maja 2016 zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 11. marca 2016 v zadevi T-94/15, Binca Seafoods GmbH/Evropska komisija

text:
               1.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 279/16

         Pritožba, ki jo je Binca Seafoods GmbH vložila 13. maja 2016 zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 11. marca 2016 v zadevi T-94/15, Binca Seafoods GmbH/Evropska komisija
   (Zadeva C-268/16 P)
   (2016/C 279/22)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnica: Binca Seafoods GmbH (zastopnik: H. Schmidt, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlog

   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               1.

               sklep Splošnega sodišča z dne 11. marca 2016 z opravilno številko T-94/15 razveljavi in

               2.

               za nično razglasi Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1358/2014 z dne 18. decembra 2014 spremembi Uredbe (ES) št. 889/2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 glede izvora ekološko vzrejenih živali iz ribogojstva, gojitvenih praks v ribogojstvu, krme za ekološko vzrejene živali iz ribogojstva ter proizvodov in snovi, ki so odobreni za uporabo v ekološkem ribogojstvu. (1)

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Namen pritožbe je razveljavitev sklepa Splošnega sodišča z dne 11. marca 2016 z opravilno številko T-94/15, s katerim je bila ničnostna tožba, ki jo je tožeča stranka vložila zoper Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1358/2014 z dne 18. decembra 2014 spremembi Uredbe (ES) št. 889/2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 glede izvora ekološko vzrejenih živali iz ribogojstva, gojitvenih praks v ribogojstvu, krme za ekološko vzrejene živali iz ribogojstva ter proizvodov in snovi, ki so odobreni za uporabo v ekološkem ribogojstvu, zavržena kot nedopustna in vključuje predlog za razglasitev ničnosti te uredbe.
   Pritožnica se sklicuje na kršitev njenih temeljnih pravic do sodnega varstva iz Poglavja VI, člen 47, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Ničnostna tožba naj bi bila z vsebinskega vidika na podlagi primarnega prava Evropske unije dovoljena. Namen temeljne pravice iz člena 47 naj bi bil, da bi bilo mogoče temeljno dopuščena pravna sredstva učinkovito izkoristiti. S sklepom Splošnega sodišča naj bi bila kršena pravica pritožnice do učinkovitega pravnega sredstva v smislu zagotavljanja učinkovitega pravnega varstva iz člena 47, prvi stavek, Listine.
   Pritožnica očita kršitev njene temeljne pravice iz člena 47, drugi stavek, kajti poseglo naj bi se v njeno temeljno pravico do prepovedi diskriminacije iz člena 21 in v temeljno pravico do zagotavljanja svobode gospodarske pobude iz člena 16, ker naj tožba, ki jo je vložila, ne bi bila obravnavana kot učinkovito pravno sredstvo. Splošno sodišče naj bi cilj iz njene tožbe, to je varstvo konkurentov, neustrezno razumelo kot drug cilj, in sicer kot daljše koriščenje prehodnih ukrepov, kar pa naj ne bi bil cilj ničnostne tožbe.
   Pritožnica trdi, da je bila kot ponudnica proizvodov iz ribe Pangasius, ki se nahaja v Vietnamu, diskriminirana glede na ponudnike živalskih proizvodov iz ribogojstva, zlasti glede na tiste iz Evropske unije, za katere naj bi bila z izpodbijano uredbo prehodna ureditev podaljšana do preko konca leta 2015, medtem ko naj bi bila ta, ki se je nanašala na Pangasius, končana.
   Pritožnica navaja, da lahko njeni konkurenti zaradi samovoljnega ugodnejšega obravnavanja ponujajo svoje proizvode z označbo „ekološki“, medtem ko je njej to prepovedano. Zatrjuje, da imajo njeni konkurenti nepošteno in neupravičeno konkurenčno prednost in da imajo pravico, čeprav naj ne bi v celoti izpolnjevali zahtev iz prava Evropske unije na tem področju, uporabljati označbo „ekološki“. Pritožnica želi enako obravnavanje s strani zakonodajalca Unije.
   Pritožnica se sklicuje na kršitev splošnega načela enakosti pred zakonom iz člena 20 Listine o temeljnih pravicah in na prepoved diskriminacije iz člena 21. Sklicuje se tudi na kršitev njene temeljne pravice iz člena 16 Listine o temeljnih pravicah, in sicer svobode gospodarske pobude.

      (1)  UL L 365, str. 97.


title: Zadeva C-576/11: Tožba, vložena 18. novembra 2011 – Evropska komisija proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg

text:
               11.2.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 39/9

         Tožba, vložena 18. novembra 2011 – Evropska komisija proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg
   (Zadeva C-576/11)
   2012/C 39/16
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: O. Beynet in B. Simon, zastopnika)

      Tožena stranka: Veliko vojvodstvo Luksemburg

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh potrebnih ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča v zadevi C-452/05 z dne 23. novembra 2006, ni izpolnilo obveznosti na podlagi člena 260(1) PDEU,

               —

               Velikemu vojvodstvu Luksemburg naj se naloži, da Komisiji plača predlagano denarno kazen v višini 11 340 EUR za vsak dan zamude pri izvršitvi sodbe z dne 23. novembra 2006 v zadevi C-452/05, od dneva razglasitve te sodbe, do izvršitve sodbe v zadevi C-452/05,

               —

               Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži, da Komisiji plača dnevni pavšalni znesek v višini 1 248 EUR, od dneva razglasitve sodbe z dne 23. novembra 2006 v zadevi C-452/05, do razglasitve sodbe v tej zadevi oziroma do dneva izvršitve sodbe v zadevi C-452/05, v primeru, da se slednja izvrši prej;

               —

               Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   V podporo svoji tožbi Komisija navaja, da kot izhaja iz preizkusa podatkov, ki so jih posredovali luksemburški organi, Luksemburg do današnjega dne ni popolnoma izvršil sodbe Sodišča in to skoraj pet let po njeni razglasitvi. Po njenih navedbah Luksemburg ni upošteval niti člena 5(4) niti člena 5(2). Šest čistilnih naprav, nameščenih v skupnostih z več kot 10 000 prebivalci v Luksemburgu še vedno ni v skladu z zahtevami iz Direktive 91/271/EGS (1).

      (1)  Direktiva Sveta z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 26).


title: Zadeva C-296/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie van België 29. julija 2009 – Vlaamse Gemeenschap proti M. Baesen

text:
               7.11.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 267/31

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie van België 29. julija 2009 – Vlaamse Gemeenschap proti M. Baesen
   (Zadeva C-296/09)
   2009/C 267/57
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Hof van Cassatie van België

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Vlaamse Gewest

      Tožena stranka: M. Baesen

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba pri uporabi člena 12(2)(d) Uredbe št. 1408/71 (1) izraz „državni uradniki ali osebe, ki se obravnavajo kot take“ razlagati na podlagi nacionalnega sistema socialne varnosti, ki mu zadevna oseba pripada?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali zadevna oseba, ki je zaposlena pri delodajalcu v javnem sektorju na podlagi pogodbe o zaposlitvi in za katero velja v skladu z nacionalnim sistemom v povezavi z nekaterimi področji socialne varnosti v smislu člena 4(1) navedene uredbe ureditev socialne varnosti za delavce, v povezavi s področji socialne varnosti v smislu člena 4(1)(e) iste uredbe pa posebne določbe za državne uradnike, obravnavati kot osebo, ki se obravnava kot [državni uradnik] v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71?

      (1)  Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str.2).


title: Zadeva T-487/11: Sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2014 – Banco Privado Português in Massa Insolvente do Banco Privado Português/Komisija (Državne pomoči — Finančni sektor — Državna garancija za bančno posojilo — Pomoč za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu države članice — Člen 107(3)(b) PDEU — Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom — Smernice o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah — Skladnost s sporočili Komisije glede pomoči v finančnem sektorju v okviru finančne krize — Zaupanje v pravo — Obveznost obrazložitve)

text:
               9.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/43

         Sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2014 – Banco Privado Português in Massa Insolvente do Banco Privado Português/Komisija
   (Zadeva T-487/11) (1)

   ((Državne pomoči - Finančni sektor - Državna garancija za bančno posojilo - Pomoč za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu države članice - Člen 107(3)(b) PDEU - Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom - Smernice o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah - Skladnost s sporočili Komisije glede pomoči v finančnem sektorju v okviru finančne krize - Zaupanje v pravo - Obveznost obrazložitve))
   (2015/C 046/52)
   Jezik postopka: portugalščina

      Stranke

      Tožeči stranki: Banco Privado Português, SA (Lizbona, Portugalska); in Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA (Lizbona) (zastopniki: C. Fernández Vicién, F. Pereira Coutinho, M. Esperança Pina, T. Mafalda Santos, R. Leandro Vasconcelos in A. Kéri, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: L. Flynn in M. Afonso, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije z dne 20. julija 2010 o državni pomoči C 33/09 (ex NN 57/09, CP 191/09), ki jo izvaja Portugalska v obliki državne garancije banki BPP (2011/346/EU) (UL 2011, L 159, str. 95).

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Banco Privado Português, SA in Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA nosita svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska Komisija.

      (1)  UL C 340, 19.11.2011.


title: Zadeva F-54/13: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 18. septembra 2014 – CV proti EESO (Javni uslužbenci — Odškodninska tožba — Upravne preiskave — Disciplinski postopek — Psihično nadlegovanje)

text:
               24.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 421/52

         Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 18. septembra 2014 – CV proti EESO
   (Zadeva F-54/13) (1)

   ((Javni uslužbenci - Odškodninska tožba - Upravne preiskave - Disciplinski postopek - Psihično nadlegovanje))
   2014/C 421/72
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: CV (zastopnika: T. Bontinck in A. Guillerme, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropski ekonomsko-socialni odbor (zastopniki: sprva M. Arsène in L. Camarena Januzec, zastopnika, F.-M. Hislaire in M. Troncoso Ferrer, odvetnika, nato M. Pascua Mateo in L. Camarena Januzec, zastopnika, F.-M. Hislaire in M. Troncoso Ferrer, odvetnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe EESO, s katero je bil zavrnjen zahtevek, ki ga je tožeča stranka vložila na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, za povrnitev škode, ki naj bi jo utrpela zaradi domnevnega šikaniranja oziroma nadlegovanja s strani uprave.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 207, 20.7.2013, str. 64.


title: Zadeva C-122/11: Tožba, vložena 8. marca 2011 – Evropska komisija proti Kraljevini Belgiji

text:
               28.5.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 160/12

         Tožba, vložena 8. marca 2011 – Evropska komisija proti Kraljevini Belgiji
   (Zadeva C-122/11)
   2011/C 160/13
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: V. Kreuschitz in G. Rozet, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Belgija

      Predlog tožeče stranke

               —

               ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da je šele 1. avgusta 2004 odpravila pogoj stalnega prebivališča, ki je nasprotoval indeksaciji pokojnin evropskih državljanov in državljanov EGP, ki stalno prebivajo izven države, ki je z Belgijo sklenila vzajemni sporazum, da ni odpravila diskriminacije teh državljanov, ki je v zvezi z njimi obstajala v obdobju pred 1. avgustom 2004, ter da jim je odvzela del njihove pokojnine, ni izpolnila obveznosti iz členov 4 in 7 Uredbe (ES) št.883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (1) in členov 18 in 45 PDEU, v katerih je določeno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva;

               —

               Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Komisija trdi, da na podlagi nacionalne ureditve obstaja diskriminacija glede na državljane drugih držav članic, ker morajo le zadnji izpolnjevati pogoj stalnega prebivališča na ozemlju države članice ali države, ki je z Belgijo sklenila vzajemni sporazum, da bi bili v obdobju do 1. avgusta 2004 upravičeni do indeksacije svojih pokojnin.
   Komisija trdi tudi, da Uredba (ES) št. 883/2004 ne določa več pogoja stalnega prebivališča na ozemlju države članice, da bi se bilo mogoče sklicevati na načelo enakega obravnavanja. Osebe, za katere velja ta uredba, naj bi zato lahko zahtevale uporabo tega načela, čeprav stalno prebivajo v tretji državi. Država tako ne sme omejiti indeksacije pokojnin le na svoje državljane, ampak jo mora odobriti tudi upokojencem, ki stalno prebivajo v tretji državi.
   Nazadnje, Komisija meni, da ni mogoče sprejeti razlogov, na katere se sklicujejo belgijski organi, in sicer legitimna pričakovanja, praktične težave in finančni vpliv, da bi utemeljila nemožnost retroaktivne uporabe spremenjene zakonodaje.

      (1)  UL L 166, str. 1, popravek UL L 200, str. 1, ki pa ne zadeva slovenske različice.


title: Zadeva C-4/09 P: Pritožba, ki jo je vložil Gerasimos Potamianos 8. januarja 2009 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (sedmi senat), z dne 15. oktobra 2008 v zadevi T-160/04, Potamianos proti Komisiji

text:
               4.4.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 82/11

         Pritožba, ki jo je vložil Gerasimos Potamianos 8. januarja 2009 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (sedmi senat), z dne 15. oktobra 2008 v zadevi T-160/04, Potamianos proti Komisiji
   (Zadeva C-4/09 P)
   (2009/C 82/21)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Pritožnik: Gerasimos Potamianos (zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in E. Marchal, odvetniki)

      Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi pritožnika:

               —

               V celoti naj se razveljavi sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 15. oktobra 2008 v zadevi T-160/04 (Potamianos proti Komisiji), s katero je Sodišče prve stopnje v celoti zavrnilo njegovo tožbo z dne 26. aprila 2004 zoper odločbo organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb (OPSP), da se njegova pogodba začasnega uslužbenca ne podaljša;

               —

               odločba OPSP, da se njegova pogodba začasnega uslužbenca ne podaljša, naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
   Pritožnik s pritožbo uveljavlja 4 pritožbene razloge.
   S prvim pritožbenim razlogom uveljavlja nepravilnost razlage Sodišča prve stopnje, da temelji nepodaljšanje njegove pogodbe začasnega uslužbenca na razlogih, povezanih z interesom službe. Pritožnikovi predpostavljeni naj bi namreč večkrat zahtevali podaljšanje njegove pogodbe. Iz objektivnih, upoštevnih in skladnih podatkov naj bi nasprotno izhajalo, da je bila edina podlaga za zadevno odločbo o nepodaljšanju pogodbe uporaba pravila o preprečevanju kopičenja, ki trajanje zaposlitve začasnih uslužbencev omejuje na največ šest let.
   Z drugim pritožbenim razlogom pritožnik navaja, da je Sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo pravo, ker je menilo, da za zadevno zaposlitev ni vložil prijave, čeprav je pravočasno predlagal podaljšanje svoje pogodbe in svoj predlog večkrat ponovil, celo po objavi prostega delovnega mesta.
   S tretjim pritožbenim razlogom pritožnik trdi, da je Sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo neobstoj zlorabe pooblastil s strani OPSP. Cilj uporabe začasnih uslužbencev je bil namreč zmanjšanje števila prostih mest pri Komisiji in zlasti zapolnitev vrzeli zaradi pomanjkanja oseb z uspešno opravljenim natečajem.
   Vendar naj ta zadnjenavedeni cilj nikakor ne bi bil dosežen z zavrnitvijo podaljšanja pogodbe pritožniku na podlagi uporabe pravila o preprečevanju kopičenja, saj naj bi bilo njegovo delovno mesto objavljeno pred vsakršno objavo čakalnih seznamov. Še več, na to delovno mesto naj bi za dolgo obdobje zaposlili drugega začasnega uslužbenca, medtem ko naj bi bile pogodbe vseh drugih začasnih uslužbencev, zaposlenih za kratko obdobje v istem direktoratu avtomatično podaljšane, in sicer brez predhodne objave njihovih delovnih mest.
   Nazadnje, kršeno naj bi bilo načelo enakosti, saj naj bi bile pogodbe vseh drugih začasnih uslužbencev, ki so bili razen dolžine delovne dobe v primerljivem položaju, podaljšane brez objave njihovih delovnih mest, v njegovem primeru pa je bil uporabljen drugačen postopek. V teh okoliščinah naj bi bilo dokazno breme med postopkom pri Sodišču prve stopnje nepravilno obrnjeno, saj bi morala Komisija – in ne pritožnik – dokazati, da je upoštevala pravila, ki jih je sama postavila.


title: Zadeva T-389/14: Sklep Splošnega sodišča z dne 11. novembra 2015 – salesforce.com/UUNT (MARKETINGCLOUD)

text:
               25.1.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 27/76

         Sklep Splošnega sodišča z dne 11. novembra 2015 – salesforce.com/UUNT (MARKETINGCLOUD)
   (Zadeva T-389/14) (1)

   (2016/C 027/97)
   Jezik postopka: angleščina
   Predsednica drugega senata je odredila izbris zadeve.

      (1)  UL C 329, 22.9.2014.


title: Zadeva T-86/12: Sklep Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2012 – Robert Group proti UUNT – Hardford Sweden (Pierre Robert)

text:
               2.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 32/27

         Sklep Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2012 – Robert Group proti UUNT – Hardford Sweden (Pierre Robert)
   (Zadeva T-86/12) (1)

   2013/C 32/47
   Jezik postopka: angleščina
   Predsednik petega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 118, 21.4.2012.


title: Zadeva T-79/06: Tožba, vložena  23. februarja 2006  — Sachsa Verpackung proti Komisiji

text:
               22.4.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 96/32

         Tožba, vložena 23. februarja 2006 — Sachsa Verpackung proti Komisiji
   (Zadeva T-79/06)
   (2006/C 96/52)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Sachsa Verpackung GmbH (Wieda, Nemčija) (zastopnika: F. Puel in L. François-Martin, avocats)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razglasitev ničnosti členov 1(k), 2(i) in 4(21) Odločbe;

               —

               podredno, sprememba člena 2(i) Odločbe in zmanjšanje globe;

               —

               naložitev plačila stroškov postopka Komisiji.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeča stranka s to tožbo predlaga delno razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2005)4634 konč. z dne 30. novembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES (zadeva COMP/F/38.354 — Industrijske vreče), s katero je Komisija odločila, da so podjetja, ki so naslovniki Odločbe, med katerimi je tožeča stranka, kršila člen 81 Pogodbe ES s tem, da so sodelovala pri sporazumih in usklajenih ravnanjih v sektorju industrijskih vreč, na ozemlju Belgije, Nizozemske, Luksemburga, Nemčije, Francije in Španije. V delu odločbe, ki zadeva tožečo stranko, je Komisija ugotovila, da je tožeča stranka sodelovala pri enotni in nadaljevani kršitvi in ji naložila globo.
   V podporo svojega prvega predloga, primarno, tožeča stranka navaja tri tožbene razloge.
   S prvim tožbenim razlogom očita Komisiji, da je kršila pooblastila za odločanje po prostem preudarku glede stopnje vpletenosti tožeče stranke pri omejevalnem sporazumu, ko je upoštevala, da je aktivno sodelovala pri določanju splošnih kvot, razdelitvi strank in določanju cen.
   Drugi tožbeni razlog se nanaša na pomanjkljivo obrazložitev, ker Komisija ni pravno zadostno utemeljila udeležbe tožeče stranke pri omejevalnem sporazumu, podskupini Nemčija.
   S svojim tretjim tožbenim razlogom tožeča stranka navaja, da je Komisija kršila člen 23(2) Uredbe ES št. 1/2003 (1) in člen 15 Uredbe št. 17/62 (2), ker naj bi Komisija, po mnenju tožeče stranke, napačno štela, da ni bila samostojno podjetje in odločila, prav tako napačno, da bi morala skupina Gascogne, njena matična družba, skupaj in solidarno odgovarjati za plačilo globe. Navaja tudi, da naj bi Komisija napačno določila delež globe, ki se ji ga naloži za obdobje njenega sodelovanja pri kršitvi, ki naj bi zato presegel mejo 10 % njenega prometa.
   V podporo svojemu podredno navedenemu predlogu tožeča stranka navaja, da naj Komisija ne bi pravilno ocenila zneska naložene globe in da naj bi kršila načelo sorazmernosti s tem, da je napačno ocenila težo in trajanje kršitve in s tem, da ni upoštevala olajševalnih okoliščin, kot je sodelovanje tožeče stranke na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (3).

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL L 1, str. 1).

      (2)  Uredba Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva Uredba o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 1962, 13, str. 204).

      (3)  Sporočilo Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL 2002, C 45, str. 3).


title: Zadeva C-177/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija) 15. maja 2009 — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh proti Région wallonne

text:
               1.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 180/30

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija) 15. maja 2009 — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh proti Région wallonne
   (Zadeva C-177/09)
   2009/C 180/51
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Conseil d'État

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh

      Tožena stranka: Région wallonne

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1)

               Ali je mogoče člen 1(5) Direktive 85/337/EGS o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (1) razlagati tako, da s svojega področja uporabe izključuje zakonodajo — kot je dekret Valonske regije z dne 17. julija 2008 o nekaterih dovoljenjih, za katere obstajajo nujni razlogi v splošnem interesu — v kateri je navedeno samo, da morajo biti za podelitev gradbenih, okoljskih in enotnih dovoljenj za v njej našteta dela „izkazani nujni razlogi v splošnem interesu“, in s katero so „potrjena“ dovoljenja, za katera je navedeno, da so zanje „izkazani nujni razlogi v splošnem interesu“?

               2)

                           (a)

                           Ali členi 1, 5, 6, 7, 8 in 10a Direktive 85/337/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/11/ES (2) in Direktivo 2003/35/ES (3) nasprotujejo pravni ureditvi, v kateri je pravica do izvedbe projekta, za katerega je treba opraviti presojo vplivov, podeljena z zakonodajnim aktom, zoper katerega ni mogoč revizijski postopek pred sodiščem ali pred drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, s katerim bi bilo mogoče izpodbijati vsebino in postopek sprejetja odločbe, s katero je podeljena pravica do izvedbe projekta?

                           (b)

                           Ali je treba člen 9 Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila sklenjena 25. junija 1998 in jo je Evropska skupnost odobrila s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (4), razlagati tako, da državam članicam nalaga, naj določijo možnost revizijskega postopka pred sodiščem ali pred drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da se omogoči izpodbijanje zakonitosti odločb, dejanj ali opustitev, ki spadajo na področje uporabe člena 6, v zvezi z vsemi vsebinskimi ali postopkovnimi vprašanji, ki izhajajo iz stvarne in postopkovne ureditve odobritve projektov, za katere je treba opraviti presojo vplivov?

                           (c)

                           Ali je treba člen 10a Direktive 85/337/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35/ES, ob upoštevanju Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila sklenjena 25. junija 1998 in jo je Evropska skupnost odobrila s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005, razlagati tako, da državam članicam nalaga, naj določijo možnost revizijskega postopka pred sodiščem ali pred drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da se omogoči izpodbijanje zakonitosti odločb, dejanj ali opustitev v zvezi z vsemi vsebinskimi ali postopkovnimi vprašanji, ki izhajajo iz stvarne in postopkovne ureditve odobritve projektov, za katere je treba opraviti presojo vplivov?

      (1)  Direktiva Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175, str. 40).

      (2)  Direktiva Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997 o spremembi Direktive 85/337/EGS o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 73, str. 5).

      (3)  Direktiva 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi Direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti in dostopa do sodišč — Izjava Komisije (UL L 156, str. 17).

      (4)  Sklep Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 o sklenitvi Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, v imenu Evropske skupnosti (UL L 124, str. 1).


title: Zadeva C-1/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Audiencia Provincial de A Coruña (Španija) 4. januarja 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./María Isabel Vázquez Rosende

text:
               14.3.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 98/22

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Audiencia Provincial de A Coruña (Španija) 4. januarja 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./María Isabel Vázquez Rosende
   (Zadeva C-1/16)
   (2016/C 098/29)
   Jezik postopka: španščina

      Predložitveno sodišče

   Audiencia Provincial de A Coruña

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Abanca Corporación Bancaria S.A.

      Tožena stranka: María Isabel Vázquez Rosende

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali se člena 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 (1) o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah lahko razlagata tako, da restitucijski učinki, ki izvirajo iz ugotovitve ničnosti pogoja o minimalni obrestni meri iz kreditne pogodbe zaradi njegove nedovoljenosti, niso retroaktivni od datuma sklenitve pogodbe, temveč od kasnejšega datuma?

               2.

               Ali je merilo dobre vere zadevnih subjektov, ki je podlaga za omejitev retroaktivnosti učinkov, ki izvirajo iz ugotovitve ničnosti pogoja zaradi njegove nepoštenosti, avtonomni pojem prava Unije, ki ga je treba razlagati enotno v vseh državah članicah?

               3.

               V primeru pritrdilnega odgovora na prejšnje vprašanje: Kateri pogoji morajo biti izpolnjeni za ugotovitev obstoja dobre vere zadevnih subjektov?

               4.

               Ali je v vsakem primeru skladno s členoma 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993, če se pojem dobre vere zainteresiranih subjektov razlaga tako, da gre pri ravnanju podajalca ali ponudnika, ki je v okviru priprave pogodbe povzročil nepreglednost, ki je odločilna za to, da je pogoj nedovoljen, lahko za dobro voljo?

               5.

               Ali je to, da se pojem dobre vere zainteresiranih subjektov razlaga tako, da se dobra vera podajalca ali ponudnika lahko presodi abstraktno, skladno s členoma 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993, ali pa je treba ta pojem razlagati ob upoštevanju ravnanja podajalca ali ponudnika v primeru konkretne pogodbe?

               6.

               Ali je nevarnost resnih težav, ki je podlaga za omejitev retroaktivnosti učinkov, ki izvirajo iz nepoštenega pogoja, avtonomni pojem prava Unije, ki ga je treba razlagati enotno v vseh državah članicah?

               7.

               V primeru pritrdilnega odgovora na prejšnje vprašanje: Katera merila je treba upoštevati?

               8.

               Ali je v vsakem primeru skladno s členoma 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993, da se nevarnost resnih težav presoja le ob upoštevanju nevarnosti, ki lahko nastane za podajalca ali ponudnika, ali pa je treba upoštevati tudi škodo, ki potrošnikom nastane zaradi necelostnega vračila zneskov, ki so jih plačali na podlagi pogoja o minimalni obrestni meri?

               9.

               Ali je treba v primeru individualne tožbe potrošnika v skladu s členoma 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 nevarnost resnih težav za gospodarski javni red presojati le ob upoštevanju gospodarskega vpliva te konkretne tožbe, ali pa je treba upoštevati tudi gospodarske posledice, ki bi nastale, če bi individualno tožbo vložilo večje število potrošnikov?

      (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288.


title: Zadeva T-200/14: Sodba Splošnega sodišča z dne 14. aprila 2016 – Ben Ali/Svet (Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom ob upoštevanju razmer v Tuniziji — Zamrznitev sredstev — Pravna podlaga — Vpis imena tožeče stranke, utemeljen na novi obrazložitvi po razglasitvi ničnosti prejšnjih ukrepov zamrznitve sredstev — Obveznost obrazložitve — Lastninska pravica — Sorazmernost — Napačno ugotovljeno dejansko stanje — Pravica do obrambe — Pravica do učinkovitega sodnega varstva — Zloraba pooblastil — Pravica do življenja — Pravica do spoštovanja družinskega življenja — Nepogodbena odgovornost)

text:
               30.5.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/23

         Sodba Splošnega sodišča z dne 14. aprila 2016 – Ben Ali/Svet
   (Zadeva T-200/14) (1)

   ((Skupna zunanja in varnostna politika - Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom ob upoštevanju razmer v Tuniziji - Zamrznitev sredstev - Pravna podlaga - Vpis imena tožeče stranke, utemeljen na novi obrazložitvi po razglasitvi ničnosti prejšnjih ukrepov zamrznitve sredstev - Obveznost obrazložitve - Lastninska pravica - Sorazmernost - Napačno ugotovljeno dejansko stanje - Pravica do obrambe - Pravica do učinkovitega sodnega varstva - Zloraba pooblastil - Pravica do življenja - Pravica do spoštovanja družinskega življenja - Nepogodbena odgovornost))
   (2016/C 191/29)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francija) (zastopnik: A. de Saint Remy, odvetnik)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopnika: G. Étienne in A. de Elera-San Miguel Hurtado, agenta)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Sveta 2014/49/SZVP z dne 30. januarja 2014 o spremembi Sklepa 2011/72/SZVP o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom ob upoštevanju razmer v Tuniziji (UL L 28, str. 38) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 81/2014 z dne 30. januarja 2014 o izvajanju Uredbe (EU) št. 101/2011 o omejevalnih ukrepih zoper nekatere osebe, subjekte in organe glede na razmere v Tuniziji (UL L 28, str. 2) v delu, v katerem se nanašata na tožečo stranko, in odškodninski zahtevek.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasil Svet Evropske unije.

      (1)  UL C 202, 30.6.2014.


title: Zadeva F-2/14: Tožba, vložena 9. januarja 2014 – ZZ in ZZ proti Računskemu sodišču

text:
               1.3.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 61/22

         Tožba, vložena 9. januarja 2014 – ZZ in ZZ proti Računskemu sodišču
   (Zadeva F-2/14)
   2014/C 61/39
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeči stranki: ZZ in ZZ (zastopnika: D. de Abreu Caldas in J.-N. Louis, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropsko računsko sodišče

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti sklepa Računskega sodišča, da ne bo preučilo, kako je treba ukrepati glede pritožbe, ki sta jo tožeči stranki vložili proti dvema sodelavcema zaradi njune skupne lažne obtožbe, in menilo, da ni bilo treba sprejeti ukrepov na podlagi njegove dolžnosti nudenja pomoči.

      Predlog tožečih strank

               —

               Sklep Računskega sodišča z dne 13. decembra 2012, da bo brez nadaljnjega ukrepanja ustavilo postopek s predlogom tožečih strank na podlagi člena 24 proti dvema sodelavcema, naj se razglasi za ničen;

               —

               Računskemu sodišču naj se naloži, da tožečima strankama iz naslova nepremoženjske škode plača simboličen znesek en evro poleg škode, ki je ocenjena na sto tisoč evrov;

               —

               Računskemu sodišču naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva C-575/10: Tožba, vložena 9. decembra 2010 – Evropska komisija proti Republiki Madžarski

text:
               5.3.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 72/6

         Tožba, vložena 9. decembra 2010 – Evropska komisija proti Republiki Madžarski
   (Zadeva C-575/10)
   2011/C 72/09
   Jezik postopka: madžarščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: D. Kukovec in A. Sipos, zastopnika)

      Tožena stranka: Republika Madžarska

      Predlog tožeče stranke

               —

               Ugotovi naj se, da Republika Madžarska s tem, da ni zagotovila, da se lahko v postopkih javnega naročanja gospodarski subjekt, če je to primerno, sklicuje na zmogljivosti drugih subjektov, ne glede na pravno naravo povezave z njimi, ni izpolnila obveznosti iz člena 47(2) in 48(3) Direktive 2004/18/ES, (1) in člena 54(5) in (6) Direktive 2004/17/ES (2).

               —

               Republiki Madžarski naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tako Direktiva 2004/17 kot Direktiva 2004/18 dajeta ponudnikom v okviru postopkov javnega naročanja možnost, da se za dokaz svoje sposobnosti in izpolnjevanja meril za izbiro sklicujejo na zmogljivosti drugih subjektov, ne glede na pravno naravo povezave z njimi.
   Po mnenju Komisije z ustreznimi določbami navedenih direktiv ni skladna madžarska ureditev, ki v primeru določenih meril glede sposobnosti, ponudnikom dovoljuje uporabo sredstev drugih subjektov, ki neposredno ne sodelujejo pri izpolnjevanju pogodbe le, če imajo v teh subjektih večinsko udeležbo, ki jim omogoča njihovo obvladovanje. Tako izpodbijana nacionalna ureditev v primeru subjektov, ki pri izpolnjevanju pogodbe ne sodelujejo kot podizvajalci nalaga dodatno zahtevo za to, da se ponudnik lahko sklicuje na zmogljivosti takih subjektov v postopku javnega naročanja.
   Določbe direktiv so nedvoumne: ne zahtevajo namreč, da so subjekti, ki zagotovijo sredstva, neposredno vpleteni v izpolnjevanje pogodbe, zahtevajo pa da nacionalna zakonodaja zagotavlja možnost sklicevanja na zmogljivosti navedenih subjektov ne glede na pravno naravo povezave med ponudnikom in omenjenimi subjekti. Edina zahteva je, da lahko ponudnik dokaže, da bo imel na voljo potrebna sredstva za izvedbo naročila.
   Kljub temu, po mnenju Komisije izpodbijana madžarska ureditev v tem pogledu omejuje možnosti omenjenih ponudnikov na to, da jim praktično ne ostane druga možnost da pritegnejo k izpolnjevanju pogodbe kot podizvajalce subjekte, ki zagotovijo omenjena sredstva, razen če so že večinski lastniki takih subjektov, kar jim omogoča, da jih obvladujejo.
   Komisija navaja, da izpodbijane nacionalne ureditve ni mogoče upravičiti s ciljem preprečevanja prakse izogibanja uporabe določb o javnih naročilih, ker takega cilja ni mogoče navajati za upravičitev določbe, ki je v nasprotju s pravom Unije na področju javnih naročil, saj nesorazmerno omejuje procesne pravice in obveznosti, ki izhajajo iz direktiv. Res je, da imajo države članice možnost, da se v okviru omejitev iz direktiv odločijo za način na katerega naj ponudniki dokažejo dejansko razpolaganje s sredstvi drugi subjektov, vendar pa morajo to storiti ne da bi razlikovale glede na pravno naravo povezav s takimi subjekti.
   Komisija zavrača trditev Republike Madžarske, da subjekt, ki ne sodeluje pri izpolnjevanju pogodbe ne more dokazati, da izpolnjuje minimalna merila za izbiro in sicer zmožnost dati na razpolago potrebna sredstva v času izpolnjevanja pogodbe. Glede tega Komisija poudarja, da člen 48(3) Direktive 2004/18/ES izrecno določa, da lahko ponudnik dokaže, da ima na voljo sredstva drugih subjektov „s predstavitvijo obveznosti navedenih subjektov, da gospodarskemu subjektu dajo na voljo potrebna sredstva“. Iz tega izhaja, da subjekt, ki da na razpolago svoja sredstva lahko dokaže, da ima sredstva, ki jih mora dati na razpolago v času izpolnjevanja pogodbe, ne da bi moral neposredno sodelovati pri izpolnjevanju pogodbe.
   Komisija nazadnje navaja, da izpodbijana nacionalna ureditev lahko diskriminira tuje ponudnike. Čeprav se upoštevna madžarska zakonodaja uporablja za vse ponudnike, namreč dejansko omejuje možnosti sodelovanja v okviru razpisov v zvezi z javnimi naročili zlasti v primeru tujih ponudnikov, saj ti na kraju izpolnitve pogodbe v glavnem nimajo vseh potrebnih sredstev za to izpolnjevanje pogodbe, zaradi česar se morajo v okviru postopkov javnega naročanja pogosteje kot madžarski ponudniki opreti na zmogljivosti lokalnih gospodarskih subjektov, ki so od njih neodvisni.

      (1)  Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL L 134, str. 114).

      (2)  Direktiva 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev (UL L 134, str. 1).


title: Zadeva C-110/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 2. marca 2015 – Nokia Italia SpA in drugi/Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) in drugi

text:
               1.6.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 178/7

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 2. marca 2015 – Nokia Italia SpA in drugi/Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) in drugi
   (Zadeva C-110/15)
   (2015/C 178/07)
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Consiglio di Stato

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

      Tožene stranke: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), v stečaju, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica), Associazione produttori televisivi (Apt)

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali pravni red Skupnosti – zlasti uvodna izjava 31 in člen 5(2)(b) Direktive 2001/29/ES (1) – nasprotuje nacionalni ureditvi (zlasti členu 71e italijanskega ZAP (zakon o avtorski pravici) v povezavi s členom 4 [uredbe z dne] 30. decembra 2009), ki določa, da se pri nosilcih in napravah, kupljenih za namen, ki očitno ni zasebno razmnoževanje – to je samo za poklicno uporabo – merila za vnaprejšnjo oprostitev plačila pristojbine določijo z zasebnopravnim pogajanjem – ali, prostim dogovorom‘ –, zlasti ob upoštevanju, izvedbenih protokolov‘ iz navedenega člena 4, brez splošnih določb in brez zagotovitve enakega obravnavanja italijanskega združenja za zaščito avtorskih pravic SIAE in subjektov, ki morajo plačati nadomestilo, ali njihovih združenj?

               2.

               Ali pravni red Skupnosti – zlasti uvodna izjava 31 in člen 5(2)(b) Direktive 2001/29/ES – nasprotuje nacionalni ureditvi (zlasti členu 71e italijanskega ZAP v povezavi z [uredbo] z dne 30. decembra 2009 in z navodili SIAE v zvezi s povračili), ki določa, da pri nosilcih in napravah, kupljenih za namen, ki očitno ni zasebno razmnoževanje – to je samo za poklicno uporabo – lahko povračilo zahtevata samo končni uporabnik, ne pa tudi proizvajalec nosilcev in naprav?

      (1)  Direktiva 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (UL L 167, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230).


title: Zadeva C-122/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Ordinario di Firenze (Italija) 15. marca 2013 – Paola C proti Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               18.5.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 141/15

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Ordinario di Firenze (Italija) 15. marca 2013 – Paola C proti Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Zadeva C-122/13)
   2013/C 141/28
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale Ordinario di Firenze

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Paola C

      Tožena stranka: Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je treba člen 12 Direktive 2004/80/ES (1) razlagati tako, da državam članicam dopušča, da določijo odškodnine za žrtve nekaterih nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, ali tako, da države članice zavezuje, da za izvajanje navedene direktive uvedejo shemo odškodnin za žrtve vseh nasilnih naklepnih kaznivih dejanj?

      (1)  Direktiva Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila 2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 7, str. 65).


title: Zadeva C-342/06: Pritožba, ki jo je vložila La Poste 7. avgusta 2006 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat), z dne 7. junija 2006 v zadevi Union française de l'express (Ufex) in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti T-613/97.

text:
               14.10.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 249/5

         Pritožba, ki jo je vložila La Poste 7. avgusta 2006 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat), z dne 7. junija 2006 v zadevi Union française de l'express (Ufex) in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti T-613/97.
   (Zadeva C-342/06)
   (2006/C 249/10)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranke

      Pritožnica: La Poste (zastopnik: H. Lehman, avocat)

      Druge stranke v postopku: Komisija Evropskih skupnosti, Francoska republika, Chronopost SA, Union française de l'express (Ufex), DHL International SA, Federal express international (Francija) SNC, CRIE SA
   Predlogi pritožnice:

               —

               razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje z dne 7. junija 2006 v delu, v katerem je razsojeno, da je Odločba Komisije 98/365/ES z dne 1. oktobra 1997 o državnih pomočeh, ki naj bi jih Francija dodelila SFMI Chronopost (1) razglašena za nično, ker ugotavlja, da niti logistična in tržna pomoč, ki jo La Poste nudi svoji hčerinski družbi, SFMI Chronopost, niti prenos Postadex niso državne pomoči v korist SFMI Chronopost;

               —

               naložitev Union française de l'express in družbam DHL International, Federal express international in CRIE plačila stroškov, ki jih je priglasila La Poste pri Sodišču prve stopnje in Sodišču.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
   Pritožnica navaja tri pritožbene razloge v utemeljitev svoje pritožbe.
   S svojim prvim pritožbenim razlogom pritožnica zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje kršilo člena 6 EU in 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ker to sodišče ni zagotavljalo nepristranskosti, saj je sodnik, ki je izvrševal funkcijo sodnika poročevalca v izpodbijani sodbi z dne 7. junija 2006, bil tudi predsednik senata, ki je izdal sodbo — ki jo je Sodišče razveljavilo — z dne 14. decembra 2000 (Ufex in drugi proti Komisiji, zadeva T-613/97, Recueil, str. II-4055).
   S svojim drugim pritožbenim razlogom, ki je sestavljen iz dveh delov, pritožnica očita Sodišču prve stopnje, da je storilo več pravnih in postopkovnih napak. Po eni strani naj namreč Sodišče prve stopnje ne bi razglasilo za nedopustne tožbene razloge, ki jih tožeče stranke v prvotni tožbi niso navajale in naj bi jih preučilo, s čimer je kršilo člen 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje. Po drugi strani naj bi to sodišče storilo pravno napako, ker naj bi napačno ugotovilo, da prenašanje dela gospodarske dejavnosti na hčerinske družbe v bistvu pomeni državno pomoč. Sodišče prve stopnje naj tega pojma ne bi upoštevalo zlasti s tem, da ni upoštevalo posebne situacije prenašanja dela gospodarske dejavnosti na hčerinske družbe, kar je prej izvajala država in s tem, da ni ugotovilo, kakšne učinke na trg ima preučevani ukrep.
   S svojim tretjim pritožbenim razlogom pritožnica naposled očita Sodišču prve stopnje, da je Komisiji naložilo pretirano obveznost obrazložitve, s čimer je kršilo tako člen 88 ES, ker je Komisiji priznalo veliko mero prostega preudarka v zvezi z zapleteno gospodarsko presojo, kot tudi člen 253 ES, ki naj ne bi določal, da so razlogi za odločitev o zavrnitvi pritožbe tako natančni kot strokovno računovodsko poročilo.

      (1)  UL L 164, str. 37


title: Zadeva T-188/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 27. februarja 2015 – Breyer/Komisija (Dostop do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Vloge, ki jih je v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti pred Sodiščem predložila Republika Avstrija — Zavrnitev dostopa)

text:
               20.4.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 127/19

         Sodba Splošnega sodišča z dne 27. februarja 2015 – Breyer/Komisija
   (Zadeva T-188/12) (1)

   ((Dostop do dokumentov - Uredba (ES) št. 1049/2001 - Vloge, ki jih je v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti pred Sodiščem predložila Republika Avstrija - Zavrnitev dostopa))
   (2015/C 127/26)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Patrick Breyer (Wald-Michelbach, Nemčija) (zastopnik: M. Starostik, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: sprva P. Costa de Oliveira in H. Krämer, nato H. Krämer in M. Konstantinidis, zastopniki, sprva skupaj z A. Krämer in R. Van der Hout, nato R. Van der Hout, odvetniki)

      Intervenientki v podporo tožeči stranki: Republika Finska (zastopnika: J. Heliskoski in S. Hartikainen, zastopnika), in Kraljevina Švedska (zastopniki: sprva A. Falk, C. Meyer-Seitz, C. Stege, S. Johannesson, U. Persson, K. Ahlstrand-Oxhamre in H. Karlsson, nato A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, L. Swedenborg, N. Otte Widgren, E. Karlsson in F. Sjövall, zastopniki)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti, prvič, odločbe Komisije z dne 16. marca 2012 o zavrnitvi prošnje tožeče stranke za dostop do njenega pravnega mnenja v zvezi z Direktivo 2006/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, in spremembi Direktive 2002/58/ES (UL L 105, str. 54), in drugič, odločbe Komisije z dne 3. aprila 2012 – s katero je bil tožeči stranski zavrnjen popoln dostop do dokumentov v zvezi s prenosom Direktive 2006/24 s strani Republike Avstrije in do dokumentov v zvezi z zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 29. julija 2010, Komisija/Avstrija (C-189/09, EU:C:2010:455) – v delu, v katerem je bil v zvezi z zadnjenavedeno odločbo zavrnjen dostop do vlog, ki jih je v okviru te zadeve predložila Republika Avstrija.

      Izrek

               1.

               Odločba Evropske komisije z dne 3. aprila 2012, s katero je bil P. Breyerju zavrnjen popoln dostop do dokumentov v zvezi s prenosom Direktive 2006/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, in spremembi Direktive 2002/58/ES s strani Republike Avstrije ter do dokumentov v zvezi z zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 29. julija 2010, Komisija/Avstrija (C-189/09, EU:C:2010:455), se razglasi za nično v delu, v katerem je bil z njo zavrnjen dostop do vlog, ki jih je predložila Republika Avstrija v okviru navedene zadeve..

               2.

               Postopek s predlogom za razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 16. marca 2012, s katero je bila zavrnjena prošnja P. Breyerja za dostop do njenega pravnega mnenja v zvezi z Direktivo 2006/24, se ustavi.

               3.

               Komisija poleg svojih stroškov nosi polovico stroškov, ki jih je priglasil P. Breyer.

               4.

               Republika Finska in Kraljevina Švedska nosita svoje stroške.

      (1)  UL C 194, 30.6.2012.


title: Zadeva T-804/14: Tožba, vložena 4. decembra 2014 – Ogrodnik/UUNT – Aviário Tropical (Tropical)

text:
               23.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 65/39

         Tožba, vložena 4. decembra 2014 – Ogrodnik/UUNT – Aviário Tropical (Tropical)
   (Zadeva T-804/14)
   (2015/C 065/54)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Poljska) (zastopnika: A. von Mühlendahl in H. Hartwig, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugalska)

      Podatki o postopku pred UUNT

      Imetnik sporne znamke: tožeča stranka

      Zadevna sporna znamka: figurativna znamka v črni in beli barvi, ki vsebuje besedni element „Tropical“ – Prijava znamke Skupnosti št. 3 435 773

      Postopek pred UUNT: postopek za razglasitev neveljavnosti

      Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 22. septembra 2014 v zadevi R 1948/2013-4

      Tožbena predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               izpodbijano odločbo razveljavi;

               —

               UUNT in drugi stranki, če ta vstopi v postopek, naloži plačilo stroškov.

      Navajani tožbeni razlog

               —

               Kršitev člena 8(1)(b) v povezavi s členoma 53(1)(a) in 75 Uredbe št. 207/2009.


title: Zadeva T-349/09: Tožba, vložena 3. septembra 2009 – PAGO International proti UUNT – Tirol Milch (Pago)

text:
               7.11.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 267/76

         Tožba, vložena 3. septembra 2009 – PAGO International proti UUNT – Tirol Milch (Pago)
   (Zadeva T-349/09)
   2009/C 267/136
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: PAGO International GmbH (Celovec, Avstrija) (zastopnika: C. Hauer in C. Schumacher, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck (Innsbruck, Avstrija)

      Predloga tožeče stranke

               —

               Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 1. julija 2009, ki se nanaša na postopek za izbris št. 2025 C (znamka Skupnosti št. 915 488), naj se spremeni tako, da bo pritožba, ki jo je zoper odločbo oddelka za izbris z dne 4. avgusta 2008 vložila družba Tirol Milch, zadruga z omejeno odgovornostjo, zavrnjena, družbi Tirol Milch, zadrugi z omejeno odgovornostjo, pa naj se naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka;

               —

               podredno, odločba četrtega odbora za pritožbe naj se razveljavi in zadevo vrne Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) v ponovno odločanje.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Znamka Skupnosti, ki je predmet zahteve za ugotovitev ničnosti: barvna figurativna znamka „Pago“ za proizvode iz razreda 32 (znamka Skupnosti št. 915 488)

      Imetnik znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Stranka, ki zahteva ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti: Tirol Milch, zadruga z omejeno odgovornostjo

      Odločba oddelka za izbris: delna razveljavitev znamke Skupnosti

      Odločba odbora za pritožbe: delna razveljavitev odločbe oddelka za izbris in razveljavitev znamke Skupnosti

      Navajani tožbeni razlogi:—

               —

               Kršitev člena 51 v povezavi s členom 15(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 (1), ker je bilo napačno ugotovljeno, da uporaba za ohranitev pravic v zvezi z znamko iz tega postopka naj ne bi bila dokazana;

               —

               kršitev člena 75 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 in temeljnih pravic Skupnosti, zlasti pravice do poštenega sojenja.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).


title: Zadeva T-273/17: Tožba, vložena 8. maja 2017 – Quadri di Cardano/Komisija

text:
               10.7.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 221/35

         Tožba, vložena 8. maja 2017 – Quadri di Cardano/Komisija
   (Zadeva T-273/17)
   (2017/C 221/50)
   Jezik postopka: francoščina

      Strank

      Tožeča stranka: Alessandro Quadri di Cardano (Schaerbeek, Belgija) (zastopnika: N. De Montigny in J.-N. Louis, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
   razglasi in odloči,

               —

               sklep PMO z dne 19. julija 2016 o določitvi njegovih posameznih pravic ob njegovem nastopu službe pri Izvajalski agenciji za inovacije in omrežja (INEA), v delu v katerem mu z njim ni priznano nadomestilo za izselitev v višini 16 % na podlagi člena 4 Priloge VII h Kadrovskih predpisom, in, ker pomeni nepriznanje s tem povezanih pravic, zlasti letnih potnih stroškov, se razglasi za ničen;

               —

               toženi stranki se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: nespoštovanje razprav in pogajanj v zvezi z obdobjem pred reformo Kadrovskih predpisov, in, zlasti, kršitev legitimnih pričakovanj, načel legitimnega pričakovanja in pravne varnosti tožeče stranke, ter pravic, ki jih je ta pridobila zaradi nenadne različne preučitve njenih posameznih pravic.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: začasna pogodba belgijskega prava, na katero se Komisija sklicuje za utemeljitev ugotovitve stalnega prebivališča tožeče stranke v Belgiji, med zaposlitvijo za zasebnega delodajalca. Ta tožbeni razlog se deli na tri dele.

                           —

                           Prvi del: zloraba pooblastil in oblasti s strani Komisije, s tem da je ta skušala izključiti vsakršno podrejenost v razmerju med Komisijo in tožečo stranko med obdobjem začasne zaposlitve, da bi tako upravičila obstoj zaposlitve v korist mednarodne organizacije, na katero se mora načeloma nanašati preučitev pogojev iz člena 4 Priloge VII h Kadrovskih predpisom;

                           —

                           drugi del: napačna uporaba prava, kršitev belgijskih zakonskih določb s področja začasnih pogodb ter zloraba zakona s strani Komisije;

                           —

                           tretji del: očitna napaka pri presoji, kršitev načela sorazmernosti in načela dobrega upravljanja.


title: Zadeva F-87/12 RENV: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 21. aprila 2015 – Alsteens proti Komisiji (Javni uslužbenci — Vrnitev po razveljavitvi — Začasni uslužbenec — Podaljšanje pogodbe — Pravilo šestih let)

text:
               8.6.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 190/32

         Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 21. aprila 2015 – Alsteens proti Komisiji
   (Zadeva F-87/12 RENV)
   ((Javni uslužbenci - Vrnitev po razveljavitvi - Začasni uslužbenec - Podaljšanje pogodbe - Pravilo šestih let))
   (2015/C 190/36)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Belgija) (zastopnik: S. Orlandi, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnik: J. Currall, zastopnik)

      Predmet

   Vrnitev po razveljavitvi – Javni uslužbenci – Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero je bilo omejeno obdobje podaljšanja pogodbe tožeče stranke

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               G. Alsteens nosi svoje stroške v zadevah F-87/12, T-373/13 P in F-87/12 RENV ter stroške, ki jih je Evropska komisija priglasila v zadevi F-87/12.

               3.

               Evropska komisija nosi svoje stroške v zadevah T-373/13 P in F-87/12 RENV.


title: Združeni zadevi T-362/05 in T-363/05: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 2. decembra 2008 – Nuova Agricast in Cofra proti Komisiji ( Nepogodbena odgovornost Skupnosti – Shema pomoči, ki jo določa italijanska zakonodaja – Shema razglašena za združljivo s skupnim trgom – Prehodni ukrepi – Izključitev nekaterih podjetij – Načelo varstva legitimnega pričakovanja – Dovolj resna kršitev pravnega pravila, ki posameznikom podeljuje pravice – Neobstoj )

text:
               24.1.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/24

         Sodba Sodišča prve stopnje z dne 2. decembra 2008 – Nuova Agricast in Cofra proti Komisiji
   (Združeni zadevi T-362/05 in T-363/05) (1)

   („Nepogodbena odgovornost Skupnosti - Shema pomoči, ki jo določa italijanska zakonodaja - Shema razglašena za združljivo s skupnim trgom - Prehodni ukrepi - Izključitev nekaterih podjetij - Načelo varstva legitimnega pričakovanja - Dovolj resna kršitev pravnega pravila, ki posameznikom podeljuje pravice - Neobstoj“)
   (2009/C 19/44)
   Jezik postopka: italijanščina
   Stranke

      Tožeči stranki: Nuova Agricast Srl (Cerignola, Italija) in Cofra Srl (Barletta, Italija) (zastopnica: M.A. Calabrese, odvetnica)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: V. Di Bucci in E. Righini, zastopnika)
   Predmet
   Tožba za povrnitev škode, ki naj bi nastala tožečim strankam, ker je Komisija sprejela Odločbo z dne 12. julija 2000, s katero je bila za združljivo s skupnim trgom razglašena shema pomoči, ki jo določa italijanska zakonodaja v obliki pomoči za naložbe v gospodarsko šibke dežele Italije (Pomoč št. 715/99 – Italija (SG 2000 D/105754)), in zaradi ravnanja Komisije med postopkom pred sprejetjem te odločbe.
   Izrek

               1)

               Zadevi T-362/05 in T-363/05 se združita za izdajo sodbe.

               2)

               Tožbi se zavrneta.

               3)

               Nuova Agricast Srl nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija v zadevi T-362/05.

               4)

               Cofra Srl nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija v zadevi T-363/05.

      (1)  UL C 296, 26.11.2005.


title: Zadeva T-105/10: Tožba, vložena 1. marca 2010 – BASF proti Komisiji

text:
               1.5.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/70

         Tožba, vložena 1. marca 2010 – BASF proti Komisiji
   (Zadeva T-105/10)
   2010/C 113/104
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Nemčija) (zastopniki: F. Montag, J. Blockx in T. Wilson, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga tožeče stranke

               —

               izpodbijana odločba naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka predlaga, naj se Odločba Komisije C(2009) 10568 z dne 18. decembra 2009 v zadevi št. COMP/M.5355 – BASF/CIBA, s katero sta bila zavrnjena predlog z dne 6. novembra 2009, naj se družbi Roquette Frères odobri nakup družbe Divestment Business SDA in predlog za spremembo zavez, ki jih je Komisija v svoji Odločbi C(2009) 1961 z dne 12 marca 2009 določila kot pogoje za to, da bi bila pridobitev nadzora nad celotno družbo CIBA Holding AG (v nadaljevanju: CIBA) s strani tožeče stranke združljiva s skupnim trgom, razglasi za nično.
   Tožeča stranka v podporo predlogu za razglasitev ničnosti navaja te tožbene razloge.
   Prvič, navaja, da je tožena stranka, s tem ko je zavrnila predlaganega kupca, kršila člen 6(2) Uredbe št. 139/2004 (1), točki obrazložitve 418 in 419 odločbe, s katero je bil odobren prevzem družbe CIBA s strani družbe BASF, klavzule 4(a)(b), 13, 14 in 34 in dodatka B njej priloženih zavez ter točke 31, 48, 73 in 102 sporočila o korektivnih ukrepih (2).
   Tožeča stranka navaja zlasti, da je tožena stranka svojo zavrnitev predlaganega kupca utemeljila na nepravilnih dejstvih in da je storila očitno napako pri presoji glede predloga družbe Roquette Frères za ohranitev in razvoj družbe Divestment Business. Poleg tega tožeča stranka navaja, da se je tožena stranka sklicevala na nepravilna dejstva ter da je storila očitno napako pri presoji glede predloga tožeče stranke, da bi zaveze spremenili v skladu s klavzulo o pregledu zavez.
   Drugič, tožeča stranka navaja, da izpodbijana odločba krši načelo sorazmernosti, saj po mnenju tožeče stranke zavrnitev njenega predloga ni bila nujna, da bi se doseglo namen zavez, ki pa je preprečiti vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja.
   Tretjič, tožeča stranka navaja, da je tožena stranka kršila načelo dobre uprave in člen 296 PDEU, ker tožeče stranke pred sprejetjem izpodbijane odločbe ni povprašala za stališče in ker ni ustrezno obrazložila izpodbijane odločbe.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah), posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40.

      (2)  Uredba Komisije (ES) št. 802/2004 z dne 7. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 88.


title: Izbris zadeve C-345/03

text:
               19.2.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 45/19

         Izbris zadeve C-345/03 (1)

   (2005/C 45/39)

      (Jezik postopka: francoščina)

   Predsednik Sodišča Evropskih skupnosti je s sklepom z dne 29. novembra 2004 odredil izbris zadeve pod opr. št. C-345/03: Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji.

      (1)  UL C 226, 20.9.2003.


title: Zadeva C-74/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) 10. februarja 2014 – UAB Eturas in drugi proti Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

text:
               12.5.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 142/16

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) 10. februarja 2014 – UAB Eturas in drugi proti Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba
   (Zadeva C-74/14)
   2014/C 142/22
   Jezik postopka: litovščina

      Predložitveno sodišče

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovno upravno sodišče Litve)

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Pritožnice: UAB Eturas in drugi

      Nasprotna stranka: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba (Urad za konkurenco Republike Litve)

      Zainteresirane tretje osebe: UAB Aviaeuropa, UAB Grand Voyage, UAB Kalnų upė, UAB Keliautojų klubas, UAB Smaragdas travel, UAB 700LT, UAB Aljus ir Ko, UAB Gustus vitae, UAB Tropikai, UAB Vipauta, UAB Vistus.

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 101(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da se lahko v položaju, v katerem gospodarski subjekti sodelujejo v skupnem računalniškem informacijskem sistemu, kakršen je opisan v tej zadevi, in za katerega je urad za konkurenco dokazal, da sta bila vanj vnesena sistemsko obvestilo o omejitvi popustov in tehnična omejitev vnosa stopnje popusta, domneva, da so se ti gospodarski subjekti zavedali ali bi se morali zavedati sistemskega obvestila, vnesenega v računalniški informacijski sistem, ter so, s tem ko se niso zoperstavili uvedbi take omejitve popusta, izrazili tiho privolitev v tako omejitev cenovnih popustov in jih je zato mogoče šteti za odgovorne za usklajeno ravnanje v smislu člena 101(1) PDEU?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, katere dejavnike bi bilo treba upoštevati pri ugotavljanju, ali so gospodarski subjekti, ki so sodelovali v skupnem računalniškem informacijskem sistemu, v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, usklajeno ravnali v smislu člena 101(1) PDEU?


title: Zadeva T-106/13: Tožba, vložena 20. februarja 2013 – Synergy Hellas proti Komisiji

text:
               18.5.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 141/21

         Tožba, vložena 20. februarja 2013 – Synergy Hellas proti Komisiji
   (Zadeva T-106/13)
   2013/C 141/38
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Atene, Grčija) (zastopnika: M. Angelopoulos in K. Damis, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da izključitev družbe iz sodelovanja pri programu ARTreat s strani Evropske komisije pomeni kršitev njenih pogodbenih obveznosti v skladu z načelom sorazmernosti in načelom zaupanja v pravo ter Komisiji naloži, da tožeči stranki plača znesek 343 828,88 EUR na podlagi dolga zaradi izvršitve pogodbe ARTreat, skupaj z obrestmi od dneva vložitve te tožbe,

               —

               Evropski komisiji naloži, da tožeči stranki plača znesek 89 933,16 EUR za povrnitev premoženjske škode in škode, ki je nastala za poklicni ugled tožeče stranke zaradi zlorabe pooblastil in kršitve poklicne tajnosti, skupaj s kompenzacijskimi obrestmi od 14. junija 2012 do razglasitve sodbe v tej zadevi in zamudnimi obrestmi od razglasitve sodbe v tem sporu do celotnega izplačila ter

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov postopka, ki jih je imela tožeča stranka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka je v tej tožbi združila dve tožbi.
   Prvič: tožba zaradi odgovornosti Komisije na podlagi pogodbe št. FP7 224297 za izvršitev pogodbe z imenom „Multi-level patient – specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and vitual hand-on training (ARTreat)“ v smislu člena 272 PDEU. Tožeča stranka predvsem trdi, da je Komisija neupravičeno in ob kršitvi navedene pogodbe ter načela zaupanja v pravo in načela sorazmernosti preklicala izplačilo v korist tožeče stranke, čeprav je ta v celoti in pravilno izpolnila svoje pogodbene obveznosti.
   Drugič: tožba zaradi nepogodbene odgovornosti Komisije v smislu člena 340, drugi odstavek, PDEU. Tožeča stranka predvsem trdi, da je Komisija s svojim nezakonitim ravnanjem škodila poklicnemu ugledu tožeče stranke.


title: Zadeva T-349/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2013 – Leiner proti UUNT – Recaro (REVARO) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti REVARO — Prejšnja mednarodna besedna znamka RECARO — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               19.10.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 304/19

         Sodba Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2013 – Leiner proti UUNT – Recaro (REVARO)
   (Zadeva T-349/12) (1)

   (Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti REVARO - Prejšnja mednarodna besedna znamka RECARO - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)
   2013/C 304/33
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Rudolf Leiner GmbH (Sankt Pölten, Avstrija) (zastopniki: W. Emberger, I. Rudnay in L. Emberger, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: A. Poch, zastopnik)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Recaro Holding GmbH, nekdanja Recaro Beteiligungs-GmbH (Stuttgart, Nemčija) (zastopnik: J. Weiser, odvetnik)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 16. maja 2012 (zadeva R 482/2011-1) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Recaro Beteiligungs-GmbH in Rudolf Leiner GmbH.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Rudolf Leiner GmbH se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 287, 22.9.2012.


title: Zadeva C-106/11: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 7. junija 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – M. J. Bakker proti Minister van Financiën (Socialna varnost delavcev migrantov — Zakonodaja, ki se uporablja — Delavec z nizozemskim državljanstvom, ki dela na krovu plavajočih bagrov, ki zunaj ozemlja Evropske unije plujejo pod nizozemsko zastavo, za delodajalca s sedežem na Nizozemskem — Stalno prebivališče na ozemlju druge države članice — Vključitev v nizozemski sistem socialne varnosti)

text:
               21.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/4

         Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 7. junija 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – M. J. Bakker proti Minister van Financiën
   (Zadeva C-106/11) (1)

   (Socialna varnost delavcev migrantov - Zakonodaja, ki se uporablja - Delavec z nizozemskim državljanstvom, ki dela na krovu plavajočih bagrov, ki zunaj ozemlja Evropske unije plujejo pod nizozemsko zastavo, za delodajalca s sedežem na Nizozemskem - Stalno prebivališče na ozemlju druge države članice - Vključitev v nizozemski sistem socialne varnosti)
   2012/C 217/07
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: M. J. Bakker

      Tožena stranka: Minister van Financiën

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Hoge Raad der Nederlanden – Razlaga členov 1(a), 2 in 13(2)(c) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35) – Delavec, nizozemski državljan, ki dela na krovu plavajočih bagrov, ki plujejo pod nizozemsko zastavo, za delodajalca s sedežem na Nizozemskem – Delavec s stalnim prebivališčem v drugi državi članici – Nevključitev v nizozemski sistem socialne varnosti

      Izrek

   Člen 13(2)(c) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 307/1999 z dne 8. februarja 1999, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da zakonski ukrep države članice iz vključitve v sistem socialne varnosti te države članice izključi osebo, ki je v takem položaju kot tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki je državljanka te države članice, vendar tam nima stalnega prebivališča, in je zaposlena na krovu plavajočega bagra, ki pluje pod zastavo iste države članice, svojo dejavnost pa opravlja zunaj ozemlja Evropske unije.

      (1)  UL C 160, 28.5.2011.


title: Zadeva C-558/08: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden 17. decembra 2008 – Portakabin Limited en Portakabin BV proti Primakabin BV

text:
               7.3.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 55/10

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden 17. decembra 2008 – Portakabin Limited en Portakabin BV proti Primakabin BV
   (Zadeva C-558/08)
   (2009/C 55/17)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predložitveno sodišče
   Hoge Raad der Nederlanden
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Portakabin Limited en Portakabin BV

      Tožena stranka: Primakabin BV
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

                           a.

                           Če podjetnik, ki posluje z določenim blagom ali storitvami (v nadaljevanju: oglaševalec), uporablja možnost, da pri upravljavcu internetnega iskalnika navede iskalni izraz [Pri oglaševanju prek interneta se lahko uporablja možnost, da se proti plačilu v iskalnih programih, kot je Google, navedejo takoimenovani iskalni izrazi. Če se v iskalnik vtipka tak iskalni izraz, se prikaže napotitev na spletno stran oglaševalca bodisi na seznam z najdenimi stranmi bodisi kot oglas na strani zadetkov desno pod naslovom,,Sponzorirane povezave.], ki je enak znamki drugega (v nadaljevanju: imetnik znamke), ki je registrirana za drugo tovrstno blago ali storitve, in je posledica navedenega iskalnega izraza – ne da je to vidno za uporabnika iskalnika – ta, da ta internetni iskalec, ki vtipka to besedo, na seznamu zadetkov upravljavčevega iskalnika naleti na napotitev na oglaševalčevo spletno stran, ali to pomeni, da oglaševalec registrirano znamko uporablja v smislu člena 5(1)(a) Direktive 89/104/EGS? (1)

                           b.

                           Ali je ob tem pomembno, ali se napotitev prikaže

                                       —

                                       na običajnem seznamu z najdenimi stranmi ali

                                       —

                                       v delu, ki je kot tak opredeljen kot del za oglaševanje?

                           c.

                           Ali je ob tem pomembno,

                                       —

                                       ali oglaševalec že v napotitvenem sporočilu na spletni strani upravljavčevega iskalnika dejansko ponuja proizvode ali storitve, ki so enaki blagu ali storitvam, za katere je registrirana znamka, ali pa

                                       —

                                       oglaševalec na lastni spletni strani, na katero se lahko internetnega uporabnika (iz vprašanja l.a.) „usmeri“ („hyperlinking“) z napotitvijo na stran upravljavčevega iskalnika, dejansko ponuja proizvode ali storitve, ki so enaki blagu ali storitvam, za katere je registrirana znamka?

               2.

               Če je odgovor na vprašanje 1 pritrdilen, ali je lahko posledica določila iz člena 6 Direktive, zlasti pa odstavka 1(b) in (c) tega člena, ta, da imetnik znamke uporabe v smislu vprašanja 1 ne more prepovedati in če je tako, ob katerih okoliščinah?

               3.

               Če je odgovor na vprašanje 1 pritrdilen, ali se uporabi člen 7 Uredbe, če se ponudba oglaševalca v smislu vprašanja 1 nanaša na blago, ki je označeno z znamko, opredeljeno v vprašanju 1 in ga je na trg Skupnosti dal imetnik znamke ali je bilo nanj dano z njegovim soglasjem?

               4.

               Ali odgovori na zgornja vprašanja veljajo tudi za iskalne izraze, ki jih navede oglaševalec in so navedeni v vprašanja 1, v katerih je znamka zavestno prikazana z drobnimi pisnimi napakami, s čimer iskalne možnosti za javnost, ki uporablja internet, postanejo učinkovitejše, če je znamka na spletni strani oglaševalca prikazana pravilno?

               5.

               Če je posledica odgovora na tukaj zastavljena vprašanja ta, da ne gre za uporabo znaka v smislu člena 5(1) Direktive, ali lahko države članice glede uporabe iskalnih izrazov kot v obravnavani zadevi na podlagi člena 5(5) Direktive v skladu z določbami, ki veljajo v teh državah, o varstvu pred uporabo znaka za drugačne namene kot je razlikovanje blaga ali storitev, brez nadaljnjega zagotovijo varstvo pred uporabo tega znaka na način, ki po mnenju sodišč teh držav članic neupravičeno in nelojalno izkorišča razlikovalni učinek ali sloves znamke ali vpliva nanju, ali pa pri tem za nacionalna sodišča veljajo omejitve prava Skupnosti v povezavi z odgovori na prejšnja vprašanja?

      (1)  Prva Direktiva Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL L 40, 11.2.1989, str. 1).


title: Zadeva C-332/05: Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Bundessocialgerichts z dne 5. julija 2005 v zadevi Aldo Celozzi proti Innungskrankenkasse Baden-Württemberg

text:
               12.11.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 281/8

         Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Bundessocialgerichts z dne 5. julija 2005 v zadevi Aldo Celozzi proti Innungskrankenkasse Baden-Württemberg
   (Zadeva C-332/05)
   (2005/C 281/15)
   Jezik postopka: nemščina
   Bundessocialgericht (Nemčija) je s sklepom z dne 5. julija 2005 v zadevi Aldo Celozzi proti Innungskrankenkasse Baden-Württemberg, ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 12. septembra 2005, Sodišču Evropskih skupnosti predložilo predlog za sprejem predhodne odločbe.
   Bundessocialgericht predlaga Sodišču, naj odloči o naslednjem vprašanju:
   Ali je združljivo s predpisi primarne in/ali sekundarne zakonodaje Evropske skupnosti (še posebej s členom 39 ES (prej člen 48 Pogodbe o ustanovitvi EGS), členom 3(1) in členom 23(3) Uredbe (EGS) št. 1408/71, členom 7(2) Uredbe (EGS) št. 1612/68 (1)), da poročeni delavec migrant, ki je zaposlen v Nemčiji, katerega zakonec živi v drugi državi članici, prejema dajatev za bolezen, ki je vedno vezana na neto osebni prejemek, določen na podlagi dohodninskega razreda, navedenega v njegovem izkazu davka na plačo, brez upoštevanja kasnejše, zanj ugodnejše, spremembe davčne klasifikacije s povratnim učinkom, povezane z njegovim družinskim statusom.

      (1)  UL L 257, str. 2.


title: Zadeva C-326/07: Tožba, vložena 13. julija 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki

text:
               20.10.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 247/3

         Tožba, vložena 13. julija 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki
   (Zadeva C-326/07)
   (2007/C 247/05)
   Jezik postopka: italijanščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: L. Pignataro-Nolin in H. Støvlbæk, zastopnika)

      Tožena stranka: Italijanska republika
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Ugotovi naj se, da Italijanska republika z vključitvijo takih določb, kot so določbe člena 1.2 uredbe predsednika Sveta ministrov z dne 10. junija 2004 o določitvi meril za izvajanje posebnih pooblastil iz člena 2 uredbe-zakona z dne 31. maja 1994, št. 332, ki je bila spremenjena v zakon z dne 30. julija 1994 št. 474, ki je bil spremenjen s členom 4(227)(a), (b) in (c) zakona o državnem proračunu št. 350/2004, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 in 56 Pogodbe ES;

               —

               Italijanski republiki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Komisija meni, da merila iz člena 1.2 uredbe z dne 10. junija 2004 o izvajanju posebnih pooblastil, ki jih določa člen 4(227)(a),(b) in (c) zakona št. 350/2004 niso dovolj natančno določena oziroma jasna, da bi vlagatelj iz druge države članice lahko vedel, kdaj bodo uporabljena pooblastila iz člena 4(227)(a),(b) in (c) zakona št. 350/2004.
   Posebna pooblastila iz točk (a), (b) in (c) pomenijo nasprotovanje temu, da bi vlagatelji prevzeli pomembne deleže, ki predstavljajo najmanj 5 % glasovalnih pravic oziroma nižji odstotek, ki ga določi minister za gospodarstvo in finance, nasprotovanje sprejetju dogovorov in sporazumov med delničarji, ki imajo 5 % glasovalnih pravic oziroma nižji odstotek, ki ga določi minister za gospodarstvo in finance, in dajejo pravico veta na sprejetje sklepov o razpustitvi družbe, prenosu podjetja, združitvi, razdružitvi, prenosu sedeža družbe v tujino, spremembi poslovne dejavnosti; ta merila se nanašajo na vse sektorje, ki so navedeni v členu 4(227)(1) zakona (obramba, transport, telekomunikacija, energijski viri in druge javne službe).
   Komisija v skladu s sodno prakso Sodišča (glej sodbe Komisija proti Španiji, C-463/00; Komisija proti Franciji, C-483/99; Komisija proti Belgiji, C-503/99; in Komisija proti Nizozemski, C-282/04 in C-293/04) torej meni, da zadevna ureditev presega tisto, kar je potrebno za zasledovanje javnih interesov, ki so določeni v členu 1.2 uredbe z dne 10. junija 2004, in da je v nasprotju s členoma 56 ES in 43 ES. Komisija meni, da bi bil namen nadzora bistvenih interesov države za sektorje, ki so urejeni s temi predpisi, kot na primer energijski, plinski in telekomunikacijski sektor, lahko dosežen s sprejetjem manj omejujočih regulativnih ukrepov dejavnosti kot na primer takih iz Direktive 2003/54/ES (1) in Direktive 2003/55/ES (2) ali Direktive 2002/21/ES (3) in direktiv 2002/19/ES (4), 2002/20/ES (5), 2002/22/ES (6) in 2002/58/ES (7). Komisija meni, da naj bi poleg tega ista ureditev zagotavljala varstvo najmanjše nacionalne preskrbe in da ni vzročne zveze med potrebo po zagotavljanju preskrbe z energijo, zagotavljanju javnih služb in nadzorom nad lastniško strukturo oziroma upravo podjetja.

      (1)  UL L 176, str. 37.

      (2)  UL L 176, str. 57.

      (3)  UL L 108, str. 33.

      (4)  UL L 108, str. 7.

      (5)  UL L 108, str. 21.

      (6)  UL L 108, str. 51.

      (7)  UL L 201, str. 37.


title: Zadeva T-12/10 P: Pritožba, ki jo je 15. januarja 2010 vložil Luigi Marcuccio zoper sklep Sodišča za uslužbence z dne 29. oktobra 2009 v zadevi Marcuccio proti Komisiji, F-94/08

text:
               13.3.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 63/49

         Pritožba, ki jo je 15. januarja 2010 vložil Luigi Marcuccio zoper sklep Sodišča za uslužbence z dne 29. oktobra 2009 v zadevi Marcuccio proti Komisiji, F-94/08
   (Zadeva T-12/10 P)
   2010/C 63/86
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Pritožnik: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastopnik: G. Cipressa, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlogi pritožnika:

               —

               V vsakem primeru, izpodbijani sklep naj se v celoti in brez kakršne koli izjeme razveljavi.

               —

               Razglasi naj se, da je bila tožba na prvi stopnji, v zvezi s katero je bil izdan izpodbijani sklep, v celoti in brez kakršne koli izjeme povsem dopustna.

               —

               Primarno: v celoti in brez kakršne koli izjeme naj se ugodi tožbenemu zahtevku pritožnika, ki ga vsebuje tožba na prvi stopnji.

               —

               Toženi stranki naj se naloži, naj pritožniku povrne vse stroške in nagrade, ki jih je plačal v zvezi s postopkom na prvi stopnji in v zvezi s tem postopkom.

               —

               Podredno: zadeva naj se vrne Sodišču za uslužbence, ki naj o njej ponovno vsebinsko odloča v drugačni sestavi senata.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Ta pritožba je vložena zoper sklep Sodišča za uslužbence z dne 29. oktobra 2009, ki je bil izdan v zadevi F-94/08. S tem sklepom je bila kot očitno nedopustna zavržena tožba za razglasitev ničnosti dopisa z dne 28. marca 2008, s katerim je Evropska komisija obvestila pritožnika, da bo od njegove invalidnine odbila določen znesek, da si bo tako povrnila stroške, ki jih je imela s prejšnjim sodnim postopkom.
   Pritožnik v utemeljitev svojih trditev zatrjuje izkrivljanje in napačno prikazovanje dejanskega stanja v izpodbijanem sklepu, popolno neobrazloženost ter nepravilno uporabo in razlago načela tempus regis actum in pojma odločbe s škodljivimi posledicami.


title: Zadeva C-19/11: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 14. januarja 2011 – Markus Geltl proti Daimler AG

text:
               9.4.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/3

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 14. januarja 2011 – Markus Geltl proti Daimler AG
   (Zadeva C-19/11)
   2011/C 113/05
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesgerichtshof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Markus Geltl

      Tožena stranka: Daimler AG

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je pri časovno razpetem dogajanju, pri katerem se v več vmesnih fazah uresniči neka okoliščina ali povzroči neki dogodek, uporaba člena 1(1) Direktive 2003/6/ES (1) in člena 1(1) Direktive 2003/124/ES (2) odvisna le od tega, ali je treba to prihodnjo okoliščino ali prihodnji dogodek šteti za informacijo, ki ima natančno določene lastnosti, v smislu teh določb in v skladu s tem preizkusiti, ali se lahko razumno pričakuje, da bo ta prihodnja okoliščina ali prihodnji dogodek nastopil v prihodnje, ali pa lahko pri takem časovno razpetem dogajanju tudi vmesne faze, ki že obstajajo ali so nastopile in ki so povezane z uresničitvijo prihodnjih okoliščin ali dogodkov, pomenijo informacije, ki imajo natančno določene lastnosti, v smislu navedenih določb?

               2.

               Ali je za razumno pričakovanje v smislu člena 1(1) Direktive 2003/124/ES potrebna ugotovitev pretežne ali večje verjetnosti ali pa je okoliščine, glede katerih se lahko razumno pričakuje, da bodo nastale v prihodnje, ali dogodke, glede katerih se lahko razumno pričakuje, da bodo nastopili v prihodnje, treba razumeti tako, da je stopnja verjetnosti odvisna od obsega učinkovanja na izdajatelje in da ob večji verjetnosti vplivanja na cene zadostuje, da je nastop prihodnjih okoliščin ali dogodkov negotov, vendar ne malo verjeten?

      (1)  Direktiva 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o trgovanju z notranjimi informacijami in tržni manipulaciji (zloraba trga); UL L 96, str. 16.

      (2)  Direktiva Komisije 2003/124/ES z dne 22. decembra 2003 o izvajanju Direktive 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z opredelitvijo in razkritjem notranjih informacij javnosti ter opredelitvijo tržne manipulacije (Besedilo velja za EGP); UL L 339, str. 70.


title: Zadeva T-542/14: Tožba, vložena 21. julija 2014 – Grupo Bimbo proti UUNT (oblika okroglega kruha za sendvič)

text:
               29.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 339/21

         Tožba, vložena 21. julija 2014 – Grupo Bimbo proti UUNT (oblika okroglega kruha za sendvič)
   (Zadeva T-542/14)
   2014/C 339/25
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Grupo Bimbo, SAB de CV (México, Mehika) (zastopnik: N. Fernández Fernández Pacheco, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               odločbo četrtega odbora Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 19. maja 2014 v zadevi R 1911/2013 4 razveljavi, ker ni v skladu s pravom in ne spoštuje veljavnih zakonskih določb o znamki Skupnosti, in izda sodbo v skladu s predlogi iz te tožbe, bodisi zaradi lastne različnosti prijavljene tridimenzionalne znamke, bodisi zaradi različnosti, pridobljene z uporabo, tako da tej tožbi ugodi in odredi registracijo prijave tridimenzionalne znamke Skupnosti št. 1 1 7 47  987 v razredu 30 Mednarodne klasifikacije, saj je v skladu s pravom in dopustna;

               —

               po ugoditvi tej tožbi in vpisu navedene znamke stranki, ki nasprotuje temu zahtevku, naloži plačilo stroškov in vračilo takse za pritožbo, plačane UUNT.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: tridimenzionalna znamka v obliki okroglega kruha za sendvič za proizvode iz razreda 30 – prijava znamke Skupnosti št. 1 1 7 47  987

      Odločba preizkuševalca: zavrnitev predloga

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009


title: Zadeva C-187/16: Tožba, vložena 4. aprila 2016 – Evropska komisija/Republika Avstrija

text:
               30.5.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/22

         Tožba, vložena 4. aprila 2016 – Evropska komisija/Republika Avstrija
   (Zadeva C-187/16)
   (2016/C 191/27)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Tokár, B.-R. Killmann, Bevollmächtigte)

      Tožena stranka: Republika Avstrija

      Predlogi tožeče stranke

   Tožeča stranka Sodišču predlaga:

               1.

               Republika Avstrija ni izpolnila obveznosti iz členov 49 in 56 PDEU oziroma iz člena v povezavi s členi od 11 do 37 Direktive 92/50/EGS (1) ter členov 14, 20 in od 23 do 55 Direktive 2004/18/ES (2) s tem, da je

                           —

                           javno naročilo storitev za izdajo nekaterih dokumentov, kot so biometrični potni listi, potni listi v nujnih primerih, dovoljenja za prebivanje, osebne izkaznice, dovoljenja za pirotehnična sredstva, vozniška dovoljenja v velikosti kreditne kartice in prometno dovoljenje v velikosti kreditne kartice, pod in nad vrednostnimi pragovi, določenimi direktivah 92/50/EGS in 2004/18/ES pred in po prenosu Direktive 2004/18/ES, neposredno oddala podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH, in

                           —

                           ohranila nacionalne predpise, kot je zlasti člen 2(3) Zveznega zakona o preoblikovanju pravnih razmerij Österreichische Staatsdruckerei, ki od javnih naročnikov zahtevajo, da taka javna naročila storitev oddajo izključno podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH;

               2.

               Republika Avstrija nosi stroške postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja:
   Österreichische Staatsdruckerei GmbH je zasebno podjetje.
   Avstrijsko pravo določa, da se naročilo izdaje različnih dokumentov, ki vsebujejo zaupne podatke ali varnostne predpise, odda izključno podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH.
   Avstrijski javni naročniki so bili zato zavezani javno naročilo storitev izdaje biometričnih potnih listov, potnih listov v nujnih primerih, dovoljenj za prebivanje, osebnih izkaznic, vozniških dovoljenj v velikosti kreditne kartice, prometnih dovoljenj v velikosti kreditne kartice in dovoljenj za pirotehnična sredstva, oddati neposredno podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH.
   Avstrijski javni naročniki pa so bili dolžni izdajo navedenih dokumentov oddati podjetjem, ki so bila izbrana v okviru postopkov oddaje javnega naročila, ki ustrezajo zahtevam iz Direktive 92/50/EGS in Direktive 2004/18/ES ali so bila v zadostni meri obveščena v skladu s PDEU.
   Avstrija s tem, da so avstrijski javni naročniki javna naročila storitev za izdajo navedenih dokumentov oddali neposredno Österreichischen Staatsdruckerei GmbH, ne da bi izvedli postopek oddaje javnega naročila in so bili na podlagi notranjega prava zavezani oddati javna naročila storitev izdaje navedenih dokumentov izključno podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi prava Unije.

      (1)  Direktiva Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev (UL L 209, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 322).

      (2)  Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL L 134, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132).


title: Zadeva C-51/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 4. februarja 2014 vložilo Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Nemčija) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG proti Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

text:
               12.5.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 142/11

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 4. februarja 2014 vložilo Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Nemčija) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG proti Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
   (Zadeva C-51/14)
   2014/C 142/14
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

      Tožena stranka: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali člen 14(3) Uredbe (EGS) št. 1998/78 (1) za področje izravnave stroškov skladiščenja dokončno ureja nadomestitev sladkorja in ali ta določba ne določa, da mora sladkor, ki se nadomesti, proizvesti drug proizvajalec, ustanovljen na ozemlju iste države članice?

               2.

               Če je odgovor pritrdilen: ali člen 14(3) Uredbe (EGS) št. 1998/78 za uveljavljanje nadomestila stroškov skladiščenja zahteva, da se sladkor C pri proizvajalcu sladkorja „nadomesti fizično“?

               3.

               Če je treba za primer nadomestitve sladkorja uporabiti člen 2(2) Uredbe (EGS) št. 2670/81 (2): ali člen 2(2) Uredbe (EGS) št. 2670/81 za uveljavljanje nadomestila stroškov skladiščenja zahteva, da se sladkor C pri proizvajalcu sladkorja „nadomesti fizično“?

               4.

               Podredno: ali je določba člena 2(2) Uredbe (EGS) št. 2670/81 neveljavna v delu, v katerem zahteva, da gre pri sladkorju, ki se nadomesti, za sladkor „drugega proizvajalca, ustanovljenega na ozemlju iste države članice“?

      (1)  Uredba Komisije (EGS) št. 1998/78 z dne 18. avgusta 1978 o določitvi podrobnih pravil za kompenzacijo stroškov skladiščenja za sladkor (UL L 231, str. 5).

      (2)  Uredba Komisije (EGS) št. 2670/81 z dne 14. septembra 1981 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 5, str. 85).


title: Zadeva C-312/15 P: Pritožba, ki jo je vložila SolarWorld AG 24. junija 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 14. aprila 2015 v zadevi T-39/13, SolarWorld AG/Evropska komisija

text:
               14.9.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 302/19

         Pritožba, ki jo je vložila SolarWorld AG 24. junija 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 14. aprila 2015 v zadevi T-39/13, SolarWorld AG/Evropska komisija
   (Zadeva C-312/15 P)
   (2015/C 302/24)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnica: SolarWorld AG (zastopnika: L. Ruessmann, odvetnik, J. Beck, Solicitor)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Solsonica SpA

      Predlogi

   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               —

               pritožbo razglasi za dopustno in utemeljeno;

               —

               sklep Splošnega sodišča v zadevi T-393/13 v delu, v katerem se nanaša na ugotovitve Splošnega sodišča, da se postopek s predlogom za razglasitev ničnosti in z odškodninskim zahtevkom ustavi, razglasi za ničen;

               —

               predlog za razglasitev ničnosti in odškodninski zahtevek v zadevi T-393/13 razglasi za dopustna; in

               —

               zadevo vrne Splošnemu sodišču, da meritorno odloči o predlogu za razglasitev ničnosti in odškodninskemu zahtevku.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica zatrjuje, da je Splošno sodišče storilo očitno napako, ker je ugotovilo, da se postopek s predlogom za razglasitev ničnosti in z odškodninskim zahtevkom ustavi.