title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 6. decembra 2005. # Gaston Schul Douane-expediteur BV proti Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nizozemska. # Člen 234 ES - Obveznost nacionalnega sodišča, da postavi vprašanje za predhodno odločanje - Neveljavnost določbe Skupnosti - Sladkor - Dodatna uvozna dajatev - Uredba (ES) št. 1423/95 - Člen 4. # Zadeva C-461/03.

text:
      Zadeva C-461/03
      Gaston Schul Douane-expediteur BV
      proti
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven)
      „Člen 234 ES – Obveznost nacionalnega sodišča, da postavi vprašanje za predhodno odločanje – Neveljavnost določbe Skupnosti – Sladkor – Dodatna uvozna dajatev – Uredba (ES) št. 1423/95 – Člen 4“
      Povzetek sodbe
      1.        Vprašanja za predhodno odločanje – Presoja veljavnosti – Ugotovitev neveljavnosti skupnostnih določb, ki so primerljive s
            tistimi, katere je Sodišče že razglasilo za neveljavne – Nepristojnost nacionalnih sodišč – Obveznost predložitve vprašanja
            za predhodno odločanje
      (členi 230 ES, 234, tretji odstavek, ES, in 241 ES)
      2.        Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Sladkor – Trgovina s tretjimi državami –Dodatna uvozna dajatev – Določitev na osnovi
            uvozne cene CIF – Obveznost uvoznika, da predloži zahtevo – Določitev na osnovi reprezentativne cene – Neveljavnost
      (Uredba Komisije št. 1423/95, člena 1(2) in 4(1) in (2))
      1.        Člen 234, tretji odstavek, ES nalaga nacionalnemu sodišču, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva,
         naj predloži Sodišču vprašanje o veljavnosti določb uredbe, tudi kadar je Sodišče že razglasilo za neveljavne ustrezne določbe
         druge primerljive uredbe. Nacionalna sodišča namreč niso pristojna, da bi sama ugotavljala neveljavnost aktov institucij Skupnosti.

      Čeprav so odstopanja od pravila, na podlagi katerega nacionalna sodišča niso pristojna, da sama ugotavljajo neveljavnost aktov
         Skupnosti, mogoča pod določenimi pogoji v primeru začasne odredbe, razlage iz sodbe Cilfit in drugi glede vprašanj razlage
         ni mogoče razširiti na vprašanja o veljavnosti aktov Skupnosti.

      Takšno rešitev nalaga predvsem zahteva po enotni uporabi prava Skupnosti. Ta zahteva po enotnosti je nujna zlasti takrat,
         kadar gre za veljavnost akta Skupnosti. Razlike med sodišči držav članic glede veljavnosti aktov Skupnosti lahko ogrožajo
         samo enotnost pravnega reda Skupnosti in ogrozijo temeljno zahtevo po pravni varnosti.

      Poleg tega takšno rešitev nalaga nujnost po skladnosti sistema sodnega varstva, določenega s Pogodbo. Predhodno odločanje
         v zvezi s presojo veljavnosti namreč pomeni, enako kot ničnostna tožba, način nadzora zakonitosti aktov Skupnosti. S členoma
         230 ES in 241 ES na eni strani in s členom 234 ES na drugi strani je Pogodba uvedla celovit sistem pravnega varstva, namenjenega
         zagotovitvi nadzora zakonitosti aktov institucij, ki ga je zaupala sodišču Skupnosti.

      (Glej točke od 17 do 19, 21, 22 in 25 ter točko 1 izreka.)
      2.        Člen 4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95 o podrobnih izvedbenih pravilih za uvoz proizvodov v sektorju sladkorja, razen melase,
         je neveljaven v delu, kjer določa, da je dodatna dajatev, na katero se nanaša, načeloma določena na osnovi reprezentativne
         cene, določene v členu 1(2) te uredbe, in da se ta dajatev določi na osnovi uvozne cene CIF zadevne pošiljke le, če uvoznik
         to zahteva.

      (Glej točko 32 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 6. decembra 2005(*)

      „Člen 234 ES – Obveznost nacionalnega sodišča, da postavi vprašanje za predhodno odločanje – Neveljavnost določbe Skupnosti – Sladkor – Dodatna uvozna dajatev – Uredba (ES) št. 1423/95 – Člen 4“
      V zadevi C-461/03,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo College van Beroep voor
         het bedrijfsleven (Nizozemska) z odločbo z dne 24. oktobra 2003, ki je prispela na Sodišče 4. novembra 2003, v postopku

      Gaston Schul Douane-expediteur BV
      proti
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas in J. Malenovský, predsedniki senata, N. Colneric
         (poročevalka), S. von Bahr in J. N. Cunha Rodrigues, sodnika, R. Silva de Lapuerta, sodnica, K. Lenaerts, G. Arestis, A. Borg
         Barthet in M. Ilešič, sodniki,

      generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster in N. A. J. Bel, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti T. van Rijn in M. van Beek, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 30. junija 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 234 ES in na veljavnost člena 4(1) in (2) Uredbe Komisije
         (ES) št. 1423/95 z dne 23. junija 1995 o podrobnih izvedbenih pravilih za uvoz proizvodov v sektorju sladkorja, razen melase
         (UL L 141, str. 16).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Gaston Schul Douane-expediteur BV (v nadaljevanju: Gaston Schul) in Minister van
         Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (v nadaljevanju: ministrstvo za kmetijstvo) glede uvoza trsnega sladkorja.

       Pravni okvir
      3        Člen 234 ES določa:

      „Sodišče je pristojno za predhodno odločanje o vprašanjih glede:
      a)     razlage te pogodbe;
      b)     veljavnosti in razlage aktov institucij Skupnosti in ECB;
      c)     razlage statutov organov, ustanovljenih z aktom Sveta, kolikor je v teh statutih to predvideno.
      Kadar se takšno vprašanje postavi kateremu koli sodišču države članice in če to sodišče meni, da je treba glede vprašanja
         sprejeti odločitev, ki mu bo omogočila izreči sodbo, lahko to vprašanje predloži v odločanje Sodišču.

      Kadar je takšno vprašanje postavljeno v postopku, ki teče pred sodiščem države članice, zoper odločitev katerega po nacionalnem
         pravu ni pravnega sredstva, je to sodišče dolžno predložiti zadevo Sodišču.“

      4        Sporazum o kmetijstvu iz Priloge IA k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (v nadaljevanju: STO) in potrjen
         v imenu Skupnosti s členom 1(1), prva alinea, Sklepa Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih
         v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti
         (UL L 336, str. 1), v členu 5(1)(b) in (5) določa:

      „Ne glede na določbe prvega (b) odstavka II. člena GATT 1994 se lahko vsaka članica zateče k določbam četrtega in petega odstavka
         spodaj […], če:

      a)     [...]
      b)     cena, po kateri se lahko ta proizvod uvaža na carinsko območje članice [STO], ki daje koncesijo, kot je določena na osnovi
         c.i.f uvozne cene določene pošiljke, izražene v domači valuti, pade pod sprožitveno ceno, ki je enaka povprečni referenčni
         ceni za določen proizvod v obdobju od 1986 do 1988.

      [...]
      5.     Dodatna dajatev, ki se uvede na podlagi prvega (b) pododstavka, mora biti določena po tem vrstnem redu:
      [...]“
      5        Člen 15(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni ureditvi trga za sladkor (UL L 177, str. 4), kot
         je bila spremenjena z Uredbo Sveta št. 3290/94 z dne 22. decembra 1994 o potrebnih prilagoditvah in prehodnih ukrepih v kmetijskem
         sektorju za uporabo sporazumov, sklenjenih med Urugvajskim krogom večstranskih trgovinskih pogajanj (UL L 349, str. 105, v
         nadaljevanju: osnovna uredba), določa, da „uvozne cene, ki se upoštevajo za odmero dodatne uvozne dajatve, se določijo na
         podlagi uvoznih cen CIF za zadevno pošiljko“ in „uvozne cene CIF se v ta namen preverjajo z reprezentativnimi cenami tega
         proizvoda na svetovnem trgu ali na uvoznem trgu Skupnosti za ta proizvod“.

      6        Komisija Evropskih skupnosti je sprejela Uredbo št. 1423/95 za določitev načinov uporabe osnovne uredbe. Člen 4(1) in (2)
         Uredbe št. 1423/95 določa:

      „1.   Če zahteva iz odstavka 2 ni predložena ali kadar je uvozna cena CIF zadevne pošiljke iz odstavka 2 nižja od ustrezne reprezentativne
         cene, ki jo določi Komisija, je uvozna cena CIF zadevne pošiljke, ki jo je treba upoštevati pri naložitvi dodatne dajatve,
         reprezentativna cena iz člena 1(2) ali (3).

      2.     Kadar je cena CIF zadevne pošiljke višja od ustrezne reprezentativne cene iz člena 1(2) ali (3), se lahko na uvoznikovo zahtevo,
         ki jo ta ob sprejetju uvozne deklaracije predloži pristojnemu organu države članice uvoznice, za določitev dodatne dajatve
         uporabi bodisi uvozna cena CIF zadevne pošiljke belega ali surovega sladkorja, preračunana v ceno za standardno kakovost,
         kakor je določena v členu 1 Uredbe (EGS) št. 793/72 za beli sladkor oziroma v členu 1 Uredbe (EGS) št. 431/68 za surovi sladkor,
         bodisi ustrezna cena za proizvod pod tarifno oznako KN 1702 90 99.

      Uvozna cena CIF zadevne pošiljke se preračuna v ceno sladkorja standardne kakovosti s prilagoditvijo na podlagi ustreznih
         določb člena 5 Uredbe (EGS) št. 784/68.

      V takih primerih se uvozna cena CIF zadevne pošiljke uporabi za določitev dodatne dajatve, pod pogojem, da zainteresirana
         stranka v tridesetih dneh od dneva sprejetja uvozne deklaracije predloži pristojnim organom države članice uvoznice vsaj naslednje
         dokaze:

      –        kupno pogodbo ali enakovredno dokazilo,
      –        zavarovalno pogodbo,
      –        račun,
      –        prevozno pogodbo (kadar je primerno),
      –        potrdilo o poreklu,
      –        pri pomorskem prevozu pa nakladnico.
      Zadevna država članica lahko zahteva kakršne koli druge informacije in dokumente v podporo zahtevi.
      Takoj po predložitvi zahteve se začne uporabljati zadevna dodatna dajatev, ki jo je določila Komisija.
      Vendar razlika med zadevno dodatno dajatvijo, ki jo določi Komisija, in dodatno dajatvijo, ki se določi na podlagi uvozne
         cene CIF zadevne pošiljke, povzroči, da mora zainteresirana stranka ob zahtevi položiti varščino po členu 248 Uredbe Komisije
         (EGS) št. 2454/93.

      Varščina se sprosti takoj, ko pristojni organ države članice uvoznice sprejme zahtevo na podlagi dokazov, ki jih je predložila
         zainteresirana stranka.

      Pristojni organ države članice zavrne zahtevo, če sodi, da predloženi dokazi zahteve ne upravičujejo.
      Če organ zahteve ne sprejme, varščina zapade.“
       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      7        Gaston Schul je 6. maja 1998 vložil uvozno deklaracijo za 20.000 kg surovega trsnega sladkorja iz Brazilije po ceni CIF 31.916
         NLG. Znesek dolgovane uvozne dajatve, kot so ga 13. maja 1998 sporočile carinske službe z oznako „preverjanje opravljeno brez
         popravkov“, je bil 20.983,70 NLG. Inšpektor službe za davke in carine okrožja Roosendaal je 4. avgusta 1998 v imenu ministrstva
         za kmetijstvo izdal zoper Gaston Schul odločbo o odmeri davka za plačilo zneska 4.968,30 NLG iz „kmetijskega prelevmana“.
         Ta prelevman je bil izračunan tako: 20.000 kg pomnoženo s 24,841182 NLG (11,11 ECU) iz dodatne uvozne dajatve in deljeno s
         100 kg. Po brezuspešnem ugovoru zoper to odločbo o odmeri davka je Gaston Schul začel postopek pred predložitvenim sodiščem.

      8        To je najprej ugotovilo, da je člen 15 osnovne uredbe o določitvi ureditve dodatnih dajatev v sektorju sladkorja enak členu
         5 Uredbe Sveta (EGS) št. 2777/75 z dne 29. oktobra 1975 o skupni ureditvi v sektorju perutninskega mesa (UL L 282, str. 77),
         kot je bila spremenjena z Uredbo št. 3290/94, saj sta bili ti določbi, v sedanji različici, sprejeti istega dne.

      9        V tem sektorju perutninskega mesa in jajc je Sodišče s sodbo z dne 13. decembra 2001 v zadevi Kloosterboer Rotterdam (C-317/99,
         Recueil, str. I-9863) razglasilo za neveljavnega člen 3(1) in (3) Uredbe (ES) z dne 28. junija 1995 o podrobnih pravilih za
         izvajanje sistema dodatnih uvoznih dajatev in o določitvi dodatnih uvoznih dajatev v sektorjih perutninskega mesa in jajc
         ter za albumin iz jajc in o razveljavitvi Uredbe št. 163/67/EGS (UL L 145, str. 47), kolikor določa, da je tam navedena dodatna
         dajatev v načelu določena na podlagi reprezentativne cene, določene v členu 2(1) Uredbe št. 1484/95, in da se ta cena določi
         na osnovi uvozne cene CIF za zadevno pošiljko le, če uvoznik to zahteva. Po tej sodbi je Komisija prekoračila meje svojih
         izvršilnih pristojnosti.

      10      Predložitveno sodišče meni, da je člen 3(1) in (3) navedene uredbe, ki ga je Sodišče razglasilo za neveljavnega, glede točk,
         ki jih je Sodišče presojalo, enako določbam člena 4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95. V obeh primerih bi naj šlo za osnovno uredbo,
         ki določa v skladu s členom 5 Sporazuma o kmetijstvu iz Priloge 1A k Sporazumu o ustanovitvi STO, da je dodatna uvozna dajatev
         izračunana na osnovi cene CIF, medtem ko je v izvedbeni uredbi Komisije izračun te dodatne dajatve na osnovi reprezentativne
         cene splošno določen.

      11      Člen 4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95 naj torej ne bi bil v skladu s členom 15 osnovne uredbe.

      12      Vendar s sklicevanjem na sodbo z dne 22. oktobra 1987 v zadevi Foto-Frost (314/85, Recueil, str. 4199) predložitveno sodišče
         ugotavlja, da je le Sodišče tisto, ki se izreče o neveljavnosti akta institucij Skupnosti.

      13      Hkrati meni, da vprašanje, ali bi lahko bilo drugače v nacionalnem  sporu, kot je ta v postopku v glavni stvari, v katerem
         se postavlja vprašanje glede veljavnosti določb, ki so enake kot druge določbe prava Skupnosti, ki jih je Sodišče že razglasilo
         za neveljavne z odločbo, izdano o vprašanju za predhodno odločanje, kot je zgoraj navedena sodba Kloosterboer Rotterdam, zahteva
         razlago člena 234, tretji odstavek, ES.

      14      Pod temi pogoji je College van Beroep voor het bedrijfsleven prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
         ti vprašanji:

      „1.       Ali člen 234, tretji odstavek, ES nalaga nacionalnemu sodišču v smislu tega člena, naj predloži Sodišču v odločanje vprašanje,
         kot je to v nadaljevanju, glede veljavnosti določb uredbe, tudi kadar je Sodišče že razglasilo za neveljavne nekatere ustrezne
         določbe druge primerljive uredbe, ali pa se to sodišče lahko izogne uporabi prvih določb ob upoštevanju posebnih podobnosti
         z določbami, ki so bile razglašene za neveljavne?

      2.      Ali je člen 4(1) in (2) Uredbe […] št. 1423/95 […] neveljaven, kolikor določa, da mora biti dodatna dajatev, na katero se
         načeloma nanaša, določena na osnovi reprezentativne cene v smislu člena 1(2) Uredbe […] št. 1423/95 […], in poleg tega določa,
         da se sme ta dajatev izračunati na osnovi uvozne cene CIF zadevne pošiljke le, če uvoznik to zahteva?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      15      S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člen 234, tretji odstavek, ES nalaga nacionalnemu sodišču,
         zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, naj predloži Sodišču vprašanje o veljavnosti določb uredbe,
         tudi kadar je Sodišče že razglasilo za neveljavne ustrezne določbe druge primerljive uredbe.

      16      Glede vprašanj razlage izhaja iz sodbe z dne 6. oktobra 1982 v zadevi Cilfit in drugi (283/81, Recueil, str. 3415, točka 21),
         da mora sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, kadar se pred njim postavi vprašanje
         iz prava Skupnosti, izpolniti obveznost predložitve, razen če ugotovi, da postavljeno vprašanje ni ustrezno ali da je zadevna
         določba Skupnosti že bila predmet razlage s strani Sodišča ali da se pravilna uporaba prava Skupnosti ponuja tako očitno,
         da ne pušča prostora za noben razumen dvom (glej tudi sodbo z dne 15. septembra 2005 v zadevi Intermodal Transports, C-495/03,
         ZOdl., str. I-8151, točka 33).

      17      Nasprotno iz točke 20 zgoraj navedene sodbe Foto-Frost izhaja, da nacionalna sodišča niso pristojna, da bi sama ugotavljala
         neveljavnost aktov institucij Skupnosti.

      18      Odstopanja od pravila, na podlagi katerega nacionalna sodišča niso pristojna, da sama ugotavljajo neveljavnost aktov Skupnosti,
         so mogoča pod določenimi pogoji v primeru začasne odredbe (zgoraj navedena sodba Foto-Frost, točka 19, glej v tem smislu tudi
         sodbe z dne 24. maja 1977 v zadevi Hoffmann-La Roche, 107/76, Recueil, str. 957, točka 6; z dne 27. oktobra 1982 v zadevi
         Morson in Jhanjan, 35/82 in 36/82, Recueil, str. 3723, točka 8; z dne 21. februarja 1991 v zadevi Zuckerfabrik Süderdithmarschen
         in Zuckerfabrik Soest, C-143/88 in C-92/89, Recueil, str. I-415, točki 21 in 33, in z dne 9. novembra 1995 v zadevi Atlanta
         Fruchthandelsgesellschaft in drugi (I), C‑465/93, Recueil, str. I‑3761, točke 30, 33 in 51).

      19      Nasprotno se razlaga iz zgoraj navedene sodbe Cilfit in drugi glede vprašanj razlage ne more razširiti na vprašanja o veljavnosti
         aktov Skupnosti.

      20      Uvodoma je treba poudariti, da tudi v primerih, ki so na prvi pogled podobni, ni mogoče izključiti, da poglobljena preučitev
         razkrije, da določbe, katere veljavnost je vprašljiva, ni mogoče enačiti z določbo, ki je že bila razglašena za neveljavno
         zlasti zaradi različnih pravnih ali, glede na okoliščine primera, dejanskih spremljajočih okoliščin.

      21      Namen pristojnosti, ki jih Sodišču priznava člen 234 ES, je zagotovitev enotne uporabe prava Skupnosti s strani nacionalnih
         sodišč. Ta zahteva po enotnosti je nujna zlasti takrat, kadar gre za veljavnost akta Skupnosti. Razlike med sodišči držav
         članic glede veljavnosti aktov Skupnosti lahko ogrožajo samo enotnost pravnega reda Skupnosti in ogrozijo temeljno zahtevo
         po pravni varnosti (zgoraj navedena sodba Foto-Frost, točka 15).

      22      Možnost za nacionalnega sodnika, da odloči o neveljavnosti akta Skupnosti, prav tako ni združljiva z nujnostjo po skladnosti
         sistema sodnega varstva, določenega s Pogodbo ES. Glede na to je treba poudariti, da predhodno odločanje v zvezi s presojo
         veljavnosti pomeni, na enak način kot ničnostna tožba, način nadzora zakonitosti aktov Skupnosti. S členoma 230 ES in 241
         ES na eni strani in s členom 234 ES na drugi strani je Pogodba uvedla celovit sistem pravnega varstva, namenjenega zagotovitvi
         nadzora zakonitosti aktov institucij, s tem, da ga je zaupala sodniku Skupnosti (glej sodbo z dne 23. aprila 1986 v zadevi
         Parti écologiste „Les Verts“ proti Parlamentu, 294/83, Recueil, str. 1339, točka 23; zgoraj navedeno sodbo Foto-Frost, točka
         16, in sodbo z dne 25. julija 2002 v zadevi Unión de Pequeños Agricultores, C-50/00 P, Recueil, str. I-6677, točka 40).

      23      Skrajšanje trajanja postopka ni razlog za utemeljitev posega v izključno pristojnost sodnika Skupnosti za odločanje o veljavnosti
         prava Skupnosti.

      24      Sicer pa je treba poudariti, da je sodnik Skupnosti v najboljšem položaju, da odloči o veljavnosti aktov Skupnosti. Dejansko
         imajo institucije Skupnosti, katerih akti so vprašljivi na podlagi člena 23 Statuta Sodišča, pravico do intervencije pred
         Sodiščem v obrambo veljavnosti teh aktov. Poleg tega lahko Sodišče na podlagi člena 24, drugi odstavek, tega statuta zahteva
         od institucij Skupnosti, ki niso stranke v postopku, vse podatke, za katere presodi, da so nujni za postopek (glej zgoraj
         navedeno sodbo Foto-Frost, točka 18).

      25      Iz celote navedenih preudarkov izhaja, da je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da člen 234, tretji odstavek, ES nalaga nacionalnemu
         sodišču, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, naj predloži Sodišču vprašanje o veljavnosti
         določb uredbe, tudi kadar je Sodišče že razglasilo za neveljavne ustrezne določbe druge primerljive uredbe.

       Drugo vprašanje
      26      Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali je člen 4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95 neveljaven, kolikor določa,
         da mora biti dodatna dajatev, na katero se nanaša, načeloma določena na osnovi reprezentativne cene v smislu člena 1(2) te
         uredbe in da poleg tega določa, da se mora ta dajatev izračunati na osnovi uvozne cene CIF zadevne pošiljke, le kadar uvoznik
         to zahteva.

      27      Iz besedila člena 15(3), prvi pododstavek, osnovne uredbe jasno izhaja, da se lahko za osnovo za odmero dodatne dajatve uporabi
         le uvozna cena CIF za zadevno pošiljko.

      28      Uporaba tega pravila ni z ničimer pogojena in nima nobene izjeme.

      29      Člen 15(3), drugi pododstavek, osnovne uredbe nedvoumno določa, da se reprezentativna cena tega proizvoda upošteva le za preverjanje
         točnosti uvozne cene CIF.

      30      Nasprotno člen 4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95 pogojuje upoštevanje uvozne cene CIF za določitev dodatne dajatve s tem, da
         uvoznik za to predloži uradno zahtevo, skupaj z določenimi dokazili, in v vseh drugih primerih nalaga upoštevanje reprezentativne
         cene, ki je splošno pravilo.

      31      Kolikor člen 15(3) osnovne uredbe ne določa izjeme od pravila določitve dodatne dajatve na osnovi uvozne cene CIF, je člen
         4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95 v nasprotju s to določbo.

      32      Na drugo vprašanje je torej treba odgovoriti, da je člen 4(1) in (2) Uredbe št. 1423/95 neveljaven, kolikor določa, da je
         dodatna dajatev, na katero se nanaša, načeloma določena na osnovi reprezentativne cene, določene v členu 1(2) te uredbe, in
         da se ta dajatev določi na osnovi uvozne cene CIF zadevne pošiljke le, če uvoznik to zahteva.

       Stroški
      33      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški teh strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Člen 234, tretji odstavek, ES nalaga nacionalnemu sodišču, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva,
            naj predloži Sodišču vprašanje o veljavnosti določb uredbe, tudi kadar je Sodišče že razglasilo za neveljavne ustrezne določbe
            druge primerljive uredbe.
      2)      Člen 4(1) in (2) Uredbe Komisije (ES) št. 1423/95 z dne 23. junija 1995 o podrobnih izvedbenih pravilih za uvoz proizvodov
            v sektorju sladkorja, razen melase, je neveljaven, kolikor določa, da je dodatna dajatev, na katero se nanaša, načeloma določena
            na osnovi reprezentativne cene, določene v členu 1(2) te uredbe, in da se ta dajatev določi na osnovi uvozne cene CIF zadevne
            pošiljke le, če uvoznik to zahteva.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča z dne 13. decembra 1983. # Apple and Pear Development Council proti K.J. Lewis Ltd in drugi. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: County Court, Tunbridge Wells - Združeno kraljestvo. # Zadeva 222/82.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 16. novembra 2000. # Kazenski postopek proti Roelof Donkersteeg. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Zadeva C-37/99.


Sodba Sodišča z dne 16. marca 1999. # Kraljevina Danska, Zvezna republika Nemčija in Francoska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti. # "Feta". # Združene zadeve C-289/96, C-293/96 in C-299/96.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 10. septembra 2008. # Boston Scientific Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti CAPIO - Prejšnja nacionalna besedna znamka CAPIOX - Relativni razlog za zavrnitev - Resna uporaba znamke - Člen 43(1) in (2) Uredbe (ES) št. 40/94 - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94. # Zadeva T-325/06.

text:
      Sodba Sodišča prve Stopnje (osmi senat) z dne 10. septembra 2008 – Boston Scientific proti UUNT – Terumo (CAPIO)
      (Zadeva T-325/06)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti CAPIO – Prejšnja nacionalna besedna znamka CAPIOX – Relativni razlog za zavrnitev – Resna uporaba znamke – Člen 43(1) in (2) Uredbe (ES) št. 40/94 – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94“
      1.                     Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora (Uredba Sveta št. 40/94, člen 43(2) in (3)) (Glej točke
            od 28 do 34.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba
            Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 99 do 102.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 14. septembra 2006 (zadeva R 61/2006-2) v zvezi s postopkom z ugovorom
                  med Terumo Kabushiki Kaisha in Boston Scientific Ltd.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Boston Scientific Ltd

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka CAPIO za proizvode iz razreda 10 – prijava št. 2554434

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Terumo Kabushiki Kaisha

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               nacionalna besedna znamka CAPIOX za proizvode iz razreda 10

               Odločba oddelka za ugovore:

               ugovor se v celoti zavrne

               Odločba odbora za pritožbe:

               odločba oddelka za ugovore se razveljavi

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Boston Scientific Ltd se naloži plačilo stroškov.


SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat) z dne 29. junija 2010.#Jacques Pierre Roumimper proti Evropskemu policijskemu uradu (Europol).#Javni uslužbenci – Osebje Europola – Nepodaljšanje pogodbe – Pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas – Člen 6 Kadrovskih predpisov Europola – Načelo spoštovanja pravice do obrambe.#Zadeva F‑41/09.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 15. marca 2012. # Evropska komisija proti Republiki Ciper. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 92/43/EGS - Člen 4(1) in 12(1) - Nevključitev jezera Paralimni med območja, pomembna za Skupnost, v določenem roku - Sistem varstva vrste Natrix natrix cypriaca (ciprska belouška). # Zadeva C-340/10.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 15. marca 2012 (
            *1
         )
      „Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 92/43/EGS — Člena 4(1) in 12(1) — Nevključitev jezera Paralimni med območja, pomembna za Skupnost, v določenem roku — Sistem varstva vrste Natrix natrix cypriaca (ciprska belouška)“
      V zadevi C-340/10,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU, vložene 7. julija 2010,

         Evropska komisija, ki jo zastopata G. Zavvos in D. Recchia, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
      tožeča stranka,
      proti

         Republiki Ciper, ki jo zastopata K. Lykourgos in M. Chatzigeorgiou, zastopnika,
      tožena stranka,
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, A. Prechal, sodnica, K. Schiemann, L. Bay Larsen (poročevalec), sodnika, in C. Toader, sodnica,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Republika Ciper s tem,

                        —

                        da območja jezera Paralimni ni dodala na nacionalni seznam predlaganih območij, pomembnih za Skupnost (v nadaljevanju: pOPS),

                        —

                        da je dopuščala dejavnosti, ki resno ogrožajo ekološke značilnosti jezera Paralimni, in da ni sprejela potrebnih varstvenih ukrepov za ohranitev populacije vrste Natrix natrix cypriaca (ciprska belouška), ki pomeni ekološki interes tega jezera in jezu Xyliatos, in

                        —

                        da ni sprejela ukrepov, potrebnih za vzpostavitev in uporabo sistema strogega varstva te vrste,

                  ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/105/ES z dne 20. novembra 2006 (UL L 363, str. 368, v nadaljevanju: Direktiva o habitatih), iz Direktive o habitatih, kakor je bila obrazložena v sodbah z dne 13. januarja 2005 v zadevi Dragaggi in drugi (C-117/03, Recueil, str. I-167) in z dne 14. septembra 2006 v zadevi Bund Naturschutz in Bayern in drugi (C-244/05, ZOdl., str. I-8445) in iz člena 12(1) te direktive.

         Pravni okvir

               2

               Člen 3(1), prvi pododstavek, Direktive o habitatih določa, da se „[v]zpostavi […] usklajeno evropsko ekološko omrežje posebnih ohranitvenih območij, imenovano Natura 2000. To omrežje, ki ga sestavljajo območja z naravnimi habitatnimi tipi iz Priloge I in habitati vrst iz Priloge II, omogoča, da se vzdržuje ali, če je to primerno, obnovi ugodno stanje ohranjenosti zadevnih naravnih habitatnih tipov in habitatov teh vrst na njihovem naravnem območju razširjenosti.“

               3

               Člen 4(1) in (2) Direktive o habitatih določa:
               „1.   Na podlagi meril iz Priloge III (faza 1) in ustreznih znanstvenih informacij vsaka država članica predlaga seznam območij in označi, kateri naravni habitatni tipi iz Priloge I in domorodne vrste iz Priloge II so prisotni na teh območjih. Pri živalskih vrstah z velikim območjem razširjenosti ta območja ustrezajo tistim prostorom naravnega območja razširjenosti te vrste, ki imajo fizične ali biološke dejavnike, bistvene za njihovo življenje in razmnoževanje. Pri vodnih vrstah z velikim območjem razširjenosti se taka območja predlagajo le, če je možno opredeliti območje, ki ima fizične in biološke dejavnike, bistvene za njihovo življenje in razmnoževanje. […]
               Seznam se pošlje Komisiji v treh letih od notifikacije te direktive skupaj z informacijami o vsakem območju. […]
               2.   Na podlagi meril iz Priloge III (faza 2) […] Komisija izdela iz seznamov držav članic v soglasju z vsako državo članico osnutek seznama območij, pomembnih za Skupnost, v katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami.
               [...]
               Seznam območij, ki so bila izbrana za območja, pomembna za Skupnost, na katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami, sprejme Komisija skladno s postopkom iz člena 21.“

               4

               Člen 5 te direktive določa:
               „1.   V izjemnih primerih, če Komisija ugotovi, da v nacionalnem seznamu iz člena 4(1) ni območja s prednostnim naravnim habitatnim tipom ali prednostno vrsto, za katero na podlagi ustreznih in zanesljivih znanstvenih informacij meni, da je bistveno za ohranitev tega prednostnega naravnega habitatnega tipa ali za preživetje te prednostne vrste, se sproži dvostranski posvetovalni postopek med to državo članico in Komisijo, da se primerjajo znanstveni podatki, ki sta jih uporabili.
               2.   Če po izteku obdobja posvetovanja, ki ne presega šestih mesecev, spor še ni rešen, Komisija Svetu posreduje predlog o izbiri območja za območje, pomembno za Skupnost.
               3.   Svet soglasno odloči v treh mesecih od datuma, ko mu je bil predlog predan.
               4.   Med posvetovanjem in do odločitve Sveta velja za to območje člen 6(2).“

               5

               Člen 12(1) Direktive o habitatih določa:
               „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da vzpostavijo sistem strogega varstva živalskih vrst iz Priloge IV(a) na njihovem naravnem območju razširjenosti, ki prepoveduje:

                        a)

                        vse oblike namernega ujetja ali ubitja osebkov teh vrst v naravi;

                        b)

                        namerno vznemirjanje teh vrst, zlasti med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo;

                        c)

                        namerno uničevanje ali odvzem jajc iz narave;

                        d)

                        poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč.“

               6

               Ciprska belouška je prednostna vrsta iz Priloge II in Priloge IV(a) k Direktivi o habitatih.

         Dejansko stanje in predhodni postopek

               7

               Komisija je 16. maja 2006 prejela pritožbo združenja okoljskih in ekoloških organizacij Cipra v zvezi z neustreznim varstvom ciprske belouške. V skladu s to pritožbo naj bi Republika Ciper med drugim območja jezera Paralimni neupravičeno ne dodala na nacionalni seznam pOPS.

               8

               Komisija je ob upoštevanju informacij, ki jih je imela na voljo, Republiki Ciper 23. marca 2007 poslala uradni opomin, s katerim je slednjo opozorila na neustrezno varstvo te vrste, ker območja jezera Paralimni ni dodala na nacionalni seznam pOPS in ker tega območja in območja jezu Xyliatos ni zavarovala.

               9

               Republika Ciper je z dopisom z dne 18. maja 2007 odgovorila na uradni opomin in navedla, da so med pristojnimi organi in zadevnimi strankami potekale razprave, da bi pred koncem leta 2007 sprejeli splošno sprejet predlog o vključitvi območja jezera Paralimni na nacionalni seznam pOPS. Ta država članica je navedla tudi različne ukrepe, ki so bili sprejeti za okrepitev varovanja tega območja in jeza Xyliatos. Nazadnje je navedla, da je bilo pošiljanje uradnega opomina preuranjeno in nezakonito, ker bi morala Komisija izvesti postopek iz člena 5 Direktive o habitatih, in ne postopka zaradi neizpolnitve obveznosti iz člena 258 PDEU.

               10

               Komisija je z dopisom z dne 6. junija 2008 izdala obrazloženo mnenje, v katerem je ugotovila, da Republika Ciper s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo o habitatih, ni izpolnila obveznosti iz navedene direktive. Komisija je zato Republiko Ciper pozvala, naj ukrepe, ki so potrebni za uskladitev s tem obrazloženim mnenjem, sprejme v dveh mesecih od njegovega prejema.

               11

               Republika Ciper je na navedeno obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 21. novembra 2008, v katerem je navedla ukrepe, ki jih je sprejela za varstvo ciprske belouške, in poudarila napredek v zvezi z vključitvijo jezera Paralimni na nacionalni seznam pOPS.

               12

               Komisija je v dopisu z dne 18. decembra 2009 izpostavila predvsem pritožbe v zvezi s pozidavo na severu območja jezera Paralimni.

               13

               Republika Ciper je z dopisom z dne 23. decembra 2009 Komisijo obvestila, da je bilo navedeno območje uradno vključeno na nacionalni seznam pOPS 24. novembra 2009. Vendar ta država članica skrajnega severnega dela jezera Paralimni še ni vključila na ta seznam.

               14

               Republika Ciper je nato zavrnila pritožbe, ki jih je izpostavila Komisija v zvezi s pozidavo na severu navedenega jezera.

         Tožba

         Nevključitev jezera Paralimni na nacionalni seznam pOPS

      Trditve strank

               15

               Komisija meni, da Republika Ciper s tem, da pred iztekom roka, določenega v obrazloženem mnenju, območja jezera Paralimni ni vključila na nacionalni seznam pOPS, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) Direktive o habitatih.

               16

               Komisija v zvezi s členom 5(1) Direktive o habitatih – katerega uporabo je v predhodnem postopku predlagala Republika Ciper, ker je Komisija ugotovila, da območja, ki je bistveno za preživetje ciprske belouške, ni na nacionalnem seznamu pOPS – zatrjuje, da je pogoj za uporabo te določbe znanstveno nesoglasje med njo in zadevno državo članico, ki ga v obravnavanem primeru ni. V obravnavanem primeru so informacije, ki jih uporabljata obe strani, enake in jih ni mogoče izpodbijati. Republika Ciper naj bi se v dopisih z dne 12. avgusta in 21. novembra 2008 zavezala območje jezera Paralimni vključiti na nacionalni seznam pOPS. Vprašanje znanstvenega nesoglasja in primerjave informacij naj se zato ne bi postavljalo.

               17

               Komisija podredno zatrjuje, da obstajajo trdni indici, da meje območja, ki so ji bile nazadnje posredovane v zvezi z določitvijo pOPS, ne zadostujejo za varstvo in ohranitev ciprske belouške – in sicer, ker ne vključujejo pomembnega območja na skrajnem severnem delu jezera Paralimni, ki je bilo leta 2009 spremenjeno v zazidljivo območje – in da zato kršitev ni prenehala.

               18

               Republika Ciper opozarja, da ni nikoli ugovarjala temu, da bi moralo biti območje jezera Paralimni pOPS. Vendar zatrjuje, da potek sedanjega območja pOPS zadostuje za varstvo in ohranitev zadevne vrste. Slednja naj bi se nahajala le na jugu in je v pOPS. Poleg tega naj v študiji avstrijskega strokovnjaka, na katero se Komisija sklicuje, ne bi bilo jasno navedeno, katero pOPS bi bilo treba določiti, da bi bila ciprska belouška zadostno varovana.

               19

               Ker Republika Ciper trdi – s sklicevanjem na znanstvene podatke – da razmejitev pOPS zadostuje za ohranitev ciprske belouške in njenih habitatov, o čemer Komisija dvomi, naj bi obstajalo znanstveno nesoglasje v zvezi z oceno znanstvenih informacij. To nesoglasje naj bi utemeljevalo izvedbo dvostranskega posvetovalnega postopka, določenega v členu 5 Direktive o habitatih.

         Presoja Sodišča

               20

               V zvezi s predmetom tožbe je treba spomniti, da lahko Sodišče na podlagi člena 92(2) Poslovnika Sodišča po uradni dolžnosti preizkusi, ali so izpolnjene procesne predpostavke javnega reda.

               21

               V skladu s sodno prakso je cilj predhodnega postopka ta, da zadevna država članica dobi možnost, da izpolni svoje obveznosti, ki izvirajo iz prava Unije, in da zoper očitke Komisije učinkovito uveljavi svoja obrambna sredstva. Predmet tožbe, vložene na podlagi člena 258 PDEU, je zato omejen s predhodnim postopkom, predvidenim v tej določbi. Tožba torej ne more temeljiti na drugih očitkih, kot so ti, navedeni v predhodnem postopku (glej zlasti sodbo z dne 10. maja 2001 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C-152/98, Recueil, str. I-3463, točka 23).

               22

               V obravnavani zadevi je treba navesti, da iz spisa, predloženega Sodišču, ni razvidno, niti da bi stranki v predhodnem postopku, bodisi v fazi uradnega opomina bodisi obrazloženega mnenja, obravnavali vprašanje razmejitve območja jezera Paralimni niti da bi Komisija zatrjevala karkoli v zvezi zgolj s severnim delom tega območja. Komisija je glede nevključitve območja jezera Paralimni na nacionalni seznam pOPS samo na splošno, ne da bi omenjala njegovo razmejitev, pozvala k vključitvi tega območja na nacionalni seznam pOPS, Republika Ciper pa se je zavezala, da ga bo vključila na ta seznam, kar je nazadnje storila sedemnajst mesecev po izdaji obrazloženega mnenja.

               23

               Ker se predhodni postopek nikakor ni nanašal na razmejitev območja jezera Paralimni, niti posebej na vprašanje njegove vključitve v severni del območja, tožba v delu, v katerem se nanaša na ta predmet, ni dopustna.

               24

               Sodišče v zvezi z očitkom nevključitve območja jezera Paralimni na nacionalni seznam pOPS navaja, da ni bilo nikoli sporno, da bi bilo na splošno treba to območje vključiti na ta seznam.

               25

               Zato je treba ugotoviti, prvič, da pogoji za uporabo člena 5 Direktive o habitatih v nobenem primeru niso bili izpolnjeni za nobenega od teh dveh očitkov.

               26

               Drugič, v zvezi z očitkom nevključitve območja jezera Paralimni na nacionalni seznam pOPS ni sporno, da ni bilo vključeno na navedeni seznam pred iztekom roka, določenega v obrazloženem mnenju.

               27

               Ker se neizpolnitev obveznosti presoja glede na stanje države članice, kakršno se je pokazalo ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, in ker Sodišče ne sme upoštevati pozneje nastalih sprememb (glej zlasti sodbi z dne 11. januarja 2007 v zadevi Komisija proti Irski, C-183/05, ZOdl., str. I-137, točka 17, in z dne 11. novembra 2010 v zadevi Komisija proti Italiji, C-164/09, točka 19), je treba ugotoviti, da je tožba Komisije v delu, v katerem se nanaša na navedeni očitek, utemeljena.

         Dopuščanje dejavnosti, ki slabšajo in uničujejo stanje habitatov zadevnih vrst

      Dopustnost
      – Trditve strank

               28

               Republika Ciper zatrjuje, da niti uradni opomin niti obrazloženo mnenje ne omenjata strelskega poligona in izkopavanj. Komisija naj bi zato s tem, da je v tožbi navedla, da se zaradi dejavnosti strelskega poligona in izkopavanj stanje habitatov zadevnih vrst slabša in uničuje, razširila predmet spora.

               29

               Republika Ciper zatrjuje, da ker ni imela možnosti podati stališča v odgovor na te trditve, jih Sodišče pri proučitvi očitkov Komisije ne sme upoštevati. Predmet spora se namreč lahko razširi na dejstva, ki so nastala po obrazloženem mnenju, le če so iste vrste in pomenijo enako ravnanje, kar pa v obravnavani zadevi ni tako.

               30

               Glede poselitve „severnega dela jezera“ naj obrazloženo mnenje ne bi podrobneje pojasnjevalo splošnih trditev iz uradnega opomina. Natančneje, pozidava zadevnega kraja naj bi bila prvič navedena v dopisu Komisije z dne 18. decembra 2009. „Severni del jezera“ naj ne bi bil naveden niti v uradnem opominu niti v obrazloženem mnenju.

               31

               Zato Republika Ciper meni, da je treba trditve Komisije v zvezi s strelskim poligonom, izkopavanji in poselitvijo severnega dela jezera Paralimni zavreči kot nedopustne.

               32

               Komisija tako v uradnem opominu kot tudi obrazloženem mnenju poudarja, da graja ravnanje Republike Ciper, ki dopušča dejavnosti, ki resno ogrožajo ekološke značilnosti navedenega jezera, in dejstvo, da ni sprejela potrebnih varstvenih ukrepov za ohranitev populacije ciprske belouška, s čimer krši pravo Unije. V tem smislu in v podporo temu očitku Komisija podrobneje navaja čezmerno črpanje vode, pozidave in motokrosistične dirke.

               33

               Komisija poudarja, da tudi če bi obratovanje strelskega poligona in izkopavanja pomenila dejstva, ki so nastala po obrazloženem mnenju, se predmet spora lahko razširi na dejstva, ki so nastala po tem mnenju, če so ta dejstva iste vrste kot tista, na katera se nanaša navedeno mnenje, in pomenijo enako ravnanje. Sporna dejstva naj bi bila iste vrste kot tista, na katera se nanaša obrazloženo mnenje in naj bi pomenila enako ravnanje.

               34

               Komisija glede domnevnih nenatančnih navedb v zvezi s pozidavo poudarja, da je splošni koncept opredelila kot pozidavo „ob jezeru, vendar tudi znotraj njegovih meja“. Ta podrobna navedba naj bi očitno vključevala tudi severni del jezera, ker naj bi se ta nahajal „znotraj […] meja“ jezera. Komisija naj v nobenem primeru ne bi imela dejanske možnosti nedavni problem pozidave, ki vpliva na severni del jezera, vključiti v uradni opomin ali obrazloženo mnenje, ker naj bi Republika Ciper to območje v svoj urbanistični načrt vključila šele marca 2009, torej precej po izteku roka za odgovor na obrazloženo mnenje.

         – Presoja Sodišča

               35

               V zvezi z izkopavanji je treba navesti, da ta so navedena med ravnanji, ki jih je Komisija v uradnem opominu in obrazloženem mnenju očitala Republiki Ciper.

               36

               Trditev v zvezi z dopuščanjem izkopavanj je zato dopustna.

               37

               V zvezi z obratovanjem strelskega poligona je treba poudariti, da – kot je priznala Komisija – to dejstvo v predhodnem postopku ni bilo navedeno. Čeprav je dejstva, ki so nastala po obrazloženem mnenju, vendar so iste vrste kot tista, na katera se nanaša to mnenje, in pomenijo enako ravnanje, v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti mogoče upoštevati (glej v tem smislu sodbi z dne 22. marca 1983 v zadevi Komisija proti Franciji, 42/82, Recueil, str. 1013, točka 20, in z dne 4. februarja 1988 v zadevi Komisija proti Italiji, 113/86, Recueil, str. 607, točka 11), pa glede obratovanja strelskega poligona – če se ga primerja s črpanjem vode, pozidavo, izkopavanji ali organiziranjem motokrosističnih dirk – to ni mogoče.

               38

               Trditev glede obratovanja strelskega poligona zato ni dopustna.

               39

               V zvezi s trditvijo glede poselitve severnega delu jezera Paralimni in njenih vplivov na to območje je treba ugotoviti, da je – ob upoštevanju navedenega v točki 23 te sodbe in dejstva, da Komisija tega v nobenem primeru niti v uradnem opominu niti v obrazloženem mnenju ni navajala – prav tako nedopustna.

         Utemeljenost
      – Trditve strank

               40

               Komisija meni, da se sodna praksa Sodišča, v skladu s katero je priznana potreba po varstvu pOPS in ohranitvi ciljev Direktive o habitatih, zlasti glede vzpostavitve usklajenega evropskega ekološkega omrežja, uporablja tudi za območja, ki izpolnjujejo okoljska merila za uvrstitev na seznam pOPS.

               41

               Komisija navaja, da Republika Ciper dopušča čezmerno in nezakonito črpanje vode, ki povzroča predvsem uničenje habitata zadevne vrste oziroma njihovih reprezentativnih značilnosti. Poleg tega naj bi se zaradi pozidave zadevnega območja zmanjšala površina tega habitata, kar naj bi zelo škodljivo vplivalo na ohranitev območja. Poleg tega naj bi bila organizacija motokrosističnih dirk za ciprsko belouško posebej škodljiva, ker povzroča stalno vznemirjanje in naj bi bila nevarna, ker naj bi povzročala poškodovanje oziroma celo pogin živali.

               42

               Republika Ciper je navedla, da je prenehala črpati vodo na področjih, na katerih ima ciprska belouška habitat, in da skrbi v zvezi s padcem gladine vode v habitatu te vrste in uničevanjem tega habitata zaradi črpanja vode niso utemeljene. Tožena stranka v zvezi z gradnjo stanovanj „ob jezeru“ poudarja, da ni nobene poselitve znotraj pOPS in da poselitev na obrobju tega območja ne omejuje habitata ciprske belouške ter da v nasprotju s trditvami Komisije nima škodljivih posledic. Republika Ciper navaja, da je prenehala organizirati motokrosistične dirke in da je bila proga uničena.

         – Presoja Sodišča

               43

               Glede območij, ki jih je mogoče upravičeno opredeliti kot območja, pomembna za Skupnost, in ki so navedena v nacionalnih seznamih, posredovanih Komisiji, ter zlasti območja s prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami, je treba spomniti, da so države članice v skladu z Direktivo o habitatih dolžne sprejeti varstvene ukrepe za ohranitev ustreznega ekološkega interesa, ki ga imajo ta območja na nacionalni ravni glede na cilj ohranjanja naravnih habitatov, ki ga zasleduje ta direktiva (glej zgoraj navedeno sodbo Draggagi in drugi, točka 30).

               44

               Ustrezni sistem varstva, ki se uporablja za območja iz nacionalnega seznama, ki je bil na podlagi člena 4(1) Direktive o habitatih posredovan Komisiji, zahteva, da države članice ne dovoljujejo posegov, ki bi lahko resno ogrozili ekološke značilnosti teh območij. Za tak primer gre zlasti, ko lahko poseg bodisi občutno zmanjša površino območja, bodisi privede do izginotja prednostnih vrst, ki se nahajajo na tem območju, bodisi na koncu privede do uničenja navedenega območja ali njegovih reprezentativnih značilnosti (glej zgoraj navedeno sodbo Bund Naturschutz in Bayern in drugi, točki 46 in 47).

               45

               Če namreč ne bi bilo tako, bi bil postopek odločanja v Evropski uniji, ki ne temelji samo na celovitosti območij, kot so jih v uradnem obvestilu sporočile države članice, ampak je zanj značilna tudi izvedba ekoloških primerjav med različnimi območji, ki jih predlagajo države članice, lahko napačen in Komisija na zadevnem področju ne bi več mogla izpolnjevati nalog, in sicer predvsem sprejemati seznama območij, ki so bila izbrana kot območja, pomembna za Skupnost, da bi se vzpostavilo usklajeno evropsko ekološko omrežje posebnih ohranitvenih območij (glej zgoraj navedeno sodbo Bund Naturschutz in Bayern in drugi, točki 41 in 42).

               46

               Zgoraj navedene trditve v vsakem primeru smiselno veljajo tudi za območja, za katera zadevna država članica ne izpodbija, da izpolnjujejo okoljska merila iz člena 4(1) Direktive o habitatih, in ki bi zato morala biti na nacionalnem seznamu pOPS, posredovanem Komisiji.

               47

               Na podlagi Direktive o habitatih in ciljev, ki jih ta uresničuje, namreč ni mogoče sprejeti stališča, da območje, kakršno je v obravnavani zadevi, za katero zadevna država članica ne izpodbija, da ga je treba vključiti na navedeni seznam, ne uživa nikakršnega varstva.

               48

               V zvezi z ravnanji, ki jih Komisija očita Republiki Ciper in za katera zatrjuje, da so vzrok za uničenje habitatov ciprske belouške na območju jezera Paralimni in ogrozitev ohranitve populacije te vrste na tem območju, ni sporno, da je organiziranje motokrosističnih dirk na zadevnem območju – za katerega tožena stranka, zatrjuje, da ga je po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, prenehala – ravnanje, ki resno ogroža ekološke značilnosti tega območja.

               49

               V zvezi s tem je očitek torej utemeljen.

               50

               Iz spisa je razvidno, da čezmerno črpanje vode na zadevnem območju ob izteku dvomesečnega roka, določenega v obrazloženem mnenju, še ni bilo končano. Jasno je, da bi lahko v obravnavanem primeru taka dejavnost bistveno škodovala habitatu ciprske belouške in ohranitvi te vrste, predvsem v sušnem obdobju.

               51

               Zato je treba očitek sprejeti tudi v zvezi s tem.

               52

               Republika Ciper glede pozidave zunaj severnega dela zadevnega pOPS, ki naj bi povzročila zmanjšanje površine habitata zadevne vrste in ki jo Komisija očita tej državi članici, priznava, da se je ta pozidava izvajala okoli pOPS, vendar ne v tem območju, in izpodbija obstoj škodljivih vplivov, ki jih zatrjuje Komisija.

               53

               V zvezi s tem je treba spomniti, da mora Komisija v skladu z ustaljeno sodno prakso v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti dokazati obstoj zatrjevane neizpolnitve in Sodišču predložiti potrebne dokaze, da lahko to preveri, ali gre za neizpolnitev obveznosti, pri čemer se Komisija ne more opreti na kakršno koli domnevo (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo v zadevi Komisija proti Irski, točka 39, in sodbo z dne 22. septembra 2001 v zadevi Komisija proti Španiji, C-90/10, točka 25).

               54

               Ker ni nobenega dokaza o vplivu navedene pozidave na površino habitata ciprske belouške v zadevnem pOPS, te trditve, tako kot trditve v zvezi z dopuščanjem izkopavanj, v nobenem primeru ni mogoče šteti za utemeljeno.

               55

               Zato je treba očitek v zvezi s kršitvijo Direktive o habitatih zaradi dopuščanja dejavnosti, ki slabšajo in uničujejo stanje habitatov zadevnih vrst na območju jezera Paralimni, sprejeti, razen v zvezi z ugotovitvami, navedenimi v točki 54 obravnavane sodbe.

         Nevzpostavitev in neuporaba sistema strogega varstva ciprske belouške

      Trditve strank

               56

               Komisija meni, da Republika Ciper s tem, da je dopuščala zgoraj navedene dejavnosti, zlasti čezmerno črpanje vode in organizacijo motokrosističnih dirk, in da ni sprejela varstvenih ukrepov, ni izpolnila obveznosti iz člena 12(1) Direktive o habitatih. Zaradi navedenih dejavnosti naj bi se namreč površina habitata ciprske belouške in populacija te vrste na območju jezera Paralimni zmanjšali.

               57

               Komisija meni, da imajo načrti pozidave navedenega območja zaradi odstranjevanja zemlje in izkopanin, ki uničujejo habitat navedene vrste, hude posledice. Delitev severnega dela jezera Paralimni naj bi povzročila tudi kršitev člena 12(1)(a) in (b) Direktive o habitatih.

               58

               Republika Ciper zatrjuje, da je, razen glede nezakonitega obratovanja dirkaške proge, sprejela potrebne ukrepe za vzpostavitev sistema strogega varstva ciprske belouške in da zato ni kršila obveznosti iz člena 12(1) Direktive o habitatih.

         Presoja Sodišča

               59

               Spomniti je treba, da člen 12(1) Direktive o habitatih državam članicam nalaga, da morajo sprejeti potrebne ukrepe, da vzpostavijo sistem strogega varstva živalskih vrst iz Priloge IV(a) k tej direktivi na njihovem naravnem območju razširjenosti, ki prepoveduje vse oblike namernega ujetja ali ubitja osebkov teh vrst v naravi, namerno vznemirjanje navedenih vrst, zlasti med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo, namerno uničevanje ali odvzem jajc iz narave ter poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč.

               60

               Prenos te določbe državam članicam nalaga ne samo sprejetje popolnega pravnega okvira, ampak tudi izvajanje konkretnih in posebnih ukrepov varstva (zgoraj navedena sodba Komisija proti Irski, točka 29).

               61

               Podobno sistem strogega varstva predpostavlja sprejetje povezanih in koordiniranih preventivnih ukrepov (sodba z dne 16. marca 2006 v zadevi Komisija proti Grčiji, C-518/04, točka 16, in zgoraj navedena sodba Komisija proti Irski, točka 30).

               62

               Tak sistem strogega varstva mora torej preprečiti vse oblike namernega ujetja ali ubitja osebkov živalskih vrst iz Priloge IV(a) Direktive o habitatih v naravi, namerno vznemirjanje teh vrst, zlasti med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo, namerno uničevanje ali odvzem jajc iz narave ter poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč navedenih vrst (glej v tem smislu sodbo z dne 9. junija 2011 v zadevi Komisija proti Franciji, C-383/09, ZOdl., str. I-4869).

               63

               V obravnavani zadevi je država članica, ki je tožena stranka, priznala, da je z dopuščanjem organiziranja motokrosističnih dirk kršila člen 12(1) Direktive o habitatih.

               64

               Glede čezmernega črpanja vode je – ob upoštevanju točke 50 obravnavane sodbe in dejstva, da je bila prisotnost ciprske belouške na območju jezera Paralimni dobro znana – treba ugotoviti, da v vsakem primeru pomeni namerno vznemirjanje v smislu člena 12(1) Direktive o habitatih.

               65

               V zvezi s trditvijo o škodljivih posledicah za ciprsko belouško, povezanih s pozidavo območja jezera Paralimni, je iz dokazov v spisu razvidno, da bi pozidava in obstoječe gradnje v območju jezera Paralimni ali v njegovi bližini, zlasti v njegovem severnem delu oziroma v bližini le-tega, na katere se nanašajo izkopavanja, lahko povzročile vznemirjanje te vrste, ki je varovana v celotnem ekosistemu tega območja.

               66

               V teh okoliščinah je torej očitno, da Republika Ciper ni vzpostavila sistema strogega varstva, ki bi omogočal učinkovito preprečevanje vseh dejanj, navedenih v točki 62 obravnavane sodbe.

               67

               Zato je očitek v zvezi s kršitvijo člena 12(1) Direktive o habitatih utemeljen.

               68

               Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba tožbi Komisije ugoditi, vendar ne v delu, navedenem v točki 55 te sodbe.

               69

               Ugotoviti je torej treba, da Republika Ciper s tem,

                        —

                        da območja jezera Paralimni ni dodala na nacionalni seznam pOPS,

                        —

                        da je dopuščala dejavnosti, ki resno ogrožajo ekološke značilnosti jezera Paralimni, in da ni sprejela potrebnih varstvenih ukrepov za ohranitev populacije vrste Natrix natrix cypriaca (ciprska belouška), ki pomeni ekološki interes tega jezera in jezu Xyliatos, in

                        —

                        da ni sprejela ukrepov, potrebnih za vzpostavitev in uporabo sistema strogega varstva te vrste,

                  ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) Direktive o habitatih, Direktive o habitatih in člena 12(1) te direktive.

         Stroški

               70

               V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se Republiki Ciper naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov
               je Sodišče (četrti senat)
               razsodilo:

                           1.

                           Republika Ciper s tem,

                                 —

                                    da območja jezera Paralimni ni dodala na nacionalni seznam predlaganih območij, pomembnih za Skupnost,

                                 —

                                    da je dopuščala dejavnosti, ki resno ogrožajo ekološke značilnosti jezera Paralimni, in da ni sprejela potrebnih varstvenih ukrepov za ohranitev populacije vrste Natrix natrix cypriaca (ciprska belouška), ki pomeni ekološki interes tega jezera in jezu Xyliatos, in

                                 —

                                    da ni sprejela ukrepov, potrebnih za vzpostavitev in uporabo sistema strogega varstva te vrste,

                                 —

                                    ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/105/ES z dne 20. novembra 2006, iz Direktive Sveta 92/43, kakor je bila spremenjena, in iz člena 12(1) Direktive 92/43, kakor je bila spremenjena.

                           2.

                           Republiki Ciper se naloži plačilo stroškov.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: grščina.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 18. novembra 1999. # Teckal Srl proti Comune di Viano in Azienda Gas-Acqua Consorziale (AGAC) di Reggio Emilia. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale amministrativo regionale per l'Emilia-Romagna - Italija. # Zadeva C-107/98.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 29. marca 2007. # Michael Cwik proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Ničnostna tožba. # Zadeva F-31/05.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
      (tretji senat)
      z dne 29. marca 2007
      Zadeva F-31/05
      Michael Cwik
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Uradniki – Ocenjevanje – Poročilo o kariernem napredovanju – Ocenjevalno obdobje 2003 – Ničnostna tožba – Ugovor nezakonitosti – Očitna napaka pri presoji“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero M. Cwik predlaga razglasitev ničnosti svojega poročila o
         kariernem napredovanju, sestavljenega za obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2003, in po potrebi odločbe z dne 24. januarja 2005
         o zavrnitvi njegove pritožbe zoper zgoraj navedeno poročilo ter naložitev Komisiji, naj plača 1 EUR simbolične odškodnine.

      Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Ocena – Poročilo o kariernem napredovanju
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
      2.      Uradniki – Ocena – Poročilo o kariernem napredovanju
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
      3.      Uradniki – Psihično nadlegovanje – Pojem
      1.      Pri sestavi poročil o kariernem napredovanju se obstoj ciljnega povprečja ne sme šteti za omejevanje proste presoje ocenjevalcev,
         kadar ti konkretno ocenjujejo uradnike.

      Prvič, to povprečje ne omejuje možnosti ocenjevalcev, da razlikujejo posamične ocene storitev vsakega uradnika glede na stopnjo,
         po kateri te storitve odstopajo navzgor ali navzdol od tega povprečja.

      Drugič, da bi ocenjevalci upoštevali ciljno povprečje, jim ocen, višjih od tega povprečja, ni treba izravnavati z nižjimi
         ocenami. V sistemu ciljnega povprečja se namreč upošteva najpogosteje opažena realnost, to je homogena razdelitev uradnikov,
         ki so ocenjevani okoli povprečne ravni delovne uspešnosti, ki jo predstavlja ciljno povprečje. Poleg tega sistem, uveden s
         Splošnimi določbami za izvajanje člena 45 Kadrovskih predpisov, ki jih je sprejela Komisija, ocenjevalcem omogoča, da se oddaljijo
         tudi od ciljnega povprečja, ko posebni položaj službe odstopa od te skupne realnosti. Kot izhaja iz člena 4(3) teh splošnih
         določb za izvajanje, prekoračitev ciljnega povprečja za eno točko nima nobene posledice. Poleg tega iz člena 4(4) in (5) teh
         splošnih določb za izvajanje izhaja, da lahko zadevni generalni direktorat ob prekoračitvi za več kot eno točko zahteve za
         uporabo odstopanja ob primerni utemeljitvi presežka predloži v preučitev paritetni skupini, ki odloči o morebitnem popolnem
         ali delnem zmanjšanju kazni.

      Seveda ni sporno, da ciljno povprečje pomeni neko zahtevo, ki bremeni sistem ocenjevanja, ker omejuje možnost ocenjevalcev,
         da vsakogar ocenijo abstraktno, neodvisno od uspešnosti drugih uradnikov, ki jih s to osebo lahko primerjajo. Vendar ta zahteva,
         ki je bila v okviru skupnostne politike upravljanja zaposlenih uvedena zato, da bi dobili reprezentativno oceno uradnikov,
         ni v nasprotju z določbami člena 43 Kadrovskih predpisov. Navedba ciljnega povprečja 14 točk na lestvici od 0 do 20 točk preprečuje
         nevarnost zvišanja povprečne ocene, kar bi zmanjšalo razpon točk, ki ga ocenjevalci dejansko uporabljajo, in zato škodilo
         funkciji ocenjevanja, katerega namen je čim natančneje prikazati uspešnost ocenjenih uradnikov in omogočiti njihovo učinkovito
         primerjavo. Še več, navedba ciljnega povprečja omogoča tudi zmanjšanje tveganja razhajanja v povprečjih ocen, ki jih uporabljajo
         različni generalni direktorati Komisije, kar ne bi bilo utemeljeno z objektivnimi razmisleki, povezanimi z uspešnostjo uradnikov,
         ki so ocenjevani.

      (Glej točke od 45 do 49.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 18. oktober 2005, Leite Mateus proti Komisiji, T‑51/04, neobjavljena v ZOdl., točka 56; 25. oktober
         2005, Fardoom in Reinard proti Komisiji, T‑43/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑329 in II‑1465, točke 51, 54 in 55; 19. oktober 2006,
         Buendía Sierra proti Komisiji, T‑311/04, ZOdl., str. II‑4137, točka 183.

      2.      Pri sestavi poročil o kariernem napredovanju se s pojasnjevalnimi pripombami, navedenenimi v takih poročilih, utemeljujejo
         ocene, izražene v točkah. Te pojasnjevalne pripombe so podlaga za pripravo ocen, ki so njihov številski prikaz, in uradnikom
         omogočajo, da razumejo dobljene ocene. Zato morajo biti v takem poročilu pojasnjevalne pripombe skladne z ocenami, izraženimi
         v točkah. Ob upoštevanju zelo široke diskrecijske pravice, priznane ocenjevalcem pri presojanju dela oseb, ki jih morajo oceniti,
         morebitna neskladnost v poročilu o kariernem napredovanju lahko vseeno upraviči razglasitev njegove ničnosti, če je očitna.

      (Glej točko 62.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 25. oktober 2006, Carius proti Komisiji, T‑173/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑243 in II‑A‑2‑1269, točka 106.
      3.      Uradnik, ki trdi, da je žrtev psihičnega nadlegovanja, mora ne glede na svoje subjektivno dojemanje zatrjevanih dejstev predložiti
         vse dokaze, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da je bil žrtev ravnanja, s katerim ga je nekdo želel diskreditirati ali
         namerno poslabšati njegove delovne razmere.

      V zvezi s tem, kar zadeva uradnika, ki trdi, da je njegovo poročilo o kariernem napredovanju dodaten dokaz psihičnega nadlegovanja,
         katerega žrtev naj bi bil več let, ponavljajoči se spori z nadrejenimi, ki jih je omenil zainteresirani in se nanašajo predvsem
         na njegova prejšnja ocenjevalna poročila, dolgotrajno nenapredovanje in poklicna osamitev niso dejavniki, ki bi lahko dokazovali,
         da je bilo izpodbijano poročilo o kariernem napredovanju sestavljeno zato, da bi ga psihično nadlegovali.

      (Glej točki 94 in 95.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 23. februar 2001, De Nicola proti EIB, združene zadeve T‑7/98, T‑208/98 in T‑109/99, RecFP, str. I‑A‑49
         in II‑185, točka 286; 8. julij 2004, Schochaert proti Svetu, T‑136/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑215 in II‑957, točka 41; 4. maj
         2005, Schmit proti Komisiji, T‑144/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑101 in II‑465, točka 64.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 3. septembra 2015.#Colena AG proti Karnevalservice Bastian GmbH.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Krefeld.#Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Kozmetični izdelki – Varstvo potrošnikov – Uredba (ES) št. 1223/2009 – Področje uporabe – Barvne kontaktne leče z vzorcem brez dioptrije – Navedba na embalaži, da je zadevni izdelek kozmetični izdelek – Varstvo potrošnikov.#Zadeva C-321/14.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi C‑321/14,
            katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Landgericht Krefeld (Nemčija) z odločbama z dne 4. junija in 4. avgusta 2014, ki sta prispeli na Sodišče 4. julija in 11. avgusta 2014, v postopku
            Colena AG
            proti
            Karnevalservice Bastian GmbH ,
            SODIŠČE (sedmi senat),
            v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, A. Arabadžiev in C. Likurgos (poročevalec), sodnika,
            generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
            sodni tajnik: A. Calot Escobar,
            na podlagi pisnega postopka,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za Karnevalservice Bastian GmbH C. Ballke, odvetnik,
            – za češko vlado M. Smolek in S. Šindelková, agenta,
            – za francosko vlado F. Gloaguen in D. Colas, agenta,
            – za Evropsko komisijo G. Wilms in P. Mihajlova, agenta,
            na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o kozmetičnih izdelkih (UL L 342, str. 59).
            2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Colena AG (v nadaljevanju: Colena) in Karnevalservice Bastian GmbH (v nadaljevanju: Karnevalservice), ker je slednja tržila barvne kontaktne leče z vzorcem brez dioptrije (v nadaljevanju: zadevne leče).
            Pravo Unije
            3. V uvodni izjavi 6 Uredbe št. 1223/2009 je navedeno:
            „Ta uredba se nanaša samo na kozmetične izdelke, ne pa na zdravila, medicinske pripomočke ali biocidne proizvode. Razmejitev sledi predvsem iz podrobne opredelitve kozmetičnih izdelkov, ki se nanaša na področja in na namene uporabe.“
            4. V uvodni izjavi 7 te uredbe je navedeno:
            „Ocena o tem, ali je izdelek kozmetični izdelek, temelji na oceni za vsak posamezni primer ob upoštevanju vseh značilnosti izdelka. […]“
            5. Člen 1 navedene uredbe, naslovljen „Področje uporabe in cilji“, določa:
            „Ta uredba uvaja pravila, s katerimi morajo biti skladni vsi kozmetični izdelki, dostopni na trgu, da se zagotovi delovanje notranjega trga in visoka raven varovanja zdravja ljudi.“
            6. Člen 2(1) te uredbe, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
            „Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
            (a) ‚kozmetični izdelek‘ pomeni katero koli snov ali zmes, namenjeno stiku z zunanjimi deli človeškega telesa (povrhnjico, lasiščem, nohti, ustnicami in zunanjimi spolnimi organi) ali z zobmi in sluznico ustne votline zaradi izključno ali predvsem njihovega čiščenja, odišavljenja, spreminjanja njihovega videza, njihovega varovanja, ohranjanja v dobrem stanju ali korekcije telesnega vonja;
            (b) ‚snov‘ pomeni kemijski element in njegove spojine v naravnem stanju ali pridobljene s kakršnim koli proizvodnim postopkom, vključno z vsemi dodatki, potrebnimi za ohranitev njene obstojnosti, in vsemi nečistočami, ki nastanejo pri uporabljenem postopku, ne vključuje pa topil, ki se lahko izločijo, ne da bi to vplivalo na obstojnost snovi ali spremenilo njeno sestavo;
            (c) ‚zmes‘ pomeni zmes ali raztopino, sestavljeno iz dveh ali več snovi;
            […]“
            7. Člen 19(1) Uredbe št. 1223/2009 pod naslovom „Označevanje“ v bistvu določa, da so kozmetični izdelki dostopni na trgu samo, če so na primarni in sekundarni embalaži teh izdelkov v neizbrisni, čitljivi in vidni pisavi informacije, kot so med drugim ime ali registrirano ime in naslov odgovorne osebe, nominalna vsebina ob času pakiranja, datum, do katerega kozmetični izdelek, shranjen pod ustreznimi pogoji, ohrani svojo prvotno funkcijo, podrobni varnostni ukrepi, ki jih je treba upoštevati pri uporabi, serijska številka proizvodnje ali referenčna številka za identifikacijo kozmetičnega izdelka in seznam sestavin.
            Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
            8. Družba Karnevalservice v Nemčiji trži zadevne leče. Ti izdelki se ne tržijo zaradi ublažitve kakršne koli okvare vida, ampak so namenjeni spremembi videza uporabnika, predvsem ob zabavah. Na embalaži zadevnih leč je ta navedba: „Kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“.
            9. Družba Colena je 24. oktobra 2013 pri Landgericht Krefeld (deželno sodišče v Krefeldu) predlagala izdajo začasne odredbe, s katero bi se družbi Karnevalservice prepovedalo trženje zadevnih leč, ne da bi bile na njihovi embalaži navedene nekatere informacije, zahtevane s členom 19(1) Uredbe št. 1223/2009. To sodišče je s sklepoma z dne 29. oktobra 2013 in 11. decembra 2013 zavrnilo predlog z obrazložitvijo, da zadevnih leč ni mogoče šteti za „kozmetični izdelek“.
            10. Družba Colena je zoper ta sklep vložila pritožbo pri Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu). To sodišče je s sklepom z dne 9. januarja 2014 spremenilo sklep Landgericht Krefeld in ugodilo predlogu za izdajo začasne odredbe z obrazložitvijo, da bi se morale za zadevne leče, čeprav jih ni mogoče šteti za „kozmetične izdelke“ v smislu Uredbe št. 1223/2009, uporabljati določbe te uredbe, ker je na njihovi embalaži navedba, da so te leče „kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“, ki daje „povprečnemu potrošniku, za katerega se šteje, da je normalno obveščen, pozoren in preudaren“ v skladu z nemškim pravom vtis, da gre dejansko za kozmetični izdelek v smislu navedene uredbe.
            11. Družba Karnevalservice je 30. januarja 2014 vložila ugovor zoper ta sklep pred predložitvenim sodiščem, ki mora odločiti o utemeljenosti začasnih ukrepov, ki jih je odobrilo Oberlandesgericht Düsseldorf.
            12. Predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe meni, da je za rešitev spora, o katerem odloča, nujen odgovor na vprašanje, ali mora izdelek, ki ni kozmetični izdelek v smislu Uredbe št. 1223/2009, kljub temu ustrezati zahtevam te uredbe, ker je na njegovi embalaži navedba, da gre za kozmetični izdelek, „za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“. Sklep, ki ga je na podlagi pritožbe izdalo Oberlandesgericht Düsseldorf in z njim spremenilo nasprotno odločitev predložitvenega sodišča, ter nasprotujoči sklepi, ki jih je izdalo Landgericht Essen (deželno sodišče v Essnu), naj bi namreč kazali na negotovost nacionalne sodne prakse glede področja uporabe Uredbe št. 1223/2009.
            13. Poleg tega predložitveno sodišče opozarja, da obstajajo v Nemčiji nasprotujoče si sodne odločbe o vprašanju, ali kontaktne leče, kot so te iz postopka v glavni stvari, spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1223/2009. Meni, da je tudi odgovor na tako vprašanje nujen za odločbo, ki jo mora izdati v sporu, o katerem odloča.
            14. V teh okoliščinah je Landgericht Krefeld prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
            „1. Ali je treba Uredbo št. 1223/2009 razlagati tako, da mora izdelek, za kateri se ta uredba ne uporablja, ustrezati zahtevam Uredbe št. 1223/2009 le zato, ker je na zunanji embalaži navedeno, da gre za ‚kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih‘?
            2. Ali je treba Uredbo št. 1223/2009 razlagati tako, da se njeno področje uporabe nanaša na tako imenovane kontaktne leče z vzorcem brez dioptrije?“
            Vprašanji za predhodno odločanje
            15. Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba Uredbo št. 1223/2009 razlagati tako, da zadevne leče spadajo na področje uporabe te uredbe bodisi zato, ker izpolnjujejo pogoje za to, da se uredba za njih uporablja, bodisi – če jih ne izpolnjujejo – ker je na njihovi embalaži navedba „kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“.
            16. Za ugotovitev, ali nek izdelek spada na področje uporabe Uredbe št. 1223/2009, se je treba opreti na člen 1 te uredbe, ki določa, da je njen cilj uvesti pravila, s katerimi morajo biti v skladu „vsi kozmetični izdelki, dostopni na trgu“. Ta člen je dopolnjen z opredelitvijo pojma „kozmetični izdelek“ iz člena 2(1)(a) navedene uredbe.
            17. Iz skupne razlage teh dveh določb izhaja, da se Uredba št. 1223/2009 uporablja za vse izdelke, ki ustrezajo opredelitvi iz člena 2(1)(a) te uredbe – in to samo za te izdelke. Z navedbo, da je namen navedene uredbe uvedba ureditvenega okvira, ki velja za vse kozmetične izdelke, je namreč z njenim členom 1 njeno področje uporabe omejeno samo na te izdelke, ta omejitev pa je nato pojasnjena z natančno opredelitvijo pojma „kozmetični izdelek“ iz navedenega člena 2.
            18. Ta sklep je podprt z uvodno izjavo 6 Uredbe št. 1223/2009, v kateri je navedeno – čeprav se nanaša še posebej na razliko med kozmetičnimi izdelki na eni strani ter zdravili, medicinskimi pripomočki ali biocidnimi proizvodi na drugi – da se ta uredba nanaša „samo na kozmetične izdelke“.
            19. Zato je treba ugotoviti, ali zadevne leče izpolnjujejo vse pogoje iz opredelitve pojma „kozmetični izdelek“ iz člena 2(1)(a) Uredbe št. 1223/2009. Kot je razvidno iz te določbe, navedena opredelitev temelji na treh kumulativnih merilih, namreč, prvič, naravi zadevnega izdelka (snov ali zmes snovi), drugič, delu človeškega telesa, s katerim naj izdelek pride v stik, in tretjič, cilju uporabe navedenega izdelka.
            20. V zvezi s prvim merilom, ki se nanaša na naravo zadevnega izdelka, je treba spomniti, da člen 2(1)(b) Uredbe št. 1223/2009 opredeljuje pojem „snov“ kot „kemijski element in njegove spojine v naravnem stanju ali pridobljene s kakršnim koli proizvodnim postopkom, vključno z vsemi dodatki, potrebnimi za ohranitev njene obstojnosti, in vsemi nečistočami, ki nastanejo pri uporabljenem postopku, ne vključuje pa topil, ki se lahko izločijo, ne da bi to vplivalo na obstojnost snovi ali spremenilo njeno sestavo“. Člen 2(1)(c) te uredbe pa določa, da je treba pojem „zmes“ razumeti kot „zmes ali raztopino, sestavljeno iz dveh ali več snovi“. Vendar zadevnih leč glede na njihove objektivne značilnosti, zaradi katerih jih je mogoče opredeliti kot „predmete“, ni mogoče šteti za „snov“ ali „zmes“ v smislu te določbe.
            21. V zvezi z drugim merilom so v členu 2(1)(a) Uredbe št. 1223/2009 v opredelitvi „kozmetični izdelek“ našteti deli človeškega telesa, s katerimi naj tak izdelek pride v stik. To naštevanje je izčrpno, kot jasno kažeta podrobno in natančno besedilo te določbe ter dejstvo, da zakonodajalec Unije ni dodal izrazov, kot so „kot“, „na primer“, „zlasti“ ali „itd.“, ki bi kazali na to, da je to naštevanje podano le primeroma. Zadevne leče se položijo na očesno roženico, ki v tem izčrpnem naštevanju ni omenjena in je tudi ni najti v kaki drugi določbi Uredbe št. 1223/2009. Iz tega sledi, da zadevne leče tega drugega merila ne izpolnjujejo.
            22. V zvezi s tretjim merilom, ki se nanaša na cilj uporabe izdelka, je treba navesti, da – ker je funkcija zadevnih leč sprememba videza očesne roženice, na katero so položene – njihova funkcija ni izključno ali predvsem čiščenje, odišavljenje, spreminjanje videza, varovanje ali ohranjanje v dobrem stanju delov telesa, naštetih v členu 2(1)(a) Uredbe št. 1223/2009, pa tudi ne korekcija telesnega vonja. Zato to merilo ni izpolnjeno.
            23. Iz tega sledi, da na podlagi presoje, ki v skladu z uvodno izjavo 7 Uredbe št. 1223/2009 upošteva vse značilnosti zadevnih leč, te ne izpolnjujejo nobenega od treh kumulativnih meril, ki bi jim morale zadostiti, da bi ustrezale opredelitvi „kozmetičnega izdelka“ iz člena 2(1)(a) te uredbe. Zato je treba ugotoviti, da zadevnih leč ni mogoče opredeliti kot „kozmetične izdelke“ v smislu te opredelitve in zato ne morejo spadati na področje uporabe navedene uredbe.
            24. Tega sklepa ne more omajati navedba na embalaži zadevnih leč, da gre za „kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“.
            25. V nasprotju z izbiro zakonodajalca Unije za druge izdelke, zlasti zdravila, opredelitev iz člena 2(1)(a) Uredbe št. 1223/2009 ne vsebuje kategorije kozmetičnih izdelkov „po oznaki“, ki bi omogočala pravno opredelitev izdelka kot „kozmetični izdelek“ zgolj zato, ker je kot tak označen.
            26. Ta presoja pa ne vpliva na morebitno uporabo pravil, ki pristojnim organom dovoljujejo preverjanje, ali navedba na embalaži zadevnih leč, da gre za „kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“, ne pomeni zavajajoče poslovne prakse.
            27. Glede na navedeno je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba Uredbo št. 1223/2009 razlagati tako, da zadevne leče ne spadajo na področje uporabe te uredbe, čeprav je na njihovi embalaži navedba „kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“.
            Stroški
            28. Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
            Uredbo (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o kozmetičnih izdelkih je treba razlagati tako, da barvne kontaktne leče z vzorcem brez dioptrije ne spadajo na področje uporabe te uredbe, čeprav je na njihovi embalaži navedba „kozmetični očesni dodatek, za kateri se uporablja Direktiva o kozmetičnih izdelkih“.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 1. aprila 2004. # N proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Obrazložitev. # Zadeva T-198/02.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 12. aprila 2013. # Performing Right Society Ltd proti Evropski komisiji. # Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Avtorske pravice v zvezi z javnim izvajanjem glasbenih del po spletu, po satelitu in s kabelsko retransmisijo - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Razdelitev geografskega trga - Dvostranski sporazumi med nacionalnimi kolektivnimi organizacijami - Usklajeno ravnanje, ki izključuje možnost izdajanja večozemeljskih in večrepertoarnih dovoljenj - Dokaz - Domneva nedolžnosti. # Zadeva T-421/08.


Sodba Sodišča z dne 1. aprila 1982. # Gerrit Holdijk in drugi. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Kantongerecht Apeldoorn - Nizozemska. # Ukrepi z enakim učinkom. # Združene zadeve 141 do 143/81.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 15. septembra 1994. # Wolfgang Brenner in Peter Noller proti Dean Witter Reynolds Inc. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesgerichtshof - Nemčija. # Bruseljska konvencija. # Zadeva C-318/93.