title: Zadeva T-491/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 14. julija 2016 – Volkswagen/EUIPO (ConnectedWork) (Znamka Evropske unije — Prijava besedne znamke Evropske unije ConnectedWork — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) in člen 75 Uredbe (ES) št. 207/2009 — Obveznost obrazložitve)

text:
               29.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 314/23

         Sodba Splošnega sodišča z dne 14. julija 2016 – Volkswagen/EUIPO (ConnectedWork)
   (Zadeva T-491/15) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Prijava besedne znamke Evropske unije ConnectedWork - Absolutni razlog za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) in člen 75 Uredbe (ES) št. 207/2009 - Obveznost obrazložitve))
   (2016/C 314/31)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Volkswagen AG (Wolfsburg, Nemčija) (zastopnik: U. Sander, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnika: M. Eberl in A. Schifko, agenta)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 29. junija 2015 (zadeva R 160/2015 5) v zvezi z zahtevo za registracijo besednega znaka ConnectedWork kot znamko Evropske unije.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Volkswagen AG se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 337, 12.10.2015.


title: Zadeva C-633/11 P: Pritožba, ki jo je Grand Hotel Abi d’Oru SpA vložila 8. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08, Regione autonoma della Sardegna in drugi proti Komisiji

text:
               21.4.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 118/10

         Pritožba, ki jo je Grand Hotel Abi d’Oru SpA vložila 8. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08, Regione autonoma della Sardegna in drugi proti Komisiji
   (Zadeva C-633/11 P)
   2012/C 118/15
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnica: Grand Hotel Abi d’Oru SpA (zastopnika: D. Dodaro in R. F. Masuri, odvetnika)

      Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Regione autonoma della Sardegna, Selene di Alessandra Cannas Sas in drugi

      Predlogi

               —

               Razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08 v delu, v katerem

                           (a)

                           je zavrnjen očitek pritožnice glede kršitve obveznosti obvestitve o odločbi o popravku v smislu člena 254(3) ES in člena 20(1) Uredbe (ES) št. 659/99 (1) (točke od 103 do 112 sodbe);

                           (b)

                           je zavrnjen očitek pritožnice v zvezi s pomanjkljivo obrazložitvijo presoje spodbujevalnega učinka spornih pomoči (točke od 136 do 145 in od 218 do 228 sodbe)

                     zaradi izkrivljanja tožbenih razlogov, napačne uporabe prava ter nelogočnosti in protislovnosti obrazložitve;

               —

               razglasitev ničnosti Odločbe Komisije z dne 2. julija 2008 o shemi državne pomoči C 1/04 (ex NN 158/03 in CP 15/2003) Zloraba ukrepa pomoči N 272/98, regionalni zakon št. 9 iz leta 1998 (UL L 302, str. 9);

               —

               naložitev plačila stroškov obeh stopenj tega postopka Evropski komisiji.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   V izpodbijani sodbi naj bi bil napačno uporabljen člen 254 ES in Uredba (ES) št. 659/99, obrazložitev pa naj bi bila nelogična in protislovna v delu, v katerem je potrjeno, „da je bila odločba o popravku naslovljena izključno na Italijansko republiko in ne na upravičence do sporne sheme. Zato Komisiji na podlagi člena 254(3) ES družbe Grand Hotel Abi d’Oru ni bilo treba obvestiti o odločbi o popravku“ (točka 107 sodbe). Taka obrazložitev je po mnenju pritožnice v nasprotju s točkama 71 in 72 same sodbe.
   Sodba naj ne bi omogočala priznanja drugačne funkcionalne opredelitve odločbe o popravku glede na odločbo o začetku formalnega postopka preiskave, ki v že začetem postopku po mnenju pritožnice nalaga obveznost upoštevanja strank, ki so dejansko že sodelovale v istem postopku. Sodišče naj bi z izenačitvijo odločbe o popravku z odločbo o začetku formalnega postopka preiskave napačno presodilo področje uporabe člena 20(1) Uredbe št. 659/1999.
   V izpodbijani sodbi naj bi bili izkrivljeni tožbeni razlogi; napačno uporabljeno pravo, obrazložitev pa naj bi bila nelogična in protislovna, ker naj Splošno sodišče ne bi niti implicitno obrazložilo razloge za zavrnitev očitkov v zvezi z očitno napako Komisije pri presoji spodbujevalnega učinka pomoči.
   Nazadnje, tako Komisija v izpodbijani odločbi kot Splošno sodišče v sodbi naj bi izkrivila trditve pritožnice, s tem da sta ji pripisala namen prenosa na individualno raven odločbe, ki se je nanašala na splošno shemo, in zaradi te nejasnosti neutemeljeno nista upoštevala vpliva, ki bi ga elementi, ki jima jih je predložila pritožnica, lahko imeli na presojo obsega splošne sheme pomoči.

      (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339.


title: Zadeva T-357/12: Tožba, vložena 7. avgusta 2012 – Sachi Premium-Outdoor Furniture proti UUNT – Gandia Blasco (Armchairs)

text:
               13.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 311/13

         Tožba, vložena 7. avgusta 2012 – Sachi Premium-Outdoor Furniture proti UUNT – Gandia Blasco (Armchairs)
   (Zadeva T-357/12)
   2012/C 311/17
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Sachi Premium - Outdoor Furniture, Lda (Estarreja, Portugalska) (zastopnik: M. Oehen Mendes, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Gandia Blasco, SA (Valencia, Španija)

      Predlogi

               —

               Odločba tretjega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 27. aprila 2012 (R 969/2011-3) naj se razveljavi;

               —

               sporen model Skupnosti št. 1512633-0003 naj se razglasi za ničnega; in

               —

               tožen stranki naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Znamka Skupnosti, ki je predmet zahteve za ugotovitev ničnosti: Model za „naslanjači, ležalniki“ – registriran model Skupnosti št. 1512633-0003

      Imetnik znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Stranka, ki zahteva ugotovitev ničnosti registriranega modela Skupnosti: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Obrazložitev zahteve za ugotovitev ničnosti: druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe je na podlagi členov od 4 do 9 Uredbe Sveta št. 6/2002 zahtevala razglasitev ničnosti registriranega modela Skupnosti; registracija modela Skupnosti št. 52113-0001 za „naslanjače“

      Odločba oddelka za izbris: zahteva za razglasitev ničnosti se zavrne

      Odločba odbora za pritožbe: sporna odločba se razveljavi in sporni registrirani model Skupnosti se razglasi za ničnega

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev členov od 5 do 7 Uredbe Sveta št. 6/2002.


title: Zadeva F-46/08: Tožba, vložena 6. maja 2008 – Thoss proti Računskemu sodišču

text:
               5.7.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/51

         Tožba, vložena 6. maja 2008 – Thoss proti Računskemu sodišču
   (Zadeva F-46/08)
   (2008/C 171/103)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Nicole Thoss (Dommeldange, Veliko vojvodstvo Luksemburg) (zastopnik: P. Goergen, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropsko računsko sodišče
   Predmet in opis spora
   Razglasitev ničnosti odločbe Računskega sodišča z dne 20. marca 2006, s katero je bila tožeči stranki po smrti njenega zakonca zavrnjena vdovska pokojnina za preživele osebe.
   Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba Računskega sodišča z dne 20. marca 2006, s katero je bila tožeči stranki zavrnjena vdovska pokojnina za preživele osebe, ki jo predvideva člen 16(1) Uredbe št. 2290/77, in poznejša odločba z dne 28. septembra 2006 naj se razglasita za nični;

               —

               Evropskemu računskemu sodišču naj se naloži, naj tožeči stranki odobri vdovsko pokojnino za preživele osebe, ki jo predvideva člen 16(1) Uredbe št. 2290/77, z retroaktivnim učinkom od 1. decembra 2003;

               —

               Evropskemu računskemu sodišču naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva C-456/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 28. avgusta 2015 – BASF SE/Zvezna republika Nemčija

text:
               23.11.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 389/16

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 28. avgusta 2015 – BASF SE/Zvezna republika Nemčija
   (Zadeva C-456/15)
   (2015/C 389/18)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Verwaltungsgericht Berlin

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: BASF SE

      Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je Sklep 2013/448/EU (1) neveljaven in krši cilje Direktive 2003/87/ES, če določa enoten medsektorski korekcijski faktor tako, se pri določanju največje letne količine pravic iz člena 10a(5) Direktive 2003/87/ES (Industrie – Cap) ne upoštevajo emisije odpadnih plinov, ki se uporabljajo v proizvodnji električne energije, in emisije v zvezi s proizvodnjo toplote v obratih za soproizvodnjo toplotne in električne energije?

               2.

               Ali je Sklep 2013/448/EU neveljaven in krši cilje Direktive 2003/87/ES, če ustvarja nesorazmerje, tako da so emisije v povezavi z izgorevanjem odpadnih plinov in s toploto, ki jo proizvedejo obrati za soproizvodnjo toplotne in električne energije, izključene iz osnove za izračun iz člena 10a(5), drugi pododstavek, (a) in (b), medtem ko so do brezplačne razdelitve v skladu s členom 10a(1) in (4) Direktive 2003/87/ES in v skladu s Sklepom 2011/278/EU (2) upravičene naprave, za katere se ne uporablja člen 10a(3) Direktive 2003/87/ES?

               3.

               Ali je Sklep 2013/448/EU neveljaven in krši cilje Direktive 2003/87/ES, če določa enoten medsektorski korekcijski faktor tako, se pri določanju največje letne količine pravic iz člena 10a(5) Direktive 2003/87/ES (Industrie – Cap) ne upoštevajo emisije naprav, za katere je obveznost trgovanja z emisijami nastopila šele v drugem trgovalnem obdobju in naprav, ki so v trgovanje z emisijami vključene prek „opt in“?

               4.

               Ali je Sklep 2013/448/EU neveljaven in krši cilje Direktive 2003/87/ES, če določa enoten medsektorski korekcijski faktor tako, se pri določanju največje letne količine pravic iz člena 10a(5) Direktive 2003/87/ES (Industrie – Cap) emisije naprav, ki so bile zaprte do 30. junija 2011, upoštevajo kot odbitek, medtem ko se emisije iz naprav, ki so začele obratovati šele v drugem trgovalnem obdobju, ne upoštevajo?

               5.

               Ali je Sklep 2013/448/EU neveljaven in krši v členu 298 PDEU in členu 41 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije določena pravna načela dobre upravne prakse, ki določa enoten medsektorski korekcijski faktor, ker izračun korekcijskega faktorja ni bil razkrit?

      (1)  2013/448/EU: Sklep Komisije z dne 5. septembra 2013 v zvezi z nacionalnimi izvedbenimi ukrepi za prehodno brezplačno dodeljevanje pravic do emisije toplogrednih plinov v skladu s členom 11(3) Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 240, str. 27).

      (2)  2011/278/EU: Sklep Komisije z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 2772) (UL L 130, str. 1).


title: Zadeva C-165/08: Tožba, vložena 17. aprila 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski

text:
               19.7.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 183/11

         Tožba, vložena 17. aprila 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski
   (Zadeva C-165/08)
   (2008/C 183/20)
   Jezik postopka: poljščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: B. Doherty in A. Szmytkowska)

      Tožena stranka: Republika Poljska
   Predloga tožeče stranke:
   Komisija predlaga,

               —

               naj se ugotovi, da Republika Poljska ni izpolnila svojih obveznosti iz Direktive 2001/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta (1) kot celote ter zlasti njenih členov 22 in 23 ter iz Direktive Sveta 2002/53/ES (2), zlasti njenih členov 4(4) in 16, s tem da je prepovedala prost promet s semeni gensko spremenjenih sort in vpis gensko spremenjenih sort v nacionalni katalog sort;

               —

               naj se Republiki Poljski naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Nacionalna določba, v kateri je določeno, da „se semena gensko spremenjenih sort … ne morejo dati v promet na območju Republike Poljske“, naj ne bi bila združljiva z Direktivo 2001/18/ES, v kateri so določena načela za dajanje v promet gensko spremenjenih organizmov. V členu 22 te direktive je državam članicam prepovedano postavljati dodatne pogoje za promet z organizmi, ki so dovoljeni na ravni Skupnosti, v členu 23 pa so določene le takšne omejitve in prepovedi, ki bi se v posebnih okoliščinah lahko uporabile za posamezne gensko spremenjene organizme. V nobeni določbi Direktive naj ne bi bilo dovoljeno, da bi država članica na splošno in brez razloga prepovedala na svojem državnem območju promet s celotno kategorijo gensko spremenjenih organizmov, v obravnavanem primeru s semeni. Z navedeno določbo naj bi se kršila tudi Direktiva 2002/53/ES, zlasti njen člen 16, ker naj bi pomenila omejitev trga za semena sort, ki so vpisane v skupnem katalogu sort poljščin.
   Z nacionalno določbo, v kateri je določeno, da „se [g]ensko spremenjene sorte … ne vpišejo v nacionalni register“, naj bi se kršila Direktiva 2002/53/ES. V členu 4(4) te direktive naj državam članicam ne bi bilo dovoljeno, da na splošno prepovejo vpis gensko spremenjenih sort v nacionalni register, ampak naj bi bila zanje le določena obveznost, da pri vpisu takšnih sort v nacionalni register preverijo, da je bila vsaka izmed teh vrst sprejeta v skladu s pravom Skupnosti, ki se uporablja za gensko spremenjene organizme.

      (1)  UL L 106, 17.4.2001, str. od 1 do 39.

      (2)  UL L 193, 20.7.2002, str. od 1 do 11.


title: Zadeva T-681/14: Tožba, vložena 18. septembra 2014 – El-Qaddafi/Svet

text:
               1.12.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 431/31

         Tožba, vložena 18. septembra 2014 – El-Qaddafi/Svet
   (Zadeva T-681/14)
   (2014/C 431/54)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi (Muscat, Oman) (zastopnik: J. Jones, barrister)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               sprejme ukrepe procesnega vodstva na podlagi člena 64 svojega poslovnika in od Sveta zahteva da razkrije vse informacije, ki utemeljujejo vpis tožeče stranke na seznam iz izpodbijanih ukrepov;

               —

               Sklep Sveta 2011/137/SZVP z dne 28. februarja 2011 o omejevalnih ukrepih zaradi razmer v Libiji, kakor je bil spremenjen s Sklepom Sveta 2014/380/SZVP z dne 23. junija 2014, v celoti ali deloma razglasi za ničen v delu v katerem se nanaša na tožečo stranko;

               —

               Uredbo Sveta (EU) št. 204/2011 z dne 2. marca 2011, kakor je bila izvedena z Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 689/2014 z dne 23. junija 2014 o izvajanju člena 16(2) Uredbe (EU) št. 204/2011 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Libiji, v celoti ali deloma razglasi za nično v delu v katerem se nanaša na tožečo stranko;

               —

               Svetu naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: Splošno sodišče je pristojno za preizkus zakonitosti omejevalnih ukrepov, ki jih je zoper tožečo stranko sprejel Svet Evropske unije zaradi izvajanja režima sankcij, ki ga je v zvezi z Libijo sprejel Varnostni svet Združenih narodov. Tožeča stranka navaja, da ukrepi Unije s katerimi se izvajajo omejevalni ukrepi, sprejeti na mednarodni ravni, ne uživajo imunitete pred sodnimi postopku, zato ker se z njimi udejanjajo resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov na podlagi Poglavja VII Listine Združenih narodov.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Splošno sodišče je pristojno za celovit in vsebinski preizkus zakonitosti izpodbijanih ukrepov Unije s katerimi se udejanjajo resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov, s katerimi se nalagajo omejevalni ukrepi zoper tožečo stranko. Ta preizkus vključuje tudi, ali so razlogi na katere se je Svet oprl pri odločitvi da potrdi uvrstitev tožeče stranke na seznam utemeljeni in dovolj natančni in specifični.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: izpodbijani ukrepi Unije kršijo pravico tožeče stranke do obrambe in do učinkovitega sodnega varstva. Tožeča stranka navaja, da ji Svet ni navedel razlogov ali specifičnih dokazov, ki bi upravičevali ohranitev njenega imena na seznamu.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: izpodbijani ukrepi Unije kršijo načelo sorazmernosti in temeljne pravice tožeče stranke vključno z njeno lastninsko pravico in pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja.

               5.

               Peti tožbeni razlog: uvrstitev tožeče stranke na seznam je neutemeljena, netočna, neupravičena in nezadostno natančna, saj tožeča stranka ne predstavlja nobene grožnje za mednarodni mir in varnost. Tožeča stranka navaja, da je ohranitev njenega imena na seznamu zgolj na podlagi sorodstvene povezave s pokojnim voditeljem padlega Gadaffijevega režima v nasprotju s pravom Unije. Tožeča stranka dalje navaja, da ni bila vpletena v nobene dogodke v Libiji, ki bi predstavljali grožnjo za mednarodni mir in varnost.


title: Zadeva C-225/16: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. julija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – kazenski postopek zoper Mosso Ouhramija (Predhodno odločanje — Območje svobode, varnosti in pravice — Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav — Direktiva 2008/115/ES — Člen 11(2) — Odločba o prepovedi vstopa, sprejeta pred začetkom veljavnosti te direktive in ki zadeva daljše trajanje kot tisto, določeno z navedeno direktivo — Začetek obdobja prepovedi vstopa)

text:
               18.9.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 309/12

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. julija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – kazenski postopek zoper Mosso Ouhramija
   (Zadeva C-225/16) (1)

   ((Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav - Direktiva 2008/115/ES - Člen 11(2) - Odločba o prepovedi vstopa, sprejeta pred začetkom veljavnosti te direktive in ki zadeva daljše trajanje kot tisto, določeno z navedeno direktivo - Začetek obdobja prepovedi vstopa))
   (2017/C 309/15)
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Mossa Ouhrami

      Izrek

   Člen 11(2) Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da se trajanje prepovedi vstopa, navedeno v tej določbi in ki načeloma ne traja več kot pet let, določi od trenutka, ko je zadevna oseba dejansko zapustila ozemlje držav članic.

      (1)  UL C 232, 27.6.2016.


title: Zadeva C-577/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Združeno kraljestvo) 14. novembra 2013 – Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd proti Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

text:
               1.2.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 31/2

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Združeno kraljestvo) 14. novembra 2013 – Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd proti Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG
   (Zadeva C-577/13)
   2014/C 31/03
   Jezik postopka: angleščina

      Predložitveno sodišče

   High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd

      Tožena stranka: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

                           (a)

                           Če patent ob podelitvi ne vsebuje patentnega zahtevka, ki izrecno opredeljuje kombinacijo dveh učinkovin, se pa patent lahko spremeni tako, da se tak patentni zahtevek vanj vključi, ali se je na ta patent, ne glede na to, ali je bil tako spremenjen ali ne, dopustno sklicevati kot na „veljavni osnovni patent“ za izdelek, ki vsebuje kombinacijo teh učinkovin, v skladu s členom 3(a) Uredbe št. 469/2009/ES (1) (v nadaljevanju: Uredba)?

                           (b)

                           Ali se je na patent, ki je bil spremenjen po njegovi podelitvi ter (i) pred in/ali (ii) po podelitvi DVC, dovoljeno sklicevati kot na „veljavni osnovni patent“, da bi bilo zadoščeno pogoju iz člena 3(a) Uredbe?

                           (c)

                           Ali se prijavitelj, ki prijavo za DVC za izdelek, ki vsebuje učinkovini A in B, vloži v okoliščinah, v katerih:

                                       (i)

                                       je bil po vložitvi prijave za DVC, vendar pred podelitvijo DVC veljavni osnovni patent, ki je evropski patent (Združeno kraljestvo) (v nadaljevanju: patent), spremenjen tako, da je bil vanj vključen patentni zahtevek, v katerem sta učinkovini A in B izrecno opredeljeni;
                                       ter

                                       (ii)

                                       se na podlagi nacionalnega prava vedno šteje, da sprememba velja od podelitve patenta;

                                 lahko sklicuje na patent v njegovi spremenjeni obliki, da bi zadostil pogoju iz člena 3(a)?

               2.

               Ali je za ugotovitev, ali so bili na dan vložitve prijave za DVC za izdelek, ki vsebuje kombinacijo učinkovin A in B, izpolnjeni pogoji iz člena 3, če (i) veljavni osnovni patent vsebuje patentni zahtevek za izdelek, ki vsebuje učinkovino A, in drug patentni zahtevek za izdelek, ki vsebuje kombinacijo učinkovin A in B, in (ii) je bil za izdelek, ki vsebuje učinkovino A (izdelek X), že podeljen DVC, treba preveriti, ali je kombinacija učinkovin A in B izum, ki je drugačen in ločen od same učinkovine A?

               3.

               Če veljavni osnovni patent v skladu s členom 3(a) „varuje“:

                           (a)

                           izdelek, ki vsebuje učinkovino A (izdelek X), in

                           (b)

                           izdelek, ki vsebuje kombinacijo učinkovine A in učinkovine B (izdelek Y);
                           pri čemer:

                           (c)

                           je bilo izdano dovoljenje za dajanje izdelka X v promet kot zdravila;

                           (d)

                           je bil podeljen DVC za izdelek X in

                           (e)

                           je bilo pozneje izdano ločeno dovoljenje za dajanje izdelka Y v promet kot zdravila;

                     ali Uredba, zlasti njena člena 3(c) in (d) in/ali 13(1), nasprotuje temu, da bi bil imetniku patenta podeljen DVC za izdelek Y? In podrejeno, če se DVC za izdelek Y lahko podeli, ali bi bilo treba njegovo trajanje presoditi glede na podelitev dovoljenja za dajanje v promet izdelka X ali dovoljenja za dajanje v promet izdelka Y?

               4.

               Če je odgovor na prvo vprašanje, točka (a), nikalen, odgovor na prvo vprašanje, točka (b)(i), pritrdilen in odgovor na prvo vprašanje, točka (b)(ii), nikalen, ali potem Uredba o DVC v okoliščinah, v katerih:

                           (i)

                           je prijava za DVC za izdelek v skladu s členom 7(1) Uredbe vložena v šestih mesecih od dneva, ko je bilo izdano veljavno dovoljenje za dajanje tega izdelka v promet kot zdravila v skladu z Direktivo 2001/83/ES (2) ali Direktivo 2001/82/ES (3);

                           (ii)

                           po vložitvi prijave za DVC pristojni urad za intelektualno lastnino sporoči morebitno nasprotovanje podelitvi DVC na podlagi člena 3(a) Uredbe;

                           (iii)

                           je po prej omenjenem morebitnem nasprotovanju pristojnega urada za intelektualno lastnino in zaradi zadostitve temu nasprotovanju podana zahteva za spremembo veljavnega osnovnega patenta, na katerega se sklicuje prijavitelj za DVC, in je tej zahtevi ugodeno;

                           (iv)

                           je po spremembi veljavnega osnovnega patenta spremenjeni patent v skladu s členom 3(a);

                     nasprotuje temu, da pristojni urad za intelektualno lastnino uporabi nacionalne postopkovne določbe, v skladu s katerimi je mogoče (a) prekiniti postopek s prijavo za DVC, da bi prijavitelj za DVC lahko zaprosil za spremembo osnovnega patenta, in (b) pozneje, po odobritvi spremembe, ponovno začeti navedeni postopek s prijavo, pri čemer se navedeni postopek ponovno začne:

                           —

                           po šestih mesecih od dneva, ko je bilo izdano veljavno dovoljenje za dajanje izdelka v promet kot zdravila, in

                           —

                           v roku šestih mesecev od dneva, ko je bilo ugodeno zahtevi za spremembo veljavnega osnovnega patenta?

      (1)  Uredba (ES) št. 469/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila (UL L 152, str. 1).

      (2)  Direktiva 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 69).

      (3)  Direktiva 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 3).


title: Zadeva C-447/13 P: Pritožba, ki jo je Riccardo Nencini vložil 6. avgusta 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 4. junija 2013 v zadevi T-431/10, Nencini proti Evropskemu parlamentu

text:
               19.10.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 304/7

         Pritožba, ki jo je Riccardo Nencini vložil 6. avgusta 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 4. junija 2013 v zadevi T-431/10, Nencini proti Evropskemu parlamentu
   (Zadeva C-447/13 P)
   2013/C 304/13
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Pritožnik: Riccardo Nencini (zastopnik: M. Chiti, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropski parlament

      Predlog

               —

               Po ugotovitvi, če je to primerno, neveljavnosti/nezakonitosti člena 85b Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 (1) z dne 23. decembra 2002 in člena 73 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (2) z dne 25. junija 2002, naj se razveljavi sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 4. junija 2013 v zadevi Nencini proti Evropskemu parlamentu, združene zadeve od T-431/10 do T-560/10, poleg tega pa naj se ugotovi, s spremembo same sodbe, ob ugoditvi tožbi pred Splošnim sodiščem Evropske unije, nezakonitost aktov izpodbijanih na prvi stopnji;

               —

               podredno, ob zanikani predpostavki potrditve naložitve R. Nenciniju vračila zahtevanih zneskov, naj se– po predhodni razveljavitvi in sprememb izpodbijane sodbe – ponovno nepristransko določi zneske, oziroma naj se akti pošljejo generalnemu sekretarju Evropskega parlamenta za pravično določitev spornega zneska;

               —

               sodba naj se razveljavi v delu, ki se nanaša na stroške, in, posledično, naj se spremeni, tako da se Parlamentu naloži plačilo stroškov postopka v zadevi T-431/10, prav tako pa naj se Parlamentu naloži vračilo stroškov v zadevi T-560/10, ali, v vsakem primeru, naj se naloži njihovo vračilo;

               —

               v vsakem primeru, Evropskemu parlamentu naj se naloži plačilo stroškov tega postopka.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Prvič, tožeča stranka trdi, da je bila kršena ureditev v zvezi z zastaranjem in načeli pravne varnosti, učinkovitosti in primernosti. Splošno sodišče naj bi zavrnilo tožbe tožeče stranke, ker je štelo, da rok za zastaranje začne teči z dnem vročitve odločbe o vračilu in obremenitvi, oziroma enajst let po tem, ko je R. Nencini prenehal opravljati parlamentarne naloge.
   Drugič, tožeča stranka navaja napačno uporabo prava v zvezi s kršitvijo načela kontradiktornosti in načela učinkovitosti varstva, saj so se elementi v podporo odločbi deloma razlikovali od tistih, ki so bili izpodbijani.
   Tretjič, tožeča stranka navaja napačno uporabo ureditve v zvezi s stroški in nadomestili poslancev Parlamenta (ureditev SNP) tako v zvezi z izpodbijanimi zneski za vračilo potnih stroškov, kot glede izpodbijanih zneskov za povrnitev stroškov tajništva. Na eni strani se zlasti navaja napačna razlaga pojma „začasno prebivališče“, ki ga ni mogoče enačiti s pojmom formalno „stalno prebivališče“; na drugi strani neobstoj nezakonitosti z več vidikov ter protislovnost dejstva, da se šteje, da je nenavedba imen vseh prejemnikov nadomestil pomoči tajništva le „formalna nepravilnost“, hkrati pa se šteje, da je ob upoštevanju nejasne ureditve, ki je obstajala v tistem času, ni mogoče odpraviti.
   Četrtič, pritožba temelji na kršitvi načela sorazmernosti pri določitvi zneska, ki ga je treba povrniti. Naložitev plačila celotnega prejetega zneska bi bila neprimerna.
   Nazadnje, tožeča stranka trdi, da je bila pri določitvi stroškov, katerih plačilo je bilo naloženo R. Nenciniju, storjena napaka. Stroški, ki so bili priglašeni za izpodbijanje prve odločbe, do katerega po odpovedi ni prišlo, naj bi nastali zaradi nepravilnega ravnanja nasprotne stranke, ki je med drugim priznala to nepravilnost, tako da je – po vročitvi prve tožbe – nadomestila prvo odločbo z drugo v italijanskem jeziku.

      (1)  Uredba Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 357, str. 1).

      (2)  Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 248, str. 1).


title: Izbris zadeve C-454/02

text:
               11.9.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 228/35

         Izbris zadeve C-454/02 (1)

   (2004/C 228/75)
   Predsednik Sodišča Evropskih skupnosti je s sklepom z dne 8. junija 2004 odločil o izbrisu zadeve pod opr. št. C-454/02 (predlog za sprejem predhodne odločbe Bundessozialgericht): Karin Bautz proti AOK Baden-Württemberg.

      (1)  UL C 70, 22.3.2003.


title: Zadeva C-631/11 P: Pritožba, ki jo je Regione autonoma della Sardegna vložila 8. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08, Regione autonoma della Sardegna in drugi proti Komisiji

text:
               21.4.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 118/8

         Pritožba, ki jo je Regione autonoma della Sardegna vložila 8. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08, Regione autonoma della Sardegna in drugi proti Komisiji
   (Zadeva C-631/11 P)
   2012/C 118/13
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnca: Regione autonoma della Sardegna (zastopnik: A. Fantozzi, odvetnik)

      Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Selene di Alessandra Cannas Sas in drugi

      Predlog

               —

               Razveljavitev ali sprememba sodbe Splošnega sodišča z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08;

               —

               razglasitev ničnosti Odločbe Komisije ES z dne 3. julija 2008 (državna pomoč C 1/2004 Italija – SG Greffe (2008) D/204339 – Zloraba ukrepa pomoči N 272/98, regionalni zakon št. 9 iz leta 1998.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga.
   Prvi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 107(3) PDEU. Natančneje, pritožnica navaja kršitev in napačno uporabo načel potrebnosti in spodbujevalnega učinka kot učinka preveč formalističnega pristopa, ki je v nasprotju z načelom prednosti vsebine pred obliko, in neupoštevanje posebnosti v zvezi s časovnimi vidiki prava, ki se pojavljajo v obravnavani zadevi.
   Drugi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj ter na kršitev člena 14 Uredbe (ES) št. 659/99 (1). Trditve pritožnice se nanašajo na časovne posebnosti obravnavane zadeve, ki jih izpodbijana sodba ne upošteva. Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo sodne prakse s tega področja, s tem da je od gospodarskega subjekta zahtevalo v praksi nedosegljivo stopnjo skrbnosti, ker je predhodni zahtevek pred začetkom del obče merilo, katerega vložitev je sovpadala z nastankom dejstev, ki se obravnavajo, in torej ni bilo znano v trenutku, ko je bila oblikovana namera podjetja.

      (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339.


title: Zadeva F-57/12: Sklep Sodišča za uslužbence z dne prvi 7. oktobra 2013 – Marcuccio proti Komisiji (Javni uslužbenci — Uradniki — Invalidnina — Odbitek zneska terjatve institucije — Tožba, ki je deloma očitno nedopustna in deloma očitno brez pravne podlage)

text:
               11.1.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 9/29

         Sklep Sodišča za uslužbence z dne prvi 7. oktobra 2013 – Marcuccio proti Komisiji
   (Zadeva F-57/12) (1)

   (Javni uslužbenci - Uradniki - Invalidnina - Odbitek zneska terjatve institucije - Tožba, ki je deloma očitno nedopustna in deloma očitno brez pravne podlage)
   2014/C 9/48
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Luigi Marcuccio (Tricase, Italija) (zastopnik: G. Cipressa, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: C. Berardis-Kayser in G. Gattinara, zastopnika, skupaj z A. Dal Ferrom, odvetnikom)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti zavrnilnih odločb Komisije zaradi molka o zmanjšanju zneska invalidnine tožeče stranke za mesece od junija do septembra 2011 in za plačilo zamudnih obresti v višini 15 % ter zneska 500 EUR

      Izrek

               1.

               Tožba se delno zavrže kot očitno nedopustna in delno zavrne, ker je očitno brez pravne podlage.

               2.

               L. Marcuccio nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija, tudi tiste v zvezi s postopkom za izdajo začasne odredbe v zadevah F-57/12 R in T-464/12 P(R).

               3.

               L. Marcuccio mora Splošnemu sodišču plačati 2 000 EUR.

      (1)  UL C 227, 28.7.2012, str. 37:


title: Zadeva C-646/11 P: Pritožba, ki jo je 3F, nekdanji Specialarbejderforbundet i Danmark (SID), vložila 16. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 27. septembra 2011 v zadevi 3F, nekdanji Specialarbejderforbundet i Danmark (SID), proti Evropski komisiji (T-30/03 RENV)

text:
               3.3.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 65/6

         Pritožba, ki jo je 3F, nekdanji Specialarbejderforbundet i Danmark (SID), vložila 16. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 27. septembra 2011 v zadevi 3F, nekdanji Specialarbejderforbundet i Danmark (SID), proti Evropski komisiji (T-30/03 RENV)
   (Zadeva C-646/11 P)
   2012/C 65/11
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnica: 3F, nekdanji Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) (zastopnika: P. Torbøl, odvetnik, V. Edwards)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Kraljevina Danska

      Predlogi

   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               —

               sodbo Splošnega sodišča v celoti razveljavi;

               —

               o zadevi dokončno odloči;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe iz naslednjih razlogov:

               —

               Splošno sodišče naj bi pri razlagi in uporabi sodne prakse v zvezi s presojo dolžine postopka predhodne preučitve na podlagi člena 108(3) PDEU napačno uporabilo pravo.

               —

               Splošno sodišče naj bi pri razlagi in uporabi sodne prakse v zvezi s pomenom pojma „resne težave“ in določitvijo, ali takšne težave obstajajo, napačno uporabilo pravo.

               —

               Splošno sodišče naj bi s tem, ko ni odgovorilo na pritožničino trditev v zvezi s kršitvijo načela dobrega upravljanja, napačno uporabilo pravo; podredno, Splošno sodišče naj bi s tem, ko je nepravilno razlagalo in uporabilo sodno prakso v zvezi z načelom dobrega upravljanja, napačno uporabilo pravo.


title: Zadeva F-53/14: Tožba, vložena 12. junija 2014 – ZZ proti Komisiji

text:
               24.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 421/58

         Tožba, vložena 12. junija 2014 – ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-53/14)
   2014/C 421/84
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnik: V. Simeons, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločb o odvzemu otroškega dodatka, ki je bil dodeljen tožeči stranki v korist njene matere, in kritja iz skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja Evropskih institucij (SSZZ) ter razglasitev ničnosti odločb o vračilu zneskov, plačanih tožeči stranki.

      Predlog tožeče stranke

               —

               Razglasitev ničnosti treh odločb PMO.1 z dne 20. avgusta 2013 o razveljavitvi odločb, s katerimi ji je bil sprva dodeljen dodatek za vzdrževanje njene matere v obdobju od 1. marca 2010 do 28. februarja 2013 (odločbe z dne 11. maja 2010, 5. maja 2011 in 16. januarja 2012);

               —

               razglasitev ničnosti odločbe PMO.3 z dne 25. septembra 2013, s katero je bilo razveljavljeno kritje SSZZ njene matere in s katero je bila obveščena, da bo morala vrniti povrnjene stroške zdravstvenih storitev;

               —

               razglasitev ničnosti odločbe PMO.1 z dne 23. oktobra 2013 o vračilu preplačanih zneskov v skladu s členom 85 Kadrovskih predpisov;

               —

               po potrebi razglasitev ničnosti odločbe z dne 12. marca 2014 o zavrnitvi pritožbe;

               —

               naložitev plačila stroškov toženi stranki.


title: Zadeva C-78/12: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. julija 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad Sofia-grad – Bolgarija) – „Evita-K“ EOOD proti Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofia pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite (Direktiva 2006/112/ES — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Dobava blaga — Pojem — Pravica do odbitka — Zavrnitev — Dejanska izvedba obdavčljive transakcije — Uredba (ES) št. 1760/2000 — Sistem za identifikacijo in registracijo govedi — Ušesne znamke)

text:
               7.9.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 260/11

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. julija 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad Sofia-grad – Bolgarija) – „Evita-K“ EOOD proti Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofia pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite
   (Zadeva C-78/12) (1)

   (Direktiva 2006/112/ES - Skupni sistem davka na dodano vrednost - Dobava blaga - Pojem - Pravica do odbitka - Zavrnitev - Dejanska izvedba obdavčljive transakcije - Uredba (ES) št. 1760/2000 - Sistem za identifikacijo in registracijo govedi - Ušesne znamke)
   2013/C 260/19
   Jezik postopka: bolgarščina

      Predložitveno sodišče

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka:„Evita-K“ EOOD

      Tožena stranka: Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofia pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Administrativen sad Sofia-grad – Razlaga členov 14(1), 178(a), 185(1), 226, točka 6, in člena 242 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Pravica do odbitka vstopnega DDV za nakup živali – Dokaz o opravljeni dobavi blaga – Obstoj obveznosti, da se v računih navedejo ušesne znamke živali, za katere veterinarska zakonodaja Skupnosti določa obveznost identifikacije – Obstoj obveznosti dokaza lastninske pravice dobavitelja.

      Izrek

               1.

               Direktivo Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da v okviru uveljavljanja pravice do odbitka davka na dodano vrednost pojem „dobava blaga“ v smislu te direktive in dokaz dejanske izvršitve take dobave nista povezana z obliko pridobitve lastninske pravice na zadevnem blagu. Predložitveno sodišče mora v skladu z nacionalnimi pravili o dokazovanju opraviti splošno presojo vseh elementov in okoliščin dejanskega stanja spora, o katerem odloča, da bi ugotovilo, ali so bile dobave blaga v postopku v glavni stvari dejansko opravljene in ali je, odvisno od primera, na njihovi podlagi mogoče uveljavljati pravico do odbitka.

               2.

               Člen 242 Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da davčnim zavezancem, ki niso kmetje, ne nalaga, naj v knjigovodstvu izkazujejo predmet dobav blaga, ki jih opravljajo, kadar gre za živali, in dokazujejo njihovo obvladovanje v skladu z mednarodnim računovodskim standardom MRS 41 „Kmetijstvo“.

               3.

               Člen 226, točka 6, Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da davčnemu zavezancu, ki opravlja dobave blaga, pri katerem gre za živali, za katere velja sistem identifikacije in registracije, določen z Uredbo (ES) št. 1760/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo govedi ter o označevanju govejega mesa in proizvodov iz govejega mesa in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 820/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006, ne nalaga, naj v računih v zvezi s temi dobavami navede ušesne znamke teh živali.

               4.

               Člen 185(1) Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da dovoljuje popravek odbitka davka na dodano vrednost le, če je bil zadevni davčni zavezanec prej upravičen do odbitka tega davka pod pogoji iz člena 168(a) te direktive.

      (1)  UL C 133, 5.5.2012.


title: Zadeva T-222/13: Sodba Splošnega sodišča z dne 26. septembra 2014 – B&S Europe proti Komisiji (Javna naročila storitev – Postopek javnega razpisa – Kratkoročne storitve, ki so v izključnem interesu tretje države, ki prejema zunanjo pomoč Unije – Zavrnitev ponudbe – Izbirna merila – Pogodbe, razdeljene na sklope – Referenčni projekt – Obveznost obrazložitve – Načelo dobrega upravljanja – Legitimna pričakovanja – Načelo nepristranskosti – Načelo kontradiktornosti)

text:
               10.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 395/43

      Sodba Splošnega sodišča z dne 26. septembra 2014 – B&S Europe proti Komisiji
      (Zadeva T-222/13) (1)

      ((Javna naročila storitev - Postopek javnega razpisa - Kratkoročne storitve, ki so v izključnem interesu tretje države, ki prejema zunanjo pomoč Unije - Zavrnitev ponudbe - Izbirna merila - Pogodbe, razdeljene na sklope - Referenčni projekt - Obveznost obrazložitve - Načelo dobrega upravljanja - Legitimna pričakovanja - Načelo nepristranskosti - Načelo kontradiktornosti))
      (2014/C 395/53)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA (Bruselj, Belgija) (zastopnika: L. Bihain in S. Pâques, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: sprva A. Bordes in R. Tricot, nato R. Tricot, zastopnika, skupaj z A.-M. Vandromme in J. Stuyck, odvetnika)

         Predmet

      Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije iz njenih dopisov z dne 15. februarja 2013 in 2. aprila 2013, s katerima tožečo stranko obvešča, da je ni uvrstila na seznam kandidatov za sodelovanje v omejenem postopku javnega razpisa, ki se nanaša na 7. sklop večkratne okvirne pogodbe za opravljanje kratkoročnih storitev v izključnem interesu tretjih držav, upravičenk do zunanje pomoči Evropske unije (UL 2012/S 105-174077).

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 164, 8.6.2013.


title: Zadeva F-18/12: Tožba, vložena 9. februarja 2012 – ZZ in ZZ proti Komisiji

text:
               12.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 138/34

         Tožba, vložena 9. februarja 2012 – ZZ in ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-18/12)
   2012/C 138/78
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeči stranki: ZZ in ZZ (zastopniki: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal in S. Orlandi, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti sklepov o prenosu pokojninskih pravic, pridobljenih pred začetkom dela na Komisiji, ki temeljijo na ponovnem izračunu Urada za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO).

      Predloga tožečih strank

               —

               Sklepi o razveljavitvi in nadomestitvi predlogov o prenosu pokojninskih pravic tožečih strank v okviru njunega predloga na podlagi člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, ki vsebujejo nov predlog, izračunan na podlagi Splošnih izvedbenih določb (DGE), sprejetih 3. marca 2011, naj se razglasijo za nične;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva F-24/09: Sklep Sodišča za uslužbence z dne 13. februarja 2012 – Wagner-Leclercq proti Svetu

text:
               12.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 138/39

         Sklep Sodišča za uslužbence z dne 13. februarja 2012 – Wagner-Leclercq proti Svetu
   (Zadeva F-24/09) (1)

   2012/C 138/93
   Jezik postopka: francoščina
   Predsednica drugega senata je odredila izbris zadeve.

      (1)  UL C 113, 16.5.2009, str. 47.


title: Zadeva T-386/10: Tožba, vložena 8. septembra 2010 – Dornbracht proti Komisiji

text:
               6.11.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 301/44

         Tožba, vložena 8. septembra 2010 – Dornbracht proti Komisiji
   (Zadeva T-386/10)
   ()
   2010/C 301/71
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Aloys F. Dornbracht GmbH & Co. KG (Iserlohn, Nemčija) (zastopniki: H. Janssen, T. Kapp in M. Franz, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Izpodbijani sklep naj se razglasi za ničnega v delu, ki se nanaša na tožečo stranko;

               —

               podredno, primerno naj se zniža višina globe, ki je bila z izpodbijanim sklepom naložena tožeči stranki;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka izpodbija Sklep Komisije C(2010) 4185 konč. z dne 23. junija 2010 v zadevi COMP/39.092 – Kopalniška oprema. Z izpodbijano odločbo so bile tožeči stranki in drugim podjetjem izrečene globe zaradi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o EGP. Po mnenju Komisije naj bi bila tožeča stranka udeležena pri trajajočem sporazumu ali usklajenem ravnanju na področju kopalniške opreme v Nemčiji in Avstriji.
   Tožeča stranka za utemeljitev tožbe navaja osem tožbenih razlogov.
   Kot prvi tožbeni razlog navaja kršitev člena 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 (1), ker tožena stranka ni upoštevala številnih olajševalnih okoliščin na strani tožeče stranke.
   Kot drugi tožbeni razlog navaja kršitev člena 23(3) Uredbe (ES) št. 1/2003, ker je tožena stranka – s svojo razlago člena 23(2), drugi stavek, iste uredbe kot zgornje meje – ni mogla oceniti teže kršitve, očitane tožeči stranki.
   Dalje, kot tretji tožbeni razlog navaja kršitev načela enakega obravnavanja, ker tožena stranka z določitvijo pavšalnih zneskov ni upoštevala individualnega prispevka tožeče stranke k dejanju.
   V okviru četrtega tožbenega razloga navaja, da tožena stranka pri določitvi višine globe kršitve tožeče stranke ni primerjala s kršitvami v drugih primerih, v katerih je odločala, s čimer je kršila načelo enakega obravnavanja.
   Kot peti tožbeni razlog očita nesorazmerno višino globe, ker tožeča stranka ni upoštevala omejene zmogljivosti tožeče stranke.
   Tožeča stranka v okviru šestega tožbenega razloga navaja, da izpodbijani sklep krši načelo prepovedi retroaktivnosti, ker je tožena stranka globe izračunala s pomočjo smernic o načinu določanja glob (2) iz leta 2006.
   S sedmim tožbenim razlogom očita, da je s členom 23(3) Uredbe št. 1/2003 kršeno načelo določnosti.
   Končno, z osmim tožbenim razlogom navaja, da je določitev globe nezakonita, ker je bila globa izračunana na podlagi smernic o načinu določanja globe, ki toženi stranki dovoljujejo preveliko polje proste presoje.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL 2003, L 1, str. 1).

      (2)  Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2).


title: Zadeva C-134/14: Tožba, vložena 21. marca 2014 – Evropska komisija proti Svetu Evropske unije

text:
               10.6.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 175/26

         Tožba, vložena 21. marca 2014 – Evropska komisija proti Svetu Evropske unije
   (Zadeva C-134/14)
   2014/C 175/32
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: R. Lyal, W. Mölls in D. Martin, agenti)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Direktiva Sveta 2013/62 z dne 17. decembra 2013 o spremembi Direktive 2010/18/EU o izvajanju revidiranega okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, sklenjenega med BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP in ETUC, zaradi spremembe položaja Mayotta v razmerju do Evropske unije (1) naj se razglasi za nično;

               —

               učinki direktive 2013/62/EU naj se zadržijo, dokler ne začne veljati nova direktiva, ki bo sprejeta na ustrezni pravni podlagi;

               —

               Svetu Evropske unije naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Komisija predlaga razglasitev ničnosti Direktive 2013/62/EU, ki jo je Svet sprejel na podlagi člena 349 PDEU.
   Komisija očita Svetu, da je sprejel to direktivo, čeprav je Komisija predlagala, da se ta akt sprejeme na sektorski pravni podlagi, in sicer na členu 155(2) PDEU.
   Komisija meni, da v skladu z namenom in ciljem izpodbijane direktive člen 349 PDEU ne more biti veljavna pravna podlaga za ta akt. Ta člen 349 TFUE naj bi se uporabil le, če bi šlo za odstopanje od načela uporabe primarnega prava za najbolj oddaljene regije, kot je določeno v členu 355, prvi odstavek, PDEU. Vendar pa naj bi zadevna direktiva, ne da bi odstopala od Pogodb, le prilagodila sekundarno pravo tako, da ustreza spremembi položaja Mayotta. Ta razlaga naj ne bi bila utemeljena niti z besedilom člena 349 PDEU, niti s pravnimi podlagami Pogodbe niti z zgodovinskimi izvori tega člena.

      (1)  UL L 353, str. 7.


title: Zadeva C-168/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Okresný súd Prešov (Slovaška republika) 14. aprila 2015 – Milena Tomášová/Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.

text:
               27.7.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 245/3

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Okresný súd Prešov (Slovaška republika) 14. aprila 2015 – Milena Tomášová/Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.
   (Zadeva C-168/15)
   (2015/C 245/04)
   Jezik postopka: slovaščina

      Predložitveno sodišče

   Okresný súd Prešov

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Milena Tomášová

      Toženi stranki: Ministerstvo spravodlivosti SR
   Pohotovosť s.r.o.

      Intervenientka v podporo tožeči stranki: Združenie na ochranu spotrebiteľa HOOS

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali pomeni resno kršitev prava Unije, če se v nasprotju s sodno prakso Sodišča Evropske unije v izvršilnem postopku, izvedenem na podlagi arbitražne odločbe, zahteva izpolnitev obveznosti, ki izhaja iz nedovoljenega pogoja?

               2.

               Ali lahko odgovornost države članice zaradi kršitve prava Skupnosti nastane, preden stranka v postopku izčrpa vsa pravna sredstva, ki jih ima na voljo v postopku za izvršitev odločbe v skladu s pravnim redom države članice; ali glede na dejansko stanje lahko navedena odgovornost države članice v tem primeru nastane, še preden se konča postopek za izvršitev odločbe in preden tožeča stranka izčrpa možnost zahtevati povračilo zaradi neupravičene obogatitve?

               3.

               Ali ukrep organa, kakor ga je opisala tožeča stranka, v primeru pritrdilnega odgovora in ob upoštevanju okoliščin obravnavanega primera, zlasti popolne pasivnosti tožeče stranke in neizčrpanosti vseh pravnih sredstev, ki jih omogoča pravo države članice, vključuje dovolj resno kršitev prava Skupnosti?

               4.

               Ali znesek, ki ga zahteva tožeča stranka, če je v obravnavanem primeru mogoče ugotoviti dovolj resno kršitev prava Skupnosti, ustreza škodi, za katero je odgovorna država članica; ali tako ugotovljena škoda lahko sovpada s poplačano terjatvijo, ki pomeni neupravičeno obogatitev?

               5.

               Ali ima tožba zaradi neupravičene obogatitve kot pravno sredstvo prednost pred odškodninsko tožbo?


title: Zadeva C-532/11: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Köln (Nemčija) 19. oktobra 2011 – Susanne Leichenich proti Ansbertu Peffekovenu in Ingu Horeisu

text:
               28.1.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 25/28

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Köln (Nemčija) 19. oktobra 2011 – Susanne Leichenich proti Ansbertu Peffekovenu in Ingu Horeisu
      (Zadeva C-532/11)
      (2012/C 25/50)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Oberlandesgericht Köln

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Susanne Leichenich

         Toženi stranki: Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 13(B)(b) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (77/388/EGS) (1) razlagati tako, da pojem dajanja nepremičnin v zakup ali v najem zajema oddajo v najem plavajoče hiše, vključno s pripadajočim privezom in pomolom, ki je namenjena izključno za stacionarno in trajno uporabo kot restavracija/diskoteka na razmejeni in natančno določljivi vodni površini? Ali je odgovor odvisen od načina povezave plavajoče hiše z zemljiščem ali truda, ki je bil potreben za odstranitev pritrditev plovila?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje, prvi stavek, pritrdilen: ali je treba člen 13(B)(b) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 (77/388/EGS) razlagati tako, da se pojem „vozila“, ki v skladu s sodbo Sodišča Evropske unije z dne 3. marca 2005 (C-428/02) obsega tudi plovila, ne more uporabiti za v zakup oddano plavajočo hišo, ki nima lastnega pogona (motorja) in ki je bila oddana v zakup za izključno in trajno uporabo na določenem kraju, in ne za namene potovanja iz kraja v kraj? Ali je oddaja plavajoče hiše in pomola, vključno s pripadajočo zemeljsko in vodno površino, v zakup enotna storitev, oproščena plačila davka, ali pa je z vidika davka na dodano vrednost morebiti treba razlikovati med oddajo v najem plavajoče hiše in oddajo v najem pomola?

         (1)  Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23).


title: Zadeva T-352/06: Tožba, vložena 5. decembra 2006 — Dura Vermeer Infra proti Komisiji

text:
               27.1.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 20/21

         Tožba, vložena 5. decembra 2006 — Dura Vermeer Infra proti Komisiji
   (Zadeva T-352/06)
   (2007/C 20/31)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Dura Vermeer Infra BV (Zastopnik: M. Slotboom, Rechtsanwalt)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razglasitev ničnosti členov 1(d) in 2(d) Odločbe v delu, ki se nanaša na odgovornost podjetja Dura Vermeer Infra, in

               —

               naložitev stroškov Komisiji.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeča stranka izpodbija Odločbo Komisije z dne 13. septembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES (zadeva COMP/38.456 — Bitumen — NL), s katero ji je bila zaradi kršitve člena 81 ES naložena globa.
   V utemeljitev svoje tožbe navaja enake tožbene razloge in trditve kot tožeča stranka v zadevi T 351/06, Dura Vermeer Groep NV proti Komisiji.


title: Zadeva C-44/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 28. januarja 2013 – Hauptzollamt Krefeld proti Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

text:
               27.4.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 123/10

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 28. januarja 2013 – Hauptzollamt Krefeld proti Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH
   (Zadeva C-44/13)
   2013/C 123/15
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesfinanzhof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Hauptzollamt Krefeld

      Tožena stranka: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je treba v skladu s členom 2(3) Direktive Sveta 2003/96/ES o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (1) druge energente, za katere raven obdavčitve s to direktivo ni določena, obdavčiti po stopnji, ki je v nacionalnem pravu določena za uporabo energenta kot goriva za ogrevanje, če se ta drugi energent prav tako uporablja kot gorivo za ogrevanje? Ali pa se lahko, če je drugi energent pri uporabi kot gorivo za ogrevanje enakovreden določenemu energentu, za obdavčitev uporabi stopnja, ki je za ta energent določena v nacionalnem pravu, čeprav gre pri tem za davčno stopnjo, ki je enotna ne glede na to, ali je energent uporabljen kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje?

      (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405.


               20.11.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 317/3

         Imenovanje prvega generalnega pravobranilca
   2010/C 317/05
   Sodišče je na podlagi člena 10(1), tretji pododstavek, Poslovnika za eno leto, do 6. oktobra 2011, za prvega generalnega pravobranilca imenovalo Y. Bota.


title: Zadeva T-607/11: Tožba, vložena 30. novembra 2011 – Henkel in Henkel France proti Komisiji

text:
               28.1.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 25/64

      Tožba, vložena 30. novembra 2011 – Henkel in Henkel France proti Komisiji
      (Zadeva T-607/11)
      (2012/C 25/123)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeči stranki: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Nemčija) in Henkel France (Boulogne-Billancourt, Francija) (zastopniki: R. Polley, T. Kuhn, F. Brunet in E. Paroche, odvetniki)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi

                  —

                  Sklep Komisije z dne 30. septembra 2011, da se francoskemu organu za varstvo konkurence ne posreduje petnajst dokumentov, sestavljenih v zadevi COMP/39.579 (detergenti za gospodinjstvo), naj se razglasi za ničnega;

                  —

                  Komisiji naj se naloži, da tožečima strankama omogoči sklicevanje na zahtevane dokumente v postopku, ki poteka pred tem organom;

                  —

                  Komisiji naj se naloži plačilo sodnih in drugih stroškov in izdatkov, povezanih s to tožbo; in

                  —

                  Splošno sodišče naj sprejme vse druge ukrepe, za katere meni, da so ustrezni.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožba vsebuje en tožbeni razlog. Z njim se zatrjuje, da je Komisija nezakonito zavrnila zahtevo francoskega organa za varstvo konkurence za posredovanje petnajstih zahtevanih dokumentov in je tako kršila svoje obveznosti iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji in temeljno pravico tožečih strank do obrambe ter načelo enakosti orožij.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 10. marca 2005 v zadevi C-336/03 (predlog za sprejem predhodne odločbe High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division): easyCar (UK) Ltd proti Office of Fair Trading (Varstvo potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo — Direktiva 97/7/ES — Pogodbe za preskrbo storitev prevoza — Pojem — Pogodbe o najemu vozil)

text:
               14.5.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 115/4

      SODBA SODIŠČA

   (prvi senat)
   z dne 10. marca 2005
   v zadevi C-336/03 (predlog za sprejem predhodne odločbe High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division): easyCar (UK) Ltd proti Office of Fair Trading (1)

   (Varstvo potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo - Direktiva 97/7/ES - Pogodbe za preskrbo storitev prevoza - Pojem - Pogodbe o najemu vozil)
   (2005/C 115/08)
   Jezik postopka: angleščina
   V zadevi C-336/03, katere predmet je predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, naslovljen na Sodišče s sklepom High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Združeno kraljestvo) z dne 21. julija 2003, ki je prispel na Sodišče dne 30. julija 2003, v postopku easyCar (UK) Ltd proti Office of Fair Trading je Sodišče (prvi senat) v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Lenaerts, J.N. Cunha Rodrigues, K. Schiemann in M. Ilešič (poročevalec), sodniki, generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl, sodni tajnik: K. Sztranc, administratorka, dne 10. marca 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:
   Člen 3(2) Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo je treba razlagati tako, da pojem „pogodbe za preskrbo [storitev] prevoza“ zajema pogodbe za preskrbo storitev dajanja v najem vozil.

      (1)  UL C 226, 20.9.2003.


title: Zadeva C-170/07: Tožba, vložena 30. marca 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski

text:
               4.8.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 183/16

         Tožba, vložena 30. marca 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski
   (Zadeva C-170/07)
   (2007/C 183/26)
   Jezik postopka: poljščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: J. Hottiaux in K. Herrmann)

      Tožena stranka: Republika Poljska
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Ugotovi naj se, da Republika Poljska s tem, da je uvedla dolžnost, da je treba glede uvoženih rabljenih vozil opraviti tehnični pregled pred njihovo registracijo, medtem ko taka dolžnost glede domačih vozil pod enakimi pogoji, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 28 ES;

               —

               Republiki Poljski naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Člen 28 ES prepoveduje količinske omejitve na uvoz med državami članicami ter vse ukrepe z enakovrednim učinkom. V skladu s sodno prakso Sodišča, je treba, ker ni prišlo do uskladitve „vsako trgovinsko ureditev držav članic, ki bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno ovirala trgovino znotraj Skupnosti, šteti kot ukrep z enakim učinkom kot količinske omejitve“.
   Ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev krši člen 28 ES, razen če je utemeljen na podlagi člena 30 ES ali v skladu s sodno prakso Sodišča, z nujnimi razlogi, ki so v splošnem interesu.
   Komisija zatrjuje, da poljski zakon o cestnem prometu (Prawo o ruchu drogowym) določa obveznost, da se opravi tehnični pregled pred prvo registracijo vozil na Poljskem. Ker za nova vozila ta obveznost ne velja, so v praksi le rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, predmet obveznega tehničnega pregleda pred njihovo registracijo na Poljskem. Zato zadevna obveznost pomeni ukrep, ki diskriminira vozila, uvožena iz drugih držav članic v primerjavi z domačimi vozili. Poleg tega zgornji sklep podpira dejstvo, da poljski organi za tehnični pregled zaračunavajo skoraj dvakrat višjo pristojbino kot znaša pristojbina za periodične preglede za domače vozilo iste kategorije. Poljski organi glede tega razlikovanja niso podali zadovoljive utemeljitve. V skladu z ustaljeno sodno prakso pomenijo nacionalni predpisi, ki nalagajo dodatne stroške na uvoženo blago v primerjavi z ustreznim domačim blagom, omejitev trgovine znotraj Skupnosti v smislu člena 28 ES.
   Da bi upravičila tak ukrep mora zadevna država članica dokazati, da je nujen in sorazmeren z zasledovanim ciljem. V skladu s členom 30 ES tak ukrep ne sme biti sredstvo arbitrarne diskriminacije ali prikritega omejevanja trgovine med državami članicami.
   V zvezi s tem bi lahko dejstvo, da se je vozilo od zadnjega tehničnega pregleda uporabljalo na javnih cestah za zaščito zdravja in življenja ljudi upravičilo pregled, ki naj bi se opravil hkrati z registracijo vozila, pri čemer naj bi se ugotovilo, da vozilo ni bilo udeleženo v nesreči in da je tehnično brezhibno. Države članice lahko torej predpišejo tehnični pregled za vozila pred registracijo, vendar pod pogojem, da ta obveznost ne pomeni arbitrarne diskriminacije, to pomeni, da velja tako za vozila, uvožena iz drugih držav članic kot tudi za domača vozila, ki so v enakem položaju. Vendar če nacionalni predpisi ne zahtevajo tehničnega pregleda za domača vozila, ki jih je treba registrirati v enakih okoliščinah kot vozila, uvožena iz drugih držav članic, potem je treba take predpise šteti za arbitrarno diskriminacijo.
   Poleg tega poljskih predpisov, ki omejujejo trgovino znotraj Skupnosti, ni mogoče upravičiti z zaščito zdravja in življenja ljudi, ker ne izpolnjujejo predpostavke nujnosti in sorazmernosti.
   Prvič, če bi se tehnični pregled opravil v eni izmed držav članic, bi bile na podlagi načela enakovrednosti in vzajemnega priznavanja, ki izhaja iz člena 3(2) Direktive Sveta 96/96/ES vse države članice zavezane priznati potrdilo, izdano v takih okoliščinah, kot če bi ga izdale same. Poljski organi se ne morejo sklicevati na argument, da so periodični tehnični pregledi, ki se opravijo v drugi državi članici, neveljavni. Opomba v dokumentih o registraciji, da je bilo vozilo odjavljeno, naj ne bi povzročila neveljavnosti vseh tehničnih pregledov in drugih dokazil v zvezi s tehničnim stanjem vozila in poleg tega odjava vozila nikakor ni povezana z njegovim tehničnim stanjem. Drugič, selektivni pregled bi bil bolj sorazmeren z zaščito cestnoprometne varnosti, ker bi zadevala le tista vozila, uvožena iz drugih držav članic, glede katerih je mogoče domnevati, da predstavljajo nevarnost za varnost cestnega prometa ali za okolje. Tretjič, Komisija se ne strinja s poljsko vlado, da so tehnični pregledi nujni za identifikacijo vozil in boj zoper kazniva dejanja. Izvajanje celotnih tehničnih pregledov, ki stanejo skoraj dvakrat toliko kot periodični tehnični pregledi ni nujno za opredelitev kategorije, podkategorije, nameravano uporabo ali vrsto vozila. Ti podatki so navadno navedeni v dokumentih vozila, ki se predložijo poljskim organom za registracijo. Četrtič, Komisija zavrača argument poljske vlade v zvezi z Dunajsko konvencijo. Pomanjkanje ustreznih pravil na mednarodni ravni ne vpliva na obveznosti Republike Poljske nasproti Skupnosti.


title: Zadeva T-305/14: Tožba, vložena 29. aprila 2014 – Vestolit proti Komisiji

text:
               14.7.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 223/54

         Tožba, vložena 29. aprila 2014 – Vestolit proti Komisiji
   (Zadeva T-305/14)
   2014/C 223/56
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Vestolit GmbH (Marl, Nemčija) (zastopnika: D. Greinacher, J. Martin in B. Scholtka, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               sklep Evropske komisije z dne 18. decembra 2013 o začetku formalnega postopka preiskave v zvezi s podporo za proizvodnjo elektrike iz obnovljivih virov energije in iz zemeljskega plina v skladu z zakonom o favoriziranju energije iz obnovljivih virov (v nadaljevanju: zakon EEG) ter v zvezi z znižano dodatno dajatvijo EEG za energetsko intenzivne uporabnike proti Zvezni republiki Nemčiji – državne pomoči SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), objavljen v Uradnem listu EU 7. februarja 2014, C 37, str. 73, v skladu s členom 263(1) PDEU razglasi za ničnega, ker Komisija posebno shemo kompenzacijskih nadomestil v skladu s členoma 40 in 41 EEG šteje za državno pomoč v smislu člena 107 PDEU;

               —

               Komisiji naloži, da v skladu s členom 87(3) Poslovnika Splošnega sodišča plača nujne stroške.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 107 PDEU
               Tožeča stranka trdi, da je Komisija podporo za obnovljive vire energije s sistemom dajatev in posebno shemo kompenzacijskih nadomestil za znižanje dodatne dajatve EEG neupravičeno štela za državne pomoči in da zato ne bi smela začeti formalnega postopka preiskave.

                           —

                           Tožeča stranka v zvezi s tem razloži, da je Komisija pri predhodni presoji vprašanja, ali posebna shema kompenzacijskih nadomestil pomeni pomoč, storila očitno napako pri presoji, saj s posebno shemo kompenzacijskih nadomestil kot izjemo od dodatne dajatve EEG ni bila podeljena nobena prednost, ki je energetsko intenzivni uporabniki ne bi prejeli pod običajnimi tržnimi pogoji.

                           —

                           Tožeča stranka poleg tega trdi, da državna sredstva niso bila prizadeta. Ker že izkupički od dodatne dajatve EEG ne pomenijo državnih sredstev, tudi z izjemo za energetsko intenzivne uporabnike ni mogoče prizadeti državnih sredstev.

                           —

                           Dalje, tožeča stranka trdi, da se s posebno shemo kompenzacijskih nadomestil ne izkrivlja konkurenca. Z njimi naj bi se kvečjemu uvedli konkurenčni pogoji, ki naj bi obstajali brez dodatne dajatve EEG.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj
               Tožeča stranka trdi, da je Komisija s sprejetjem Sklepa poleg tega kršila načelo varstva legitimnih pričakovanj. Nemška ureditev o podpori za obnovljive vire energije naj bi bila že predmet temeljitega preizkusa z vidika prava o državnih pomočeh. V tem preizkusu je Komisija leta 2002 ugotovila, da prenos državnih sredstev ni povezan z navedeno ureditvijo. Ker zakon EEG iz leta 2012 glede tega ne zajema bistvenih sprememb takratnega pravnega položaja, naj zadevnim gospodarskim subjektom ne bi bilo treba računati s tem, da bo opravljen ponovni preizkus, ampak naj bi se smele zanesti na ohranitev obstoječe ureditve.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: zloraba pooblastil
               Nazadnje tožeča stranka meni, da je Komisija zlorabila pooblastilo, ki ji pripada v skladu s členoma 107 PDEU in 108 PDEU. Komisija naj bi z začetkom postopka preiskave prednostno sledila cilju, da se načeloma harmonizira podpora za elektriko iz obnovljivih virov energije. Ta temeljni cilj je razviden tudi iz novega predloga smernic za pomoči v zvezi z okoljem in energijo, v katerih Komisija prvič določa podrobno ureditev za elektriko iz obnovljivih virov energije. Za uresničitev te harmonizacije pa bi morala Komisija uporabiti za to določen postopek za približevanje zakonodaj v skladu s členoma 116 PDEU in 117 PDEU.


title: Zadeva C-440/14 P: Pritožba, ki jo je National Iranian Oil Company vložila 23. septembra 2014 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 16. julija 2014 v zadevi T-578/12, National Iranian Oil Company proti Svetu

text:
               24.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 421/22

         Pritožba, ki jo je National Iranian Oil Company vložila 23. septembra 2014 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 16. julija 2014 v zadevi T-578/12, National Iranian Oil Company proti Svetu
   (Zadeva C-440/14 P)
   2014/C 421/33
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Pritožnica: National Iranian Oil Company (zastopnik: J.-M. Thouvenin, odvetnik)

      Drugi stranki v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija

      Predlogi

               —

               Sodba z dne 16. julija 2014, ki jo je izrekel sedmi senat Splošnega sodišča Evropske unije v zadevi T-578/12, naj se razveljavi;

               —

               naj se ugodi predlogom tožeče stranke, ki jih je predložila Splošnemu sodišču Evropske unije;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov na obeh stopnjah.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja šest očitkov zoper sodbo Splošnega sodišča, izrečeno 16. julija 2014.
   V okviru prvega razloga za razveljavitev tožeča stranka trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v točki 43 izpodbijane sodbe s tem, da je odločilo, da je glede na člen 46(2) Uredbe (EU) št. 267/2012 (1), Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 945/2012 (2) treba razumeti tako, da jasno navaja da njeno pravno podlago določa ta člen 46(2). Pravna podlaga naj bi namreč določala pravno obliko, v kateri mora biti akt, katerega podlaga je; vendar člen 46(2) ne določa nobene pravne oblike.
   Tožeča stranka v okviru drugega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo v točkah od 54 do 56 izpodbijane sodbe, ki so povzete v trditvi, da „iz člena 215(2) ni razvidno, da bi bilo treba na podlagi postopka iz člena 215(1) PDEU sprejeti posamezne omejevalne ukrepe zoper fizične ali pravne osebe, skupine ali nedržavne subjekte“. Prvič, člen 215(1), edina določba PDEU o omejevalnih ukrepih, naj bi jasno določala, da je postopek, ki se uporablja za take ukrepe, ta, ki ga določa in naj ne bi določala nobenega drugega. Drugič, člen 291 PDEU naj ne bi bil v skladu s členom 215(2) PDEU. Nazadnje, podredno, člena 291(2) PDEU naj ne bi bilo mogoče šteti tako, da daje Svetu za sprejetje omejevalnih ukrepov dodatno pravno podlago od tiste, določene v členu 215(2) PDEU.
   Tožeča stranka v okviru tretjega razloga, ki je naveden podredno, če bi bilo razsojeno, da je uporaba člena 291(2) PDEU, za utemeljitev sprejetja posamičnih omejevalnih ukrepov, pravno mogoča v okviru politike sprejemanja omejevalnih ukrepov, prvotno utemeljenih na členu 215 PDEU, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v bistvu v točkah od 74 do 83 sodbe razsodilo, da je Svet Unije, da bi povzelo besedilo člena 291(2) „ustrezno utemeljil“ uporabo tega posebnega postopka v tem primeru. Prvič, tako postavljena zahteva za utemeljitev naj ne bi ustrezala neizrecni utemeljitvi. Drugič, tudi ob domnevi, da bi implicitna utemeljitev lahko ustrezala tej zahtevi, naj v tej zadevi ne bi bila izpolnjena, saj naj bi Splošno sodišče zadevna besedila razlagalo napačno.
   Tožeča stranka v okviru četrtega razloga, navedenega podredno, če bi bilo razsojeno, da je uporaba člena 291(2) PDEU za utemeljitev sprejetja posamičnih omejevalnih ukrepov, pravno mogoča v okviru politike sprejemanja omejevalnih ukrepov, ki temelji na členu 215 PDEU, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 86 sodbe razsodilo, da člen 46(2) Uredbe št.o 267/2012 „daje Svetu pooblastilo za izvajanje določb člena 23(2) in (3) navedene uredbe“, kar naj bi zadoščalo za izpolnitev obveznosti obrazložitve glede navedbe pravne podlage te določbe, ki naj bi bil člen 291(2) PDEU. Tožeča stranka meni, da je Splošno sodišče s pravno napačno razlago člena 46(2) Uredbe št. 267/2012 prišlo do te ugotovitve.
   Tožeča stranka v okviru petega razloga, navedenega podredno, če bi bilo razsojeno, da je uporaba člena 291(2), za utemeljitev sprejetja posamičnih omejevalnih ukrepov, pravno mogoča v okviru politike sprejemanja omejevalnih ukrepov, utemeljenih na členu 215 PDEU, trdi, da je Splošno sodišče v točki 87 sodbe storilo napako s tem, da je menilo, da obveznost obrazložitve pravnih aktov Unije ne zavezuje Sveta, da izrecno navede, da je Uredba (EU) št. 267/2012 temeljila na členu 291(2) PDEU v zvezi s pravno podlago člena 46(2) Uredbe št. 267/2012.
   Tožeča stranka v okviru šestega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točki 115 sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je razsodilo, da je merilo iz člena 23(2)(d) Uredbe (EU) št. 267/2012 (sporno merilo) v skladu z načeli pravne države in splošneje z načeli prava Unije, ker naj ne bi bilo „arbitrarno, niti diskrecijsko“ ter v točki 123 sodbe, da „sporno merilo omejuje diskrecijsko pravico Sveta z vzpostavitvijo objektivnih meril in zagotavlja stopnjo predvidljivosti, ki jo zahteva pravo Unije“. Splošno sodišče naj bi prav tako kršilo pravico do obrambe tožeče stranke. Tožeča stranka najprej trdi, da je Splošno sodišče sporo merilo zaradi njegovega preoblikovanja razglasilo za skladnega s pravom Unije, čeprav bi bilo treba njegovo zakonitost presoditi glede na to, kakor je oblikovano v uredbi. Dalje opozarja, da dejstvo, da je Splošno sodišče preoblikovalo sporno merilo, da bi ga opredelilo za zakonito, posega v njeno pravico do obrambe s tem, da ji odvzema pravico opreti se na navedeno preoblikovano besedilo, da bi pripravila svojo obrambo, ker naj ne bi vedela za smisel tega preoblikovanja v času priprave obrambe, pri čemer naj bi mu nasprotovala. Nazadnje, tožeča stranka zatrjuje neobstoj skladnosti obrazložitve Splošnega sodišča, kar naj bi pomenilo kršitev njegove obveznosti obrazložitve.

      (1)  Uredba Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010 (UL L 88, str. 1).

      (2)  Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 945/2012 z dne 15. oktobra 2012 o izvajanju Uredbe (EU) št. 267/2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 282, str. 16).


title: Zadeva T-55/07: Tožba, vložena 23. februarja 2007 — Kraljevina Nizozemska proti Komisiji Evropskih skupnosti

text:
               14.4.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 82/52

         Tožba, vložena 23. februarja 2007 — Kraljevina Nizozemska proti Komisiji Evropskih skupnosti
   (Zadeva T-55/07)
   (2007/C 82/108)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Kraljevina Nizozemska (zastopnika: H.G. Sevenster in D.J.M. de Grave, zastopnika)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               naj se odločbo Komisije z dne 14. decembra 2006, s katero so bili iz financiranja s strani Skupnosti izvzeti nekateri izdatki, ki so državam članicam nastali iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na Nizozemsko in, natančneje, v zvezi z v njej uporabljenim finančnim popravkom o zahtevanem plačilu za izdatke, za katere ni možna subvencija v okviru EKUJS, oddelek „Jamstvo“, za leto 2002 v višini 5,67 milijona evrov;

               —

               naj se Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   V utemeljitev tožbe Nizozemska navaja, prvič, kršitev člena 4 Uredbe št. 2603/1999 (1), zaradi nepravilne razlage in uporabe načela „večletnih izdatkov “v smislu tega člena.
   Drugič, tožeča stranka zatrjuje kršitev člena 44(2) Uredbe 1257/1999 (2) in kršitev načela varstva zaupanja v pravo, zaradi uporabe finančnega popravka celotnega zneska zadevne vsote, kot posledice postopka, po katerem so ravnale nizozemske oblasti, medtem ko je Komisija že odobrila izjavo na podlagi oddelka „Jamstvo, “v skladu s postopkom v okviru odobritve dokumenta nizozemskega programa za razvoj podeželja 2000-2006.
   Podredno, tožeča stranka zatrjuje kršitev člena 7(4) Uredbe št. 1258/1999 (3) in člena 5(2)(c) Uredbe št. 729/90 (4) zaradi nepravilne uporabe teh členov v izpodbijani odločbi, ker Skupnost ni utrpela nobene finančne škode zaradi postopka, ki so ga uporabile nizozemske oblasti.
   Še bolj podredno, tožeča stranka zatrjuje kršitev načela sorazmernosti, ker je bil popravek uporabljen za celoten znesek zadevne vsote, medtem ko so nizozemske oblasti nesporno pravilno uporabile EKUJS sredstva, ker Skupnost ni utrpela nobene finančne škode zaradi postopka, ki so ga uporabile nizozemske oblasti.
   Nazadnje, tožeča stranka zatrjuje kršitev obveznosti obrazložitve, ker je bil popravek uporabljen za celoten znesek zadevne vsote, brez vsakršne navedbe razlogov in v nasprotju z ugotovitvam spravnega organa, medtem ko so nizozemske oblasti nesporno pravilno uporabile EKUJS sredstva, ker Skupnost ni utrpela nobene finančne škode zaradi postopka, ki so ga uporabile nizozemske oblasti.

      (1)  Uredba Komisije (ES) št. 2603/1999 z dne 9. decembra 1999 o določbah za prehod na podporo za razvoj podeželja iz Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 (UL L 316, str. 26).

      (2)  Uredba Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL L 160, str. 80).

      (3)  Uredba Sveta (ES) št. 1258/1999 z dne 17. maja 1999 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 160, str. 103).

      (4)  Uredba Sveta (EGS) št. 729/70 z dne 21. aprila 1970 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 94, str. 13).


title: Zadeva C-605/12: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 16. oktobra 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Welmory sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku (Predhodno odločanje — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Direktiva 2006/112/ES — Člen 44 — Pojem „stalna poslovna enota“ prejemnika storitve — Kraj, za katerega se šteje, da so bile storitve opravljene za davčne zavezance — Transakcija znotraj Skupnosti)

text:
               22.12.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 462/2

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 16. oktobra 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Naczelny Sąd Administracyjny – Poljska) – Welmory sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
   (Zadeva C-605/12) (1)

   ((Predhodno odločanje - Skupni sistem davka na dodano vrednost - Direktiva 2006/112/ES - Člen 44 - Pojem „stalna poslovna enota“ prejemnika storitve - Kraj, za katerega se šteje, da so bile storitve opravljene za davčne zavezance - Transakcija znotraj Skupnosti))
   (2014/C 462/03)
   Jezik postopka: poljščina

      Predložitveno sodišče

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča strankai: Welmory sp. z o.o.

      Tožena stranka: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Izrek

   Za prvega davčnega zavezanca s sedežem gospodarske dejavnosti v državi članici, za katerega storitve opravlja drugi davčni zavezanec s sedežem v drugi državi članici, je treba šteti, da ima – za določitev kraja obdavčitve teh storitev – v tej drugi državi članici „stalno poslovno enoto“ v smislu člena 44 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2008/8/ES z dne 12. februarja 2008, če ima ta poslovna enota zadostno stopnjo stalnosti in ima ustrezno strukturo v smislu človeških in tehničnih virov, ki mu omogoča prejemati storitve in jih uporabljati za svojo gospodarsko dejavnost, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

      (1)  UL C 79, 16.3.2013.


title: Zadeva C-462/11: Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 14. decembra 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Dâmbovița – Romunija) – Victor Cozman proti Teatrul Municipal Târgoviște (Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Dodatni protokol št. 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin — Dopustnost nacionalne zakonodaje, ki določa znižanje plač za več skupin javnih uslužbencev — Neizvajanje prava Unije — Očitna nepristojnost Sodišča)

text:
               10.3.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 73/13

         Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 14. decembra 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Dâmbovița – Romunija) – Victor Cozman proti Teatrul Municipal Târgoviște
   (Zadeva C-462/11) (1)

   (Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Dodatni protokol št. 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin - Dopustnost nacionalne zakonodaje, ki določa znižanje plač za več skupin javnih uslužbencev - Neizvajanje prava Unije - Očitna nepristojnost Sodišča)
   2012/C 73/23
   Jezik postopka: romunščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal Dâmbovița

      Stranki

      Tožeča stranka: Victor Cozman

      Tožena stranka: Teatrul Municipal Târgoviște

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunal Dâmbovița – Razlaga člena 1 Dodatnega protokola št. 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin – Dopustnost nacionalne zakonodaje, ki določa znižanje plač za več skupin javnih uslužbencev – Narava predpisov o plačah – Meje

      Izrek

   Sodišče Evropske unije očitno ni pristojno za odgovor na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Tribunalul Dâmbovița (Romunija) z odločbo z dne 7. februarja 2011.

      (1)  UL C 331, 12.11.2011.


title: Zadeva C-461/08: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 23. oktobra 2008 – Don Bosco Onroerend Goed BV proti Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.3.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 69/16

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 23. oktobra 2008 – Don Bosco Onroerend Goed BV proti Staatssecretaris van Financiën
   (Zadeva C-461/08)
   (2009/C 69/29)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predložitveno sodišče
   Hoge Raad der Nederlanden
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Don Bosco Onroerend Goed BV

      Tožena stranka: Staatssecretaris van Financiën
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 13, del B, točka g v povezavi s členom 4(3)(a) Šeste direktive (1) razlagati tako, da je obdavčena dobava objektov, ki je deloma porušen za to, da se ga nadomesti z objektom, ki ga je šele treba zgraditi?

               2.

               Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, ali sta rušenje odredila in stroške za to prevzela prodajalec ali pa kupec objekta, in sicer v smislu, da je dobava obdavčena samo, če je rušenje odredil prodajalec in tudi on sam stroške zanj prevzel nase?

               3.

               Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembno, ali je načrt novogradnje razvil prodajalec ali pa kupec objekta, in sicer v smislu, da je dobava obdavčena samo, če je načrt novogradnje razvil prodajalec?

               4.

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je obdavčena vsaka dobava, ki se opravi po tem, ko se dejansko prične z rušenjem objekta, ali pa dobava, ki se opravi šele kasneje, zlasti po tem, ko je porušen že znaten del?

      (1)  Šesta direktiva Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL L 145, str. 1).


title: Zadeva C-382/07: Tožba, vložena 8. avgusta 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

text:
               22.9.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 223/9

         Tožba, vložena 8. avgusta 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki
   (Zadeva C-382/07)
   (2007/C 223/12)
   Jezik postopka: portugalščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: N. Yerrell in M. Telles Romão, zastopnika)

      Tožena stranka: Portugalska republika
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/51/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o spremembi Direktive Sveta 91/440/EGS o razvoju železnic Skupnosti, oziroma v vsakem primeru, ker jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

               —

               Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Rok za uskladitev notranjega pravnega reda z direktivo se je iztekel 31. decembra 2005.

      (1)  UL L 164, str. 164.


title: Zadeva T-535/10: Sodba Splošnega sodišča z dne 13. junij 2012 – Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias proti UUNT – Garmo (GAZI Hellim) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti GAZI Hellim — Prejšnja kolektivna besedna znamka Skupnosti HALLOUMI — Relativni razlog za zavrnitev — Podobnost znakov — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               21.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/20

         Sodba Splošnega sodišča z dne 13. junij 2012 – Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias proti UUNT – Garmo (GAZI Hellim)
   (Zadeva T-535/10) (1)

   (Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti GAZI Hellim - Prejšnja kolektivna besedna znamka Skupnosti HALLOUMI - Relativni razlog za zavrnitev - Podobnost znakov - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)
   2012/C 217/42
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias (Nikozija, Ciper) (zastopniki: sprva C. Milbradt in H. Van Volxem, nato C. Milbradt in A. Schwarz, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: G. Schneider, zastopnik)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe UUNT: Garmo AG (Stuttgart, Nemčija)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 29. septembra 2010 (zadeva R 1497/2009-4) glede postopka z ugovorom med Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias in Garmo AG.

      Izrek

               1.

               Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 20. septembra 2010 (zadeva R 1497/2009-4) se razveljavi.

               2.

               UUNT se naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, ki so nastali v postopku pred odborom za pritožbe.

      (1)  UL C 30, 29.1.2011.


title: Zadeva C-256/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) 9. maja 2016 – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg

text:
               18.7.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 260/29

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) 9. maja 2016 – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg
   (Zadeva C-256/16)
   (2016/C 260/36)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Finanzgericht Düsseldorf

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Deichmann SE

      Tožena stranka: Hauptzollamt Duisburg

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je Izvedbena uredba Komisije (EU) 2016/223 (1) z dne 17. februarja 2016 o uvedbi postopka za oceno nekaterih zahtevkov za tržnogospodarsko obravnavo ter individualno obravnavo kitajskih in vietnamskih proizvajalcev izvoznikov ter izvajanju sodbe Sodišča v združenih zadevah C-659/13 in C-34/14 veljavna?

      (1)  UL L 41, str. 3.


title: Zadeva F-40/10: Tožba, vložena 7. junija 2010 – Lebedef proti Komisiji

text:
               31.7.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 209/55

         Tožba, vložena 7. junija 2010 – Lebedef proti Komisiji
   (Zadeva F-40/10)
   ()
   2010/C 209/87
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburg) (zastopnik: F. Frabetti, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero je ugotovila, da je tožeča stranka za leto 2009 brez dovoljenja za 5,5 dni prekoračila letni dopust.

      Predlog tožeče stranke

               —

               Odločba z dne 11. avgusta 2009, s katero je generalni direktor Evropskega statističnega urada (EUROSTAT) oddelku za kadrovske zadeve na tem uradu dal navodilo, naj pristojnim službam Urada za upravljanje in izplačevanje posameznih dajatev sporočijo, da je tožeča stranka za leto 2009 za 5,5 dni prekoračila letni dopust, da bi tožeča stranka za to obdobje izgubila plačilo;

               —

               Evropski komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva C-470/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 7. septembra 2015 – Lufthansa Cargo AG/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               30.11.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 398/17

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 7. septembra 2015 – Lufthansa Cargo AG/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Zadeva C-470/15)
   (2015/C 398/22)
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Raad van State

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka in pritožnica: Lufthansa Cargo AG

      Druga stranka v postopku: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 3(1)(c)(ii), prvi stavek, Sporazuma o zračnem prometu med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Združenimi državami Amerike na drugi (UL 2007, L 134) razlagati tako, da daje letalski družbi Skupnosti iz države članice A učinkovito pravico, da raztovori tovor, natovorjen v tretji državi, po vmesnem pristanku v Združenih državah, v katerih se ta tovor ne raztovori, v drugi državi članici B, in da v zvezi s tem sklicevanje na dvostranske sporazume med državo članico B in tretjo državo ni potrebno?

               2.

               Ali lahko letalska družba Skupnosti v razmerju do drugih držav članic, ki niso država članica, kjer ima družba glavni sedež, izpelje pravice na podlagi Sporazuma o zračnem prometu med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Združenimi državami Amerike na drugi?

               3.

               Ali člen 5 Uredbe (ES) št. 847/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pogajanjih in izvajanju sporazumov o letalskih prevozih med državami članicami in tretjimi državami (UL L 195) nasprotuje temu, da se pri presoji, ali je merilo glede ustanavljanja v smislu člena 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije, kot je bilo pojasnjeno v sodni praksi Sodišča, izpolnjeno, med drugim zahteva, da mora imeti letalska družba Skupnosti z glavnim sedežem v državi članici A v državi članici B nameščen del flote, ki je sestavljen iz najmanj dveh letal?


title: Izbris zadeve T-251/99

text:
               4.12.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 300/54

         Izbris zadeve T-251/99 (1)

   (2004/C 300/105)

      (Jezik postopka: nizozemščina)

   Predsednik drugega razširjenega senata Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti je s sklepom z dne 5. oktobra 2004 odločil o izbrisu zadeve pod opr. št. T-251/99: Texaco Nederland B.V. in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti.

      (1)  UL C 20, 22.1.2000.