Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 12. februarja 2014. # dm-drogerie markt GmbH & Co. KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-26/13.


Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 3. julija 2014. # Sharif University of Technology proti Svetu Evropske unije. # Zadeva T-181/13.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. februarja 1983. # Naamloze vennootschap Farr Company proti Belgijski državi. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen - Belgija. # Skupna carinska tarifa. # Zadeva 130/82.


title: Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 19. maja 2010. # Ravensburger AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek za ugotovitev ničnosti - Besedna znamka Skupnosti MEMORY - Absolutni razlog za zavrnitev - Opisni značaj - Člena 7(1)(c) in 75 Uredbe (ES) št. 40/94 (postala člena 7(1)(c) in 77 Uredbe (ES) št. 207/2009). # Zadeva T-108/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 19. maja 2010 – Ravensburger proti UUNT – Educa Borras (MEMORY)
      (Zadeva T-108/09)
      „Znamka Skupnosti – Postopek za ugotovitev ničnosti – Besedna znamka Skupnosti MEMORY – Absolutni razlog za zavrnitev – Opisnost – Člena 7(1)(c) in 75 Uredbe (ES) št. 40/94 (postala člena 7(1)(c) in 77 Uredbe (ES) št. 207/2009)“
      Znamka Skupnosti – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Absolutni razlogi za ničnost – Registracija v nasprotju s členom 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 (Uredba Sveta št. 40/94, člena 7(1)(c) in 51(1)(a)) (Glej točki
         30, 31.)

      Predmet

               Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 8. januarja 2009 (zadeva R 305/2008-2) v zvezi s postopkom za ugotovitev
                  ničnosti med Educa Borras, SA in Ravensburger AG.

            Podatki o zadevi

               Registrirana znamka Skupnosti, ki je bila predmet zahteve za ugotovitev ničnosti:

               besedna znamka MEMORY za proizvode iz razredov 9 in 28

               Imetnik znamke Skupnosti:

               Ravensburger AG

               Stranka, ki zahteva ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti:

               Educa Borras, SA

               Odločba oddelka za izbris:

               ničnost zadevne znamke Skupnosti

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Ravensburger AG se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. maja 2009. # Philippe Guigard proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Odškodninska tožba - Pogoji za pogodbeno in nepogodbeno odgovornost Skupnosti - Členi 313(2)(k), 314 in 317(a) Četrte konvencije iz Loméja, kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu. # Zadeva C-214/08 P.

text:
      Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. maja 2009 – Guigard proti Komisiji
      (Zadeva C‑214/08 P)
      „Pritožba – Odškodninska tožba – Pogoji za pogodbeno in nepogodbeno odgovornost Skupnosti – Členi 313(2)(k), 314 in 317(a) Četrte konvencije iz Loméja, kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu“
      Postopek – Odškodninska tožba (členi 225(1) ES, 235 ES, 238 ES in 240 ES) (Glej točke od 39 do 43.)
      Predmet

               Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 11. marca 2008 v zadevi Guigard proti Komisiji (T-301/05),
                  s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo pritožnice za nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela zaradi ravnanja Komisije,
                  ki ni nepodaljšala njene pogodbe o zaposlitvi, sklenjene v okviru tehničnega sodelovanja med Skupnostjo in Republiko Nigerijo,
                  ki ga je financiral Evropski razvojni sklad – Kršitev člena 313(2)(k) in člena 314 Četrte konvencije iz Loméja (UL L 229,
                  str. 1), kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu (UL L 156, str. 3) – Kršitev obveznosti obrazložitve
                  in pravice do obrambe

            Izrek

                  1)

                  	Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 11. marca 2008 v zadevi Guigard proti Komisiji (T-301/05) se razveljavi
                     v delu, v katerem je bila tožba P. Guigarda razglašena za dopustno.

                  2)

                  	Tožba P. Guigarda v zadevi T-301/05 se zavrne.

                  3)

                  	Postopek s pritožbo P. Guigarda se ustavi.

                  4)

                  	P. Guigardu se naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila Komisija Evropskih skupnosti Sodišču Evropskih skupnosti in Sodišču
                     prve stopnje Evropskih skupnosti.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. novembra 1965. # Jean Lens proti Sodišču Evropskih skupnosti. # Zadeva 55-64.


Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 13. decembra 2006. # José António de Brito Sequeira Carvalho proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva F-17/05.


Sodba Sodišča z dne 29. oktobra 1980. # Maizena GmbH proti Svetu Evropskih skupnosti. # Proizvodne kvote. # Zadeva 139/79.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 15. maja 2003. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji. # Neizpolnitev obveznosti države - Člen 5. # Zadeva C-419/01.


Sodba Sodišča z dne 5. julija 1978. # Hermann Ludwig proti Freie und Hansestadt Hamburg. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesverwaltungsgericht - Nemčija. # Zadeva 138/77.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 28. aprila 1983. # Office national de commercialisation des produits viti-vinicoles proti Société à responsabilité limitée Les Fils d'Henri Ramel. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de commerce de Bourg-en-Bresse - Francija. # Kmetijstvo - Zneski denarnega nadomestila. # Zadeva 170/82.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 23. decembra 2009.#Serrantoni Srl in Consorzio stabile edili Scrl proti Comune di Milano.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija.#Javna naročila gradenj - Direktiva 2004/18/ES - Člena 43 ES in 49 ES - Načelo enakega obravnavanja - Združenja podjetij - Prepoved konkuriranja ‚consorzio stabile‘ (‚stalnega združenja‘) in družbe, ki je njegov član, pri istem javnem naročilu.#Zadeva C-376/08.

text:
      Zadeva C-376/08
      Serrantoni Srl
      in
      Consorzio stabile edili Scrl
      proti
      Comune di Milano
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo
      Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
      „Javna naročila gradenj – Direktiva 2004/18/ES – Člena 43 ES in 49 ES – Načelo enakega obravnavanja – Združenja podjetij – Prepoved konkuriranja ‚consorzio stabile‘ (‚stalnega združenja‘) in družbe, ki je njegov član, pri istem javnem naročilu“
      Povzetek sodbe
      Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Postopki oddaje javnih
            naročil – Naročilo, ki ne dosega praga vrednosti, določenega z Direktivo 2004/18
      (člena 43 ES in 49 ES)
      Pravo Skupnosti je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom, ki v okviru postopka oddaje javnega naročila,
         katerega vrednost ne dosega praga iz člena 7(1)(c) Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj,
         blaga in storitev, ima pa čezmejni interes, določajo samodejno izključitev iz tega postopka in kazenske sankcije za združenje
         v smislu nacionalne zakonodaje in podjetja, ki so njegovi člani, če so ta v okviru istega postopka vložila ponudbe, ki so
         konkurenčne ponudbam tega združenja, čeprav navedeno združenje ni vložilo ponudbe za račun in v interesu teh podjetij.

      Tak ukrep samodejne izključitve, ki se nanaša le na obliko stalnega združenja in podjetja, ki so njegovi člani, in se v primeru
         konkurenčnih ponudb uporablja neodvisno od vprašanja, ali to združenje sodeluje pri zadevnem javnem naročilu za račun in v
         interesu podjetij, ki so vložila ponudbo, namreč povzroča neenako obravnavanje v škodo te oblike združenja, zaradi česar ni
         v skladu z načelom enakosti.

      Poleg tega pravilo sistematične izključitve, ki hkrati pomeni tudi absolutno obveznost za naročnike, da izključijo zadevne
         subjekte, tudi ko povezave med njimi ne vplivajo na njihovo ravnanje v postopkih, v katerih so sodelovali, je v nasprotju
         z interesom Skupnosti, da se pri postopkih za oddajo zagotovi čim večja udeležba ponudnikov, in presega okvir, ki je potreben
         za doseganje cilja, da se zagotovi uporaba načel enakega obravnavanja in preglednosti. Tako pravilo torej ni skladno z načelom
         sorazmernosti.

      Dalje, člena 43 ES in 49 ES nasprotujeta vsakemu nacionalnemu ukrepu, ki čeprav se uporablja brez diskriminacije glede na
         državljanstvo, za državljane Skupnosti pomeni oviro pri izvrševanju svobode ustanavljanja in opravljanja storitev, ki ju zagotavljata
         omenjeni določbi Pogodbe. Glede tega ima nacionalno pravno pravilo, ki določa ukrep samodejne izključitve v škodo stalnih
         združenj in podjetij, ki so njihovi člani, odvračilen učinek na gospodarske subjekte s sedežem v drugih državah članicah,
         in sicer po eni strani na podjetja, ki bi se hotela ustanoviti v zadevni državi članici z ustanovitvijo stalnega združenja
         – ki bi lahko bilo sestavljeno tako iz nacionalnih kot iz tujih podjetij – in po drugi strani na podjetja, ki bi se hotela
         pridružiti takim že ustanovljenim združenjem, da bi lahko tako lažje sodelovala v postopkih javnih naročil pri naročnikih
         iz te države članice in da bi lahko lažje ponujala svoje storitve. Taka omejitev v smislu členov 43 ES in 49 ES kljub svojemu
         legitimnemu cilju preprečevanja navzkrižja interesov zadevnih združenj in podjetij, ki so njihovi člani, ni upravičena, ker
         presega okvir, ki je potreben za doseganje tega cilja.

      (Glej točke 37, 38, od 40 do 42, 45, 46 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 23. decembra 2009(*)

      „Javna naročila gradenj – Direktiva 2004/18/ES – Člena 43 ES in 49 ES – Načelo enakega obravnavanja – Združenja podjetij – Prepoved konkuriranja ‚consorzio stabile‘ (‚stalnega združenja‘) in družbe, ki je njegov član, pri istem javnem naročilu“
      V zadevi C‑376/08,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo
         regionale per la Lombardia (Italija) z odločbo z dne 2. aprila 2008, ki je prispela na Sodišče 18. avgusta 2008, v postopku

      Serrantoni Srl,

      Consorzio stabile edili Scrl
      proti
      Comune di Milano,

      ob udeležbi
      Bora Srl Construzioni edili,

      Unione consorzi stabili Italia (UCSI),

      Associazione nazionale imprese edili (ANIEM),

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik tretjega senata v funkciji predsednika četrtega senata, R. Silva de Lapuerta, sodnica, E. Juhász
         (poročevalec), G. Arestis in T. von Danwitz, sodniki,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti C. Zadra in D. Recchia, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z
         dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL L 134, str. 114), členov
         39 ES, 43 ES, 49 ES in 81 ES ter splošnih načel enakega obravnavanja in sorazmernosti.

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med gradbenim podjetjem Serrantoni Srl (v nadaljevanju: Serrantoni) in Comune di Milano
         (mesto Milano) glede odločitve slednjega, da družbo Serrantoni izključi iz sodelovanja pri postopku oddaje javnega naročila
         gradenj.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        V uvodni izjavi 2 Direktive 2004/18 je navedeno:

      „Za oddajo naročil, sklenjenih v državah članicah v imenu države, regionalnih ali lokalnih in drugih oseb javnega prava, veljajo
         načela iz Pogodbe [ES] in zlasti načelo prostega pretoka blaga, načelo svobode ustanavljanja in načelo svobode opravljanja
         storitev ter načela, ki iz teh izhajajo, kot so načelo enakopravnosti, načelo nediskriminacije, načelo vzajemnega priznavanja,
         načelo sorazmernosti in načelo transparentnosti. Vendar je za naročila nad določeno vrednostjo priporočljivo na podlagi teh
         načel sprejeti določbe o usklajevanju nacionalnih postopkov za dodeljevanje teh naročil na ravni Skupnosti, da bi zagotovili
         njihovo uresničevanje in jamčili odpiranje javnih naročil konkurenci. Te usklajevalne določbe bi se zato morale razlagati
         v skladu z zgoraj navedenimi pravili in načeli kakor tudi z drugimi pravili iz Pogodbe.“

      4        Člen 2 te direktive določa:

      „Naročniki morajo obravnavati gospodarske subjekte enakopravno in nediskriminacijsko ter delovati transparentno.“
      5        Člen 4 navedene direktive, naslovljen Gospodarski subjekti, določa:

      „1. Kandidati ali ponudniki, ki po zakonodaji države članice, v kateri so ustanovljeni, smejo opravljati ustrezne storitve,
         ne smejo biti zavrnjeni samo z utemeljitvijo, da bi po zakonodaji države članice, v kateri je javno naročilo oddano, morali
         biti fizična ali pravna oseba.

      […]
      2. Skupine gospodarskih subjektov lahko predložijo ponudbo in se prijavijo kot kandidati. Za predložitev ponudbe ali zahtevka
         za sodelovanje naročniki od teh skupin ne smejo zahtevati posebne pravne oblike; vendar se od skupine, ki je uspešen ponudnik,
         lahko zahteva pridobitev pravne osebnosti, če je ta sprememba nujna za uspešno izvedbo naročila.“

      6        V skladu s členom 7(1)(c) Direktive 2004/18 v različici, ki je na podlagi spremembe z Uredbo Komisije (ES) št. 2083/2005 z
         dne 19. decembra 2005 o spremembah direktiv 2004/17/ES in 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta glede njunih pragov uporabe
         za postopke za oddajo naročil (UL L 333, str. 28) veljala ob nastanku dejanskega stanja, upoštevnega za postopek v glavni
         stvari, se Direktiva 2004/18 uporablja za javna naročila gradenj, katerih vrednost brez davka na dodano vrednost je enaka
         ali večja od 5.278.000 EUR.

      7        Člen 45 te direktive, naslovljen Osebni položaj kandidata ali ponudnika, v odstavku 2 določa:

      „Vsak gospodarski subjekt je lahko izključen iz postopka oddaje naročila, če:
      (a)       je bodisi v stečaju bodisi v postopku likvidacije, kadar z njegovimi posli upravlja sodišče, se je začel postopek z upniki,
         je opustil poslovno dejavnost ali je v kater[em] koli podobnem položaju, ki izhaja iz sorodnega postopka po nacionalnih zakonih
         ali predpisih;

      (b)       je bodisi subjekt v postopku za objavo stečaja, naloga za prisilno likvidacijo ali sodne izvedbe ali dogovora z upniki bodisi
         v drugih podobnih postopkih po nacionalnih zakonih ali predpisih;

      (c)       je bil s pravnomočno sodbo v skladu s pravnimi predpisi zadevne države obsojen za prestopek v zvezi z njegovim poklicnim ravnanjem;
      (d)       je bil spoznan za krivega zaradi hude poklicne napake, ki je bil[a] dokazan[a] s sredstvi, ki jih naročniki lahko utemeljijo;
      (e)       ni izpolnjeval obveznosti v zvezi s plačili prispevkov za socialno varnost v skladu z zakonskimi določbami države, kjer ima
         sedež, ali določbami države naročnika;

      (f)       ni izpolnjeval obveznosti v zvezi s plačili davkov v skladu z zakonskimi določbami države, kjer ima sedež, ali določbami države
         naročnika;

      (g)       je kriv resnih zavaj[a]jočih razlag pri dajanju informacij, zahtevanih v skladu s tem poglavjem, ali teh informacij ni zagotovil.

      Države članice morajo določiti izvedbene pogoje za ta odstavek v skladu s svojo nacionalno zakonodajo in ob upoštevanju zakonodaje
         Skupnosti.“

       Nacionalna ureditev
      8        Zakonska uredba št. 163, ki se nanaša na sprejetje zakonika o javnih naročilih gradenj, storitev in blaga na podlagi direktiv
         2004/17/ES in 2004/18/ES (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive
         2004/17/CE e 2004/18/CE), z dne 12. aprila 2006 (redni dodatek h GURI št. 100 z dne 2. maja 2006, v nadaljevanju: zakonska
         uredba št. 163/2006) v Italiji v celoti ureja postopke oddaje javnih naročil v gradbenem in storitvenem sektorju ter sektorju
         blaga. Člen 34 te zakonske uredbe, kakor je bila spremenjena z zakonsko uredbo št. 113 z dne 31. julija 2007, naslovljen Subjekti,
         ki se jim sme oddati javno naročilo, v odstavku 1 določa:

      „1. Brez poseganja v izrecno določene omejitve smejo v postopku za oddajo javnih naročil sodelovati ti subjekti:
      […]
      b)      združenja proizvodnih in delovnih zadrug […] in obrtno-podjetniška združenja […];
      c)       stalna združenja, ustanovljena med drugim kot mešana podjetja […] med posamičnimi izvajalci gradenj (vključno z obrtniki),
         gospodarskimi družbami ali proizvodnimi in delovnimi zadrugami, v skladu z določbami iz člena 36;

      […]
      f)       subjekti, ki so vstopili v evropsko gospodarsko interesno združenje (EGIZ) […];
      f(a)       gospodarski subjekti […] s sedežem v drugih državah članicah, ustanovljeni v skladu z veljavno zakonodajo zadevne države.“
      9        Člen 36(1) zakonske uredbe št. 163/2006 določa:

      „,Stalna združenja‘ (,consorzi stabili‘) so tista […], ki se s sklepi svojih organov upravljanja zavežejo, da bodo skupaj
         sodelovala pri javnih naročilih gradenj, storitev ali blaga za obdobje, ki ni krajše od petih let, in s tem namenom ustanovijo
         skupno podjetje.“

      10      Člen 36(5) zakonske uredbe št. 163/2006 v različici, ki je veljala ob nastanku dejstev, ki so pomembna za postopek v glavni
         stvari, določa:

      „[…] udeležba stalnega združenja in njegovih članov pri istem postopku oddaje je prepovedana; za kršitve te prepovedi se uporablja
         člen 353 kazenskega zakonika […]“

      11      Člen 37(7) te zakonske uredbe v različici, ki je veljala ob nastanku dejstev, ki so pomembna za postopek v glavni stvari,
         določa:

      „[…] Združenja iz člena 34(1)(b) morajo pri ponudbi označiti, za katere člane združenja velja; slednjim je, v kakršni koli
         obliki, prepovedana udeležba v istem postopku zbiranja ponudb; v primeru kršitve so tako združenje kot član izključeni iz
         postopka; v primeru kršitve te prepovedi se uporablja člen 353 kazenskega zakonika […]“

      12      V skladu s členom 353 kazenskega zakonika se kršitev zgoraj omenjene prepovedi kaznuje z zaporno kaznijo do dveh let, v nekaterih
         okoliščinah tudi do petih let, in z denarno kaznijo.

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      13      Comune di Milano je leta 2007 izdalo poziv za zbiranje ponudb za naročilo gradnje, ki se je nanašalo na „nujne in varčevalne
         ukrepe za matične urade, sklop V“. Comune di Milano se je 27. septembra 2007 odločilo, da iz postopka oddaje naročila zaradi
         kršitve člena 36(5) zakonske uredbe št. 163/2006 izključi družbo Serrantoni, članico stalnega združenja Consorzio stabile
         edili Scrl, in to združenje. Comune di Milano je na podlagi te določbe – zaradi nadaljnje obravnave v skladu s členom 353
         kazenskega zakonika – odredilo odstop dokumentov državnemu tožilstvu in naročilo dodelilo drugemu podjetju.

      14      Družba Serrantoni in stalno združenje, ki mu pripada, sta pri predložitvenem sodišču vložila pritožbo zoper to odločitev naročnika,
         pri čemer sta navedla, da člen 36(5) zakonske uredbe št. 163/2006 ni skladen s členom 4 Direktive 2004/18, členi 39 ES, 43
         ES, 49 ES in 81 ES ter načelom prepovedi diskriminacije.

      15      Predložitveno sodišče na začetku poudarja, da nacionalna zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, razlikuje
         med stalnimi združenji in združenji proizvodnih in delavskih zadrug ter obrtno-podjetniškimi združenji. Kar zadeva prve, velja
         za združenje in za družbe, ki so njegove članice, absolutna prepoved, da istočasno z ločenimi ponudbami sodelujejo pri istem
         naročilu, za kar so zagrožene samodejna izključitev in kazenske sankcije. Kar zadeva druge, se prepoved nanaša le na združenje
         in na družbe, v interesu katerih je to združenje vložilo ponudbo v okviru zadevnega naročila. To sodišče navaja, da v zadevi
         v glavni stvari zadevno stalno združenje ni sodelovalo pri zbiranju ponudb v interesu družbe Serrantoni.

      16      Predložitveno sodišče v nadaljevanju poudarja, da se različne oblike zgoraj omenjenih združenj glede namena in organizacije
         ne razlikujejo toliko, da bi bilo upravičeno tako neenako obravnavanje. Vse te oblike imajo enako osnovo, katere namen je
         vzpostavitev sodelovanja med podjetji, ki so člani združenja, zaradi zmanjšanja stroškov upravljanja in optimiziranja ekonomskih
         rezultatov vsakega od njih in izboljšanja konkurence na področju javnih naročil. Sodišče se torej sprašuje, ali je ta razlika
         pri obravnavanju skladna z načelom prepovedi diskriminacije in zahtevo Skupnosti, da se v postopkih oddaje javnih naročil
         zagotovi čim večja udeležba.

      17      Predložitveno sodišče se tudi sprašuje, ali je ta razlika pri obravnavanju skladna s členom 4 Direktive 2004/18 – saj je obravnavana
         izključitev odvisna le od pravne organizacijske oblike zadevnega subjekta kot stalnega združenja – in s členi 39 ES, 43 ES,
         49 ES in 81 ES. Ta diskriminacija naj bi bila poleg tega še posebej pomembna zaradi dejstva, da pravni redi številnih držav
         članic predvidevajo ustanovitev združenj in da je to na ravni Skupnosti povzeto z ureditvijo evropskih gospodarskih interesnih
         združenj (EGIZ).

      18      Nazadnje, predložitveno sodišče navaja, da je zadevna absolutna prepoved utemeljena zgolj s formalnim dejavnikom, namreč z
         udeležbo družbe v določeni obliki združenja. Sporna zakonodaja namreč nikjer ne zahteva konkretne presoje medsebojnega vpliva
         združenja in podjetja, ki je njegov član, temveč, nasprotno, vzpostavlja abstraktno domnevo navzkrižja interesov. Tako, navaja
         omenjeno sodišče, je ta absolutna prepoved veljavna, čeprav združenje ne sodeluje pri naročilu v interesu zadevne družbe,
         se nanjo ni obrnilo v zvezi z izvršitvijo naročila in se torej z njo ni dogovorilo za vložitev ponudbe. Sprašuje se torej,
         ali je mogoče to absolutno prepoved upravičiti z nujnim razlogom varovanja splošnega interesa zaradi varstva zakonitosti postopka
         javnih naročil in ali bistveno ne presega svojega namena.

      19      Glede na te ugotovitve je Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje
         predložilo ti vprašanji:

      „1.      Ali nacionalne določbe iz člena 36(5) zakonske uredbe št. 163/2006 […], ki določajo:
      –        v primeru sodelovanja člana združenja samodejno izključitev združenega subjekta iz postopka javnega naročila zgolj zato, ker
         ima določeno pravno organizacijsko obliko (stalno združenje), ne pa drugih, v bistvu enakih pravno organizacijskih oblik (združenje
         proizvodnih in delavskih zadrug ali obrtno-podjetniško združenje),

      –        in hkrati v primeru sodelovanja stalnega združenja, čeprav bi izjavilo, da sodeluje za račun drugih podjetij in da bo v primeru
         uspeha podelilo dela drugim podjetjem, samodejno izključitev podjetja zgolj zaradi formalnega dejstva, da se je pridružilo
         takemu združenju,

      nasprotujejo pravilni uporabi člena 4 Direktive 2004/18 […]?
      2.      Ali nacionalne določbe iz člena 36(5) zakonske uredbe št. 163/2006 […], ki določajo:
      –        v primeru sodelovanja člana združenja samodejno izključitev združenega subjekta iz postopka javnega naročila zgolj zato, ker
         ima določeno pravno organizacijsko obliko (stalno združenje), ne pa drugih, v bistvu enakih pravnih organizacijskih oblik
         (združenje proizvodnih in delavskih zadrug ali obrtno-podjetniško združenje),

      –        in hkrati v primeru sodelovanja stalnega združenja, čeprav bi izjavilo, da sodeluje za račun drugih podjetij in da bo v primeru
         uspeha podelilo dela drugim podjetjem, samodejno izključitev podjetja zgolj zaradi formalnega dejstva, da se je pridružilo
         takemu združenju,

      nasprotujejo pravilni uporabi členov 39 ES, 43 ES, 49 ES in 81 ES?“
       Vprašanja za predhodno odločanje
      20      Za uvod je treba opozoriti, da je – kot izhaja iz spisa, ki je bil predložen Sodišču – vrednost naročila, na katero se nanaša
         v postopku v glavni stvari sporni postopek dodelitve, precej manjša od praga, ki je določen v členu 7(1)(c) Direktive 2004/18.
         Zato se postopki iz te direktive za to naročilo ne uporabljajo.

      21      Vendar pa je treba poudariti, da dejstvo, da vrednost naročila ne dosega praga, določenega s pravili Skupnosti, še ne pomeni,
         da se pravo Skupnosti za to naročilo ne uporablja.

      22      Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da morajo biti pri oddaji naročila, ki ne dosega omenjenega praga, upoštevana
         temeljna pravila Pogodbe in zlasti načelo enakega obravnavanja. Razlikovalni dejavnik v primerjavi z naročili, katerih vrednost
         presega prag, določen z določbami Direktive 2004/18, je, da za samo zadnje veljajo posebni in strogi postopki, ki jih določajo
         njene določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 15. maja 2008 v združenih zadevah SECAP in Santorso, C‑147/06 in C‑148/06, ZOdl.,
         str. I‑3565, točki 19 in 20).

      23      To razlago potrjuje uvodna izjava 2 Direktive 2004/18, v kateri je navedeno, da mora biti oddaja vseh naročil v državah članicah
         za subjekte, ki so lahko naročniki, v skladu s temeljnimi pravili Pogodbe, zlasti tistimi, ki se nanašajo na prosti pretok
         proizvodov in storitev, ter pravico do ustanavljanja in temeljnimi načeli, ki iz nje izhajajo, zlasti načeli enakega obravnavanja,
         sorazmernosti in preglednosti.

      24      Vendar pa v skladu s sodno prakso Sodišča uporaba temeljnih pravil in splošnih načel Pogodbe za postopke oddaje naročil, ki
         so manjše vrednosti od praga za uporabo skupnostnih pravil, predvideva, da imajo zadevna naročila določen čezmejni interes
         (zgoraj navedena sodba SECAP in Santorso, točka 21 in navedena sodna praksa).

      25      Glede tega je Sodišče že poudarilo, da mora predložitveno sodišče opraviti podrobno presojo vseh upoštevnih dejavnikov, ki
         zadevajo to naročilo, da bi preverilo obstoj določenega čezmejnega interesa (zgoraj navedena sodba SECAP in Santorso, točka 34).
         V obravnavani zadevi odgovori na zastavljeni vprašanji temeljijo na predpostavki – ki jo mora vedno preveriti predložitveno
         sodišče – da zadevno naročilo vsebuje določen čezmejni interes.

       Prvo vprašanje
      26      S tem vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba člen 4 Direktive 2004/18 razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim
         predpisom, kakršni so ti, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, ki določajo samodejno izključitev iz postopka dodelitve
         javnega naročila in kazenske sankcije za stalno združenje in podjetja, ki so njegovi člani, če so slednja v okviru zadevnega
         postopka vložila ponudbe, ki so konkurenčne ponudbam tega združenja, čeprav to združenje ni vložilo ponudbe za račun in v
         interesu teh podjetij.

      27      Glede tega, kot je navedeno v točki 20 te sodbe, se za naročilo, zadevno v postopku v glavni stvari,  ne uporabljajo postopki,
         določeni s to direktivo, saj je njegova vrednost manjša od praga, določenega v členu 7(1)(c) Direktive 2004/18.

      28      Zato na to vprašanje predložitvenega sodišča ni treba odgovoriti.

       Drugo vprašanje
      29      S tem vprašanjem, obravnavanim ob upoštevanju celotnega predloga za sprejetje predhodne odločbe, predložitveno sodišče sprašuje,
         ali je treba splošni načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti, ki izhajata iz členov 43 ES in 49 ES, ter člena 39 ES in
         81 ES razlagati tako, da nasprotujejo nacionalnim predpisom, kakršni so ti, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari,
         ki določajo samodejno izključitev iz postopka oddaje javnega naročila in kazenske sankcije za stalno združenje in podjetja,
         ki so njegovi člani, če so slednja v okviru istega postopka vložila ponudbe, ki so konkurenčne ponudbam tega združenja, čeprav
         navedeno združenje ni vložilo ponudbe za račun in v interesu teh podjetij.

      30      Glede členov Pogodbe, na katere se sklicuje predložitveno sodišče, zadostuje ugotovitev, najprej, da izključitev, na katero
         se nanaša postopek v glavni stvari, ni povezana s prostim gibanjem delavcev niti s sporazumi med podjetji in odločitvami združenj
         podjetij, v smislu členov 39 ES in 81 ES. Odgovor Sodišča glede teh členov torej ni potreben.

      31      Glede načel enakega obravnavanja in preglednosti je treba državam članicam priznati določeno diskrecijsko pravico zaradi sprejetja
         ukrepov, s katerimi zagotavljajo upoštevanje teh načel in ki jih morajo naročniki upoštevati v vsakem postopku oddaje javnega
         naročila (glej v tem smislu sodbo z dne 16. decembra 2008 v zadevi Michaniki, C‑213/07, ZOdl., str. I-9999, točka 44).

      32      Vsaka država članica zna namreč sama ob upoštevanju njej lastnih zgodovinskih, pravnih, ekonomskih ali družbenih okoliščin
         najbolje opredeliti položaje, ki so ugodni za pojav ravnanj, ki lahko kršijo ti načeli (glej zgoraj navedeno sodbo Michaniki,
         točka 56).

      33      Vendar v skladu z načelom sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Skupnosti (glej zlasti sodbo z dne 14. decembra 2004 v
         zadevi Swedish Match, C‑210/03, ZOdl., str. I‑11893, točka 47), ukrepi, ki jih sprejmejo države članice, ne smejo prekoračiti
         okvirov, ki so potrebni za doseganje tega cilja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Michaniki, točki 48 in 61, in sodbo
         z dne 19. maja 2009 v zadevi Assitur, C‑538/07, ZOdl., str. I-4219, točki 21 in 23).

      34      Prvič, glede načel enakega obravnavanja in sorazmernosti je treba poudariti, da zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni
         stvari, določa samodejno izključitev iz postopka javnega naročila v primeru hkratnih konkurenčnih ponudb, ki jih vložijo stalno
         združenje in eno ali več podjetij, ki so njegovi člani.

      35      Glede tega je treba poudariti, da se samodejna izključitev, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, nanaša le na stalna
         združenja in podjetja, ki so njihovi člani, ne pa tudi na druge vrste združenj, kot so združenja proizvodnih in delavskih
         zadrug ali obrtno-podjetniška združenja. Za zadnji vrsti združenj se izključitev na podlagi člena 37(7) zakonske uredbe št.
         163/2006 uporablja le v primeru konkurenčnih ponudb, ki jih vložijo zadevno združenje in podjetja, ki so njegovi člani in
         za račun katerih je to združenje vložilo ponudbo.

      36      Predložitveno sodišče glede tega poudarja, da so vse te oblike združenj vsebinsko enake in da se med seboj glede namena in
         organizacije ne razlikujejo toliko, da bi bilo upravičeno neenako obravnavanje.

      37      Treba je torej ugotoviti, da ukrep samodejne izključitve – ki se obravnava v postopku v glavni stvari – ki se nanaša le na
         obliko stalnega združenja in podjetja, ki so njegovi člani, in se v primeru konkurenčnih ponudb uporablja neodvisno od vprašanja,
         ali to združenje sodeluje pri zadevnem javnem naročilu za račun in v interesu podjetij, ki so vložila ponudbo, povzroča neenako
         obravnavanje v škodo te oblike združenja, zaradi česar ni v skladu z načelom enakosti.

      38      Treba je dodati, da tudi ob predpostavki, da se tako obravnavanje uporablja enako za vse oblike združenj ali da nacionalno
         sodišče ugotovi obstoj objektivnih dejavnikov, na podlagi katerih je mogoče razlikovati med položaji stalnih združenj in drugih
         oblik združenj, pravilo samodejne izključitve, kakršno je v postopku v glavni stvari, nikakor ni skladno z načelom sorazmernosti.

      39      Tako pravilo vsebuje namreč neizpodbojno domnevo navzkrižja interesov, če so združenje in eno ali več podjetij, ki so njegovi
         člani, v istem postopku javnega naročila vložila konkurenčne ponudbe, čeprav zadevno združenje ni sodelovalo pri postopku
         za račun in v imenu teh podjetij, ne da bi imela združenje in zadevna podjetja možnost dokazati, da so bile njihove ponudbe
         oblikovane popolnoma neodvisno in da zato ni nevarnosti vpliva na konkurenco med ponudniki (glej v tem smislu glede javnih
         naročil, ki spadajo na področju uporabe Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo
         javnih naročil za gradnje (UL L 199, str. 54) in Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov
         za oddajo javnih naročil storitev (UL L 209, str. 1) zgoraj navedeni sodbi Michaniki, točka 67, in Assitur, točka 30).

      40      Tako pravilo sistematične izključitve, ki hkrati pomeni tudi absolutno obveznost za naročnike, da izključijo zadevne subjekte,
         tudi ko povezave med njimi ne vplivajo na njihovo ravnanje v postopkih, v katerih so sodelovali, je v nasprotju z interesom
         Skupnosti, da se pri postopkih za oddajo zagotovi čim večja udeležba ponudnikov, in presega okvir, ki je potreben za doseganje
         cilja, da se zagotovi uporaba načel enakega obravnavanja in preglednosti (glej v tem smislu glede javnih naročil, ki se nanašajo
         na področje uporabe Direktive 92/50, zgoraj navedeno sodbo Assitur, točke od 26 do 29).

      41      Drugič, treba je poudariti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člena 43 ES in 49 ES nasprotujeta vsakemu nacionalnemu
         ukrepu, ki čeprav se uporablja brez diskriminacije glede na državljanstvo, za državljane Skupnosti pomeni oviro pri izvrševanju
         svobode ustanavljanja in opravljanja storitev, ki ju zagotavljata omenjeni določbi Pogodbe (glej v tem smislu sodbi z dne
         14. oktobra 2004 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑299/02, ZOdl., str. I‑9761, točka 15, in z dne 9. novembra 2006 v zadevi
         Komisija proti Belgiji, C‑433/04, ZOdl., str. I‑10653, točka 28).

      42      Torej, kot pravilno navaja Komisija Evropskih skupnosti, ima nacionalno pravno pravilo, kakršno je to v postopku v glavni
         stvari, ki določa ukrep samodejne izključitve v škodo stalnih združenj in podjetij, ki so njihovi člani, odvračilen učinek
         na gospodarske subjekte s sedežem v drugih državah članicah, in sicer po eni strani na podjetja, ki bi se hotela ustanoviti
         v zadevni državi članici z ustanovitvijo stalnega združenja – ki bi lahko bilo sestavljeno tako iz nacionalnih kot iz tujih
         podjetij – in po drugi strani na podjetja, ki bi se hotela pridružiti takim že ustanovljenim združenjem, da bi lahko tako
         lažje sodelovala v postopkih javnih naročil pri naročnikih iz te države članice in da bi lahko lažje ponujala svoje storitve.

      43      Tak nacionalen ukrep, ki lahko ima odvračilen učinek na gospodarske subjekte iz drugih držav članic, je omejitev v smislu
         členov 43 ES in 49 ES (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Belgiji, točka 29), kar je še poudarjeno s tveganjem,
         ki ga predstavljajo kazenske sankcije, določene v nacionalni zakonodaji, na katero se nanaša postopek v glavni stvari.

      44      Vendar pa je mogoče omejitev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, upravičiti v primeru, če uresničuje legitimen cilj
         v splošnem interesu, če je primerna za njegovo uresničitev in če ne prekorači okvirov, ki so potrebni za njegovo doseganje.

      45      V obravnavani zadevi je treba torej ugotoviti, da zadevna omejitev, kljub svojemu legitimnemu cilju preprečevanja navzkrižja
         interesov zadevnih združenj in podjetij, ki so njihovi člani, ni upravičena glede na to, da – kot je razvidno iz točk od 38
         do 40 te sodbe – presega okvir, ki je potreben za doseganje tega cilja.

      46      Na drugo vprašanje je torej treba odgovoriti, da je treba pravo Skupnosti razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom,
         kakršni so ti, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, ki v okviru postopka oddaje javnega naročila, katerega vrednost
         ne dosega praga iz člena 7(1)(c) Direktive 2004/18, ima pa določen čezmejni interes, določajo samodejno izključitev iz tega
         postopka in kazenske sankcije za združenje in podjetja, ki so njegovi člani, če so slednja v okviru istega postopka vložila
         ponudbe, ki so konkurenčne ponudbam tega združenja, čeprav navedeno združenje ni vložilo ponudbe za račun in v interesu teh
         podjetij.

       Stroški
      47      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Pravo Skupnosti je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so ti, ki se obravnavajo v postopku
            v glavni stvari, ki v okviru postopka oddaje javnega naročila, katerega vrednost ne dosega praga iz člena 7(1)(c) Direktive
            2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj,
            blaga in storitev, ima pa določen čezmejni interes, določajo samodejno izključitev iz tega postopka in kazenske sankcije za
            združenje in podjetja, ki so njegovi člani, če so slednja v okviru istega postopka vložila ponudbe, ki so konkurenčne ponudbam
            tega združenja, čeprav navedeno združenje ni vložilo ponudbe za račun in v interesu teh podjetij.
      Podpisi
      * Jezik postopka: italijanščina.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. maja 1997. # VAG Sverige AB. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Länsrätten i Stockholms Län - Švedska. # Zadeva C-329/95.