title: Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 18. marca 2010. # Grupo Promer Mon Graphic, SA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Model Skupnosti - Postopek za razglasitev ničnosti - Registrirani model Skupnosti, ki je okrogel promocijski izdelek - Prejšnji model Skupnosti - Razlog ničnosti - Kolizija - Neobstoj drugačnega celotnega vtisa - Pojem kolizije - Zadevni izdelek - Stopnja svobode oblikovalca - Seznanjeni uporabnik - Člena 10 in 25(1)(d) Uredbe (ES) št. 6/2002. # Zadeva T-9/07.

text:
      Zadeva T-9/07
      Grupo Promer Mon Graphic, SA
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Model Skupnosti – Postopek za razglasitev ničnosti – Registrirani model Skupnosti, ki je okrogel promocijski izdelek – Prejšnji model Skupnosti – Razlog ničnosti – Kolizija – Neobstoj drugačnega celotnega vtisa – Pojem kolizije – Zadevni izdelek – Stopnja svobode oblikovalca – Seznanjeni uporabnik – Člena 10 in 25(1)(d) Uredbe (ES) št. 6/2002“
      Povzetek sodbe
      1.      Modeli Skupnosti – Razlogi ničnosti – Kolizija s prejšnjim modelom – Pojem – Model, ki ne ustvari celotnega vtisa na seznanjenega
            uporabnika in ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga ustvarja prejšnji model
      (Uredba Sveta št. 6/2002, člena 10 in 25(1)(d))
      2.      Modeli Skupnosti – Prijava – Pogoji – Navedba izdelkov
      (Uredba Sveta št. 6/2002, člen 36(2) in (6))
      3.      Modeli Skupnosti – Razlogi ničnosti – Kolizija s prejšnjim modelom – Model, ki ne ustvari celotnega vtisa na seznanjenega
            uporabnika in ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga ustvarja prejšnji model – Seznanjeni uporabnik – Pojem
      (Uredba Sveta št. 6/2002, člena 10(1) in 25(1)(d))
      4.      Modeli Skupnosti – Razlogi ničnosti – Kolizija s prejšnjim modelom – Model, ki ne ustvari celotnega vtisa na seznanjenega
            uporabnika in ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga ustvarja prejšnji model – Merila za presojo
      (Uredba Sveta št. 6/2002, člena 10 in 25(1)(d))
      1.      Člen 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002 o modelih Skupnosti je treba razlagati tako, da je model Skupnosti v koliziji s prejšnjim
         modelom, če ob upoštevanju svobode oblikovalca pri razvoju navedenega skupnostnega modela ta ne ustvari celotnega vtisa na
         seznanjenega uporabnika, ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga ustvarja prejšnji model, na katerega se sklicuje.

      Ta razlaga navedenega člena 25(1)(d) je edina, s katero je mogoče zagotoviti varstvo pravic imetnika prejšnjega modela – kakor
         je varstvo, opisano v tej določbi – zoper kakršne koli kršitve navedenega modela zaradi sočasnega obstoja poznejšega modela
         Skupnosti, ki bi na seznanjenega uporabnika naredil enak celotni vtis. Če se navedeni člen namreč ne bi razlagal tako, imetnik
         prejšnje pravice ne bi imel možnosti zahtevati razglasitev ničnosti takega poznejšega modela Skupnosti in bi mu bilo odvzeto
         učinkovito varstvo, ki v skladu s členom 10 Uredbe št. 6/2002 ali členom 9 Direktive 98/71 o pravnem varstvu modelov izhaja
         iz njegovega modela.

      (Glej točki 52 in 53.)
      2.      Ker v skladu s členom 3(a) Uredbe št. 6/2002 o modelu Skupnosti videz pomeni izgled izdelka, mora prijava modela Skupnosti
         v skladu s členom 36(2) navedene uredbe vsebovati navedbo izdelkov, v katere naj bi bil videz izdelka vgrajen ali na katerih
         naj bi se uporabljal. Čeprav je navedba teh izdelkov v prijavi modela obvezna, ta informacija na podlagi člena 36(6) Uredbe
         ne vpliva na obseg varstva modela kot takega.

      Iz člena 36(6) Uredbe št. 6/2002 je tako razvidno, da je treba pri presoji izdelka, v katerega naj bi bil izpodbijani model
         vgrajen ali na katerem naj bi se uporabljal, upoštevati navedbo iz prijave navedenega modela, ki je za to relevantna, in,
         če je treba, tudi sam videz izdelka, če ta pojasnjuje naravo izdelka, njegov namen in delovanje. Upoštevanje samega videza
         izdelka namreč lahko omogoči, da se izdelek umesti v širšo kategorijo izdelkov, ki je navedena v prijavi, in da so zato dejansko
         določeni seznanjeni uporabnik in stopnje svobode oblikovalca pri razvoju videza izdelka.

      (Glej točki 55 in 56.)
      3.      Seznanjeni uporabnik v smislu člena 10(1) Uredbe št. 6/2002 o modelih Skupnosti je posebno pazljiv in ima nekaj znanja o izdelavi
         izdelkov, torej modelov iz preteklosti, ki se nanašajo na zadevni izdelek in ki so bili razkriti na datum vložitve izpodbijanega
         modela, oziroma, če je treba, na datum prednostne pravice, ki se je uveljavljala.

      (Glej točko 62.)
      4.      Stopnja svobode oblikovalca pri razvoju videza izdelka je opredeljena med drugim glede na omejitve, ki so povezane z značilnostmi,
         določenimi zaradi tehničnega delovanja izdelka ali njegovega elementa, ali zakonske predpise, ki veljajo za izdelek. Te omejitve
         vodijo do standardizacije nekaterih značilnosti, ki tako postanejo skupne videzom, ki se uporabijo na zadevnem izdelku.

      Pri konkretni presoji celotnega vtisa zadevnih videzov izdelkov, ki je ustvarjen pri seznanjenem uporabniku, ki ima nekaj
         znanja o načinu izdelave izdelkov, je treba upoštevati stopnjo svobode oblikovalca pri razvoju izpodbijanega modela. Ker se
         podobnosti med zadevnima videzoma izdelkov nanašajo na skupne značilnosti, bodo te podobnosti le malo pomembne za celotni
         vtis, ki ga pri seznanjenem uporabniku ustvarita navedena videza izdelkov. Poleg tega, bolj kot je svoboda oblikovalca pri
         razvoju izpodbijanega modela omejena, bolj bo mogoče, da manjše razlike med zadevnima videzoma izdelkov zadostujejo, da pri
         seznanjenem uporabniku ustvarijo različen celotni vtis.

      (Glej točki 67 in 72.)
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 18. marca 2010(*)

      „Model Skupnosti – Postopek za razglasitev ničnosti – Registrirani model Skupnosti, ki je okrogel promocijski izdelek – Prejšnji model Skupnosti – Razlog ničnosti – Kolizija – Neobstoj drugačnega celotnega vtisa – Pojem kolizije – Zadevni izdelek – Stopnja svobode oblikovalca – Seznanjeni uporabnik – Člena 10 in 25(1)(d) Uredbe (ES) št. 6/2002“
      V zadevi T‑9/07,
      Grupo Promer Mon Graphic, SA s sedežem v Sabadellu (Španija), ki jo zastopa R. Almaraz Palmero, odvetnik,

      tožeča stranka,
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa A. Folliard-Monguiral, zastopnik,

      tožena stranka,
      druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe UUNT, intervenientka pred Splošnim sodiščem, je
      PepsiCo, Inc. s sedežem v New Yorku, New York (Združene države), ki jo zastopata E. Armijo Chávarri in A. Castán Pérez-Gómez, odvetnika,

      zaradi tožbe zoper odločbo tretjega Odbora za pritožbe UUNT z dne 27. oktobra 2006 (zadeva R 1001/2005-3), ki se nanaša na
         postopek za razglasitev ničnosti med Grupo Promer Mon Graphic, SA in PepsiCo, Inc.,

      SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi M. Vilaras, predsednik, M. Prek in V. M. Ciucă (poročevalec), sodnika,
      sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      na podlagi tožbe, vložene v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 9. januarja 2007,
      na podlagi odgovora UUNT na tožbo, vloženega v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 27. aprila 2007,
      na podlagi intervenientkinega odgovora na tožbo, vloženega v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 30. aprila 2007,
      na podlagi obravnave z dne 8. julija 2009
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Pravni okvir
      1.     Uredba (ES) št. 6/2002
      1        Pravila o modelih Skupnosti so določena v Uredbi Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (posebna
         izdaja v slovenščini: poglavje 13, zvezek 27, str. od 142 do 165).

      2        Člen 3(a) Uredbe št. 6/2002 določa:

      „Za namen te uredbe:
      (a)   ‚videz‘ pomeni izgled celotnega izdelka ali njegovega dela, ki izhaja iz značilnosti zlasti linij, obrisov, barv, oblike,
         teksture in/ali materialov samega izdelka in/ali značilnosti ornamentov na njem.“

      3        Člen 10 Uredbe št. 6/2002 določa:

      „1. Obseg varstva iz modela Skupnosti zajema vsak videz izdelka, ki na seznanjenega uporabnika ne naredi drugačnega celotnega
         vtisa.

      2. Pri ocenjevanju obsega varstva se upošteva stopnja svobode oblikovalca pri razvoju videza izdelka.“
      4        Člen 25 Uredbe št. 6/2002 v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja, določa:

      „1. Model Skupnosti se lahko razglasi za ničnega le v naslednjih primerih:
      (a)   če model ne ustreza opredelitvi iz člena 3(a);
      (b)   če ne izpolnjuje zahtev členov [od] 4 do 9;
      (c)   če imetnik pravice na podlagi odločbe sodišča ni upravičen do modela Skupnosti po členu 14;
      (d)   če je model Skupnosti v koliziji s predhodnim [prejšnjim] modelom, ki je bil dostopen javnosti po datumu vložitve prijave,
         oziroma, če se zahteva [se uveljavlja] prednostna pravica, po datumu prednostne pravice modela Skupnosti, in ki ga od datuma,
         predhodnega navedenemu datumu, varuje registrirani model Skupnosti ali prijava za tak model oziroma registrirana pravica iz
         modela države članice ali prijava za takšno pravico;

      (e)   če je v poznejšem videzu izdelka uporabljen razlikovalni znak in zakonodaja Skupnosti ali države članice, ki ureja ta znak,
         imetniku znaka priznava pravico, da prepreči takšno uporabo;

      (f)   če videz izdelka predstavlja nedovoljeno uporabo dela, ki je avtorskopravno varovano v državi članici;
      (g)   če model pomeni nepravilno uporabo kateregakoli predmeta, navedenega v členu 6b Pariške konvencije za varstvo industrijske
         lastnine, v nadaljnjem besedilu ‚Pariške konvencije‘, oziroma znamenj, emblemov in grbov, ki se razlikujejo od tistih v členu
         6b in za katere obstaja poseben javni interes v državi članici.

      […]
      Razloge iz odstavka (1)(d), (e) in (f) lahko uveljavlja le prijavitelj ali imetnik prejšnje pravice.
      […]“
      5        Člen 36 Uredbe št. 6/2002 določa:

      „[…]
      2. Prijava poleg tega navede tudi izdelke, v katere naj bi bil videz izdelka vgrajen ali na katerih naj bi se uporabljal.
      […]
      6. Informacije, ki jih vsebujejo elementi, navedeni v odstavku 2 in odstavku 3(a) in (d), ne vplivajo na obseg varstva modela
         kot takega.“

      6        V skladu s členom 43 Uredbe št. 6/2002 se „datum prednosti šteje kot datum vložitve prijave registriranega modela Skupnosti
         za namen člen[a] […] 25(1)(d) […].“

      7        Člen 52(1) Uredbe št. 6/2002 določa, da lahko „v skladu s členom 25(2), (3), (4) in (5) […] vsaka fizična ali pravna oseba,
         pa tudi državni organ, ki je za to pooblaščen, pri [UUNT] vloži zahtevo za razglasitev ničnosti registriranega modela Skupnosti.“

      8        Na podlagi člena 61(1) Uredbe št. 6/2002 se lahko „[p]roti odločbam odborov za pritožbe glede pritožb […] vloži tožba pri
         Sodišču.“

      9        Člen 62, prvi stavek, Uredbe št. 6/2002 določa, da „[o]dločbe [UUNT] navajajo razloge, na katerih temeljijo.“

      2.     Direktiva 98/71/ES
      10      Člen 1(a) Direktive 98/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o pravnem varstvu modelov (posebna izdaja
         v slovenščini: poglavje 13, zvezek 21, str. od 120 do 125) določa:

      „Za namene te direktive:
      (a)   ‚videz‘ pomeni izgled celotnega izdelka ali njegovega dela, ki izhaja iz značilnosti zlasti linij, obrisov, barv, oblike,
         teksture in/ali materialov samega izdelka in/ali njegovih ornamentov.“

      11      Člen 9 Direktive 98/71 določa:

      „1. Obseg varstva modela vključuje vsakršen videz izdelka, ki na seznanjenega uporabnika ne naredi drugačnega celotnega vtisa.
      2. Pri ocenjevanju obsega varstva se upošteva stopnja svobode oblikovalca pri razvijanju videza izdelka.“
       Dejansko stanje
      12      Družba PepsiCo, Inc., intervenientka, je 9. septembra 2003 pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
         na podlagi Uredbe št. 6/2002 vložila prijavo za registracijo modela Skupnosti. Ob tem se je uveljavljala prednostna pravica
         španskega modela št. 157156, ki je bil vložen 23. julija 2003, njegova prijava za registracijo pa je bila objavljena 16. novembra
         2003.

      13      Model Skupnosti je bil registriran pod številko 74463-0001 za izdelke, imenovane: „Promocijski izdelki za igre“. Predstavljen
         je tako:

      14      Tožeča stranka, družba Grupo Promer Mon Graphic, SA, je 4. februarja 2004 vložila zahtevo za razglasitev ničnosti modela št.
         74463-0001 (v nadaljevanju: izpodbijani model) na podlagi člena 52 Uredbe št. 6/2002.

      15      Zahteva za razglasitev ničnosti je temeljila na modelu Skupnosti, ki je bil registriran pod številko 53186-0001 (v nadaljevanju:
         prejšnji model), vložen 17. julija 2003 in v zvezi s katerim se je uveljavljala prednostna pravica španskega modela št. 157098,
         ki je bil vložen 8. julija 2003, njegova prijava za registracijo pa je bila objavljena 1. novembra 2003. Prejšnji model je
         registriran za ta izdelek: „kovinski listič za igre“. Predstavljen je tako:

      16      Razlogi v podporo zahtevi za razglasitev ničnosti so se nanašali na neobstoj novosti in individualne narave izpodbijanega
         modela v smislu člena 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002 in na obstoj prejšnje pravice v smislu člena 25(1)(d) navedene uredbe.

      17      Oddelek za izbris UUNT je 20. junija 2005 na podlagi člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002 razglasil ničnost izpodbijanega modela.

      18      Intervenientka je 18. avgusta 2005 pri UUNT na podlagi členov od 55 do 60 Uredbe št. 6/2002 vložila pritožbo zoper odločbo
         oddelka za izbris.

      19      Tretji odbor za pritožbe UUNT je z odločbo z dne 27. oktobra 2007 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) razveljavil odločbo
         oddelka za izbris in zavrnil zahtevo za razglasitev ničnosti. Odbor za pritožbe je najprej zavrnil trditev tožeče stranke,
         da intervenientka ni v dobri veri, in nato v bistvu odločil, da izpodbijani model ni v koliziji s prejšnjo pravico tožeče
         stranke in da pogoji iz člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002 zato niso izpolnjeni. V zvezi s tem je odbor za pritožbe menil, da
         spadajo izdelki, povezani z zadevnima videzoma, v posebno kategorijo promocijskih izdelkov, in sicer med „tazos“ oziroma „rappers“,
         in da je zato svoboda oblikovalca, ki je zadolžen za zasnovo takih promocijskih izdelkov, „resno omejena“. Iz tega je odbor
         za pritožbe sklepal, da razlika med zadevnima videzoma izdelkov pri pogledu s strani zadostuje za sklep, da videza pri seznanjenem
         uporabniku ustvarita različen celotni vtis.

       Postopek in predlogi strank
      20      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

      –        razveljavi izpodbijano odločbo;
      –        UUNT in intervenientki naloži plačilo stroškov, ki so nastali pred navedenim sodiščem ter tretjim odborom za pritožbe.
      21      UUNT in intervenientka Splošnemu sodišču predlagata, naj:

      –        zavrne tožbo;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Pravno stanje
      1.     Dokumenti, ki so bili prvič predloženi pred Splošnim sodiščem
      22      UUNT in intervenientka trdita, da dokumenti od št. 6 do 9, ki so priloženi k tožbi, niso dopustni, saj naj ne bi bili predloženi
         na predhodni stopnji postopka. Dokument št. 6 je izvleček s spletne strani UUNT, ki se nanaša na dve registraciji modelov
         Skupnosti, ki sta bili objavljeni 9. marca 2004 in ju predstavljajo šestkotne igralne ploščice. Dokument št. 7 je delna kopija
         zasebnega sporazuma, ki sta ga sklenili tožeča stranka in druga družba. Dokument št. 8 je izvleček s spletne strani, v katerem
         so informacije o „pogs“ in „tazos“. Dokument št. 9 je predstavitev ponudbe izdelkov tožeče stranke, in sicer izdelkov „BEYBLADETM SPINNERS“.

      23      Tožeča stranka je v odgovoru Splošnemu sodišču potrdila, da so dokumenti od št. 6 do 9 prvič predloženi pred njim in pojasnila,
         da jih je predložila glede na obrazložitev izpodbijane odločbe in njen izrek.

      24      Teh dokumentov, predloženih prvič pred Splošnim sodiščem, ni mogoče upoštevati. Namen tožb pred Splošnim sodiščem je nadzor
         zakonitosti odločb odborov za pritožbe UUNT v smislu člena 61 Uredbe št. 6/2002, tako da preučevanje dejanskih okoliščin ob
         upoštevanju dokumentov, ki so bili prvič predloženi pred Splošnim sodiščem, ni njegova naloga. Zato je treba izključiti zgoraj
         navedene dokumente, ne da bi bilo treba preizkušati njihovo dokazno vrednost (glej v tem smislu in po analogiji sodbo Splošnega
         sodišča z dne 24. novembra 2005 v zadevi Sadas proti UUNT – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, ZOdl., str. II-4891,
         točka 19 in navedena sodna praksa).

      25      Tega sklepa tudi ne more omajati trditev tožeče stranke na obravnavi, da je predložila navedene dokumente glede na vsebino
         izpodbijane odločbe.

      2.     Utemeljenost
      26      Tožeča stranka se sklicuje na tri tožbene razloge, ki se nanašajo, prvič, na dejstvo, da intervenientka ni bila v dobri veri,
         in na ozko razlago Uredbe št. 6/2002 v izpodbijani odločbi, drugič, na neobstoj novosti izpodbijanega modela in, tretjič,
         na kršitev člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002.

       Tožbeni razlog: intervenientka ni bila v dobri veri in ozka razlaga Uredbe št. 6/2002
      27      Tožeča stranka prereka izpodbijano odločbo, ker je odbor za pritožbe ozko razlagal Uredbo št. 6/2002, ko ni upošteval dejstva,
         da intervenientka ni bila v dobri veri. Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da je intervenientki med poslovnimi pogovori „zasebno
         in zaupno“ z dopisom z dne 21. februarja 2003 „razkrila“ svoj prejšnji model, sklicuje pa se tudi na posnemanje osnovnih linij
         navedenega videza pri izpodbijanem modelu, ki je bil vložen pozneje. Zato naj sploh ne bi bil pomemben datum, ko je bil prejšnji
         model dostopen javnosti, in naj bi bilo zaradi negotovih datumov te predstavitve v obravnavani zadevi pomembno zgolj vprašanje,
         ali je bil prejšnji model vložen pred izpodbijanim modelom in ali je bila prej pridobljena prednostna pravica, ki se je uveljavljala.

      28      UUNT in intervenientka nasprotujeta trditvam tožeče stranke.

      29      Odbor za pritožbe je v točki 25 izpodbijane odločbe menil, da trditev, da imetnik izpodbijanega modela ni bil v dobri veri,
         ni upoštevna, saj vprašanje ni, ali je bil en zadevni videz izdelka kopiran od drugega, ampak ali povzročita enak celotni
         vtis.

      30      Splošno sodišče navaja, da člen 25(1) Uredbe št. 6/2002 določa seznam razlogov za razglasitev ničnosti modela Skupnosti. Ta
         seznam je treba šteti za izčrpen, saj navedeni člen določa, da je mogoče model razglasiti za ničnen le iz razlogov, ki jih
         ta člen predvideva. Treba pa je ugotoviti, da dejstvo, da imetnik izpodbijanega modela ni v dobri veri, v njem ni navedeno.

      31      Poleg tega je treba navesti, da se je tožeča stranka v zahtevi za razglasitev ničnosti sklicevala na neobstoj novosti in individualne
         narave izpodbijanega modela v smislu člena 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002 in na obstoj prejšnje pravice v smislu člena 25(1)(d)
         navedene uredbe. Pri preizkusu teh razlogov za razglasitev ničnosti je zato treba šteti, da vprašanje o zatrjevanem dejstvu,
         da intervenientka ni bila v dobri veri, ni upoštevno, saj ne gre za odločanje o ravnanju imetnika izpodbijanega modela.

      32      Nazadnje, datum, ko je model dostopen javnosti in na katerega se sklicuje v podporo zahtevi za razglasitev ničnosti, je v
         nasprotju s trditvami tožeče stranke eno od meril uporabe člena 25(1)(b) in (d) Uredbe št. 6/2002. Tožeča stranka pa navaja,
         da je intervenientki „zasebno in zaupno“ z dopisom z dne 21. februarja 2003 „razkrila“ prejšnji model, javnosti pa ga je razkrila
         1. novembra 2003. Zato je treba ugotoviti, da navedeni model ni bil razkrit javnosti 21. februarja 2003 in da se na to „razkritje“
         ni mogoče sklicevati, da bi se uporabil člen 25(1)(b) in (d) Uredbe št. 6/2002.

      33      Tožbeni razlog, ki se nanaša na dejstvo, da intervenientka ni bila v dobri veri, in na ozko razlago Uredbe št. 6/2002, je
         zato treba zavrniti.

      34      Nato je treba preizkusiti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002.

       Tožbeni razlog: kršitev člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002
       Trditve strank
      35      Prvič, tožeča stranka trdi, da „tazos“ ali „rappers“ niso samostojna kategorija izdelkov, ampak spadajo v kategorijo promocijskih
         izdelkov za igre. Tožeča stranka očita odboru za pritožbe, da se je v točkah od 16 do 18 izpodbijane odločbe skliceval na
         izdelke, ki so znani pod imenom „tazos“, „pogs“ ali „rappers“, kakor da gre za enake izdelke, in da je štel, da je beseda
         „tazos“ španski prevod angleške besede „rappers“. „Pogs“, ki izvirajo iz dvajsetih let 20. stoletja, naj bi bile zelo ploščate
         dvodimenzionalne ploščice, izdelane iz lepenke, ki se jih zelo težko premika ali obrača. „Rappers“ pa naj bi imeli kovinsko
         površino, ki omogoča, da se jih zelo lahko premika in obrača. Zaradi njihovega osrednjega dela in kovinske izdelave naj bi
         se zelo razlikovali od „pogs“ ali „tazos“, ki so bili ustvarjeni med letoma 1994 in 1998, in naj bi bila z njimi omogočena
         drugačna igra.

      36      Drugič, tožeča stranka zato ob sklicevanju na kategorijo promocijskih izdelkov za igre izpodbija presojo iz točke 20 izpodbijane
         odločbe, da je bila svoboda oblikovalca pri zasnovi izpodbijanega modela „resno omejena“.

      37      Tretjič, seznanjeni uporabnik naj bi bil otrok od približno 5. do 10. leta starosti, ne pa direktor marketinga, kot naj bi
         bilo navedeno v točki 16 izpodbijane odločbe. Tak direktor v prehrambeni industriji naj ne bi bil končni uporabnik in naj
         bi bil strokovno bolj podkovan kot preprosti uporabnik.

      38      Četrtič, zadevna videza izdelka naj bi naredila enak celotni vtis, kajti razlike med njima pri pogledu s strani naj v nasprotju
         z analizo iz točk 22 in 24 izpodbijane odločbe ne bi bile očitne, saj je treba za to, da se opazijo, posebej pozorno in skrbno
         pogledati okroglo ploščico. Tožeča stranka pa dvomi, da jih otrok s strani zelo skrbno preuči, da bi opazil njune razlike.

      39      Prvič, UUNT trdi, da morajo stranke predložiti podatke o dejanski naravi zadevnega izdelka, posebnostih zadevnega trga in
         o tem, kako bo seznanjeni uporabnik dojel videza izdelkov na trgu. Intervenientka naj bi odboru za pritožbe predložila podatke
         o zadevnem izdelku in „naenkrat naj bi postalo jasno“, da so „pogs“ posebna kategorija izdelkov, saj naj bi imeli lasten trg,
         njihova posebna uporaba pa naj bi vplivala na obliko in značilnosti. Ob sklicevanju na točko 17 izpodbijane odločbe UUNT trdi,
         da je intervenientka tako dokazala, da je seznanjeni uporabnik zlasti v prehrambenem sektorju poznal igralne ploščice, okrogle
         in ploščate oblike, ki se jih eventualno deli kot promocijske izdelke.

      40      Drugič, UUNT navaja, da so „pogs“, ki so jih pred odborom za pritožbe predložile stranke, v skladu s točko 20 izpodbijane
         odločbe ploščate okrogle ploščice, izdelane iz plastike ali lepenke, na katere so odtisnjene slike, in po pritisku na sredino
         „pog“ privzdignjeni del na sredini teh ploščic proizvede zvok. UUNT dodaja, da mora biti ta privzdignjeni sredinski del okrogle
         ploščice izdelan iz kovine, da bi proizvedel zvok, da je z njim mogoče povečati obračanje, s čimer se vnaša element sreče
         v igro, in da mora biti njegova oblika osnovna, da se ne bi skazila slika, ki pokriva „pogs“. Robovi naj bi morali biti zaradi
         varnostnih razlogov zaobljeni in privzdignjena sredinska površina naj ne bi smela biti višja od robov, tako da bi bilo mogoče
         „pogs“ zložiti v kup. Sklep odbora za pritožbe, da je bila svoboda oblikovalca zaradi teh omejitev omejena, naj bi bil zato
         utemeljen. Nazadnje, UUNT dodaja, da je sklep iz točke 24 izpodbijane odločbe utemeljen, če Splošno sodišče sprejme, da je
         seznanjeni uporabnik na datum prednostne pravice prejšnjega modela pričakoval, da bo izdelek, kot je „pog“ ali kateri koli
         drug izdelek iz te posebne kategorije izdelkov, v obliki okrogle ploščice, saj je bil tak standard v zadevnem industrijskem
         sektorju.

      41      Tretjič, seznanjeni uporabnik naj bi bil obveščen in zato pozoren ter naj bi poznal modele iz preteklosti in tendence v zvezi
         z izdelkom na zadevnem trgu. Vendar naj ta ne bi bil niti oblikovalec niti izdelovalec zadevnega proizvoda. Zlasti naj bi
         imel možnost neposredno primerjati zadevne videze izdelkov. UUNT kot odgovor na trditev tožeče stranke navaja, da je v obravnavani
         zadevi otrok od 5. do 10. leta starosti pozoren enako kot katera koli odrasla oseba, če ne še bolj.

      42      Četrtič, UUNT trdi, da se tožeča stranka strinja z analizo iz točk 22 in 23 izpodbijane odločbe, v skladu s katero se je treba
         pri primerjavi videzov izdelkov omejiti na grafični predstavitvi. Dejstvo, da se zadevna videza izdelkov uporabljata za kovinske
         okrogle ploščice, naj ne bi bilo upoštevno, ker taka značilnost ni bila navedena v prijavah. V izpodbijani odločbi naj bi
         bile omenjene razlike pri pogledu s strani, ker pri pogledu od zgoraj zadevnih modelov ni mogoče videti z različnih strani.
         Če se upošteva omejena svoboda oblikovalca, celo relativno majhne razlike ustvarijo različen celotni vtis. Zadevna videza
         izdelkov naj bi se razlikovala na dveh področjih, na katerih se izraža svoboda oblikovalca, in sicer glede izbire vzorca,
         ki krasi sredino „pogs“, in oblike tega vzorca na tej privzdignjeni površini.

      43      Prvič, intervenientka trdi, da so „tazos“ ali „rappers“ posebna kategorija promocijskih izdelkov, v katero spadajo kovinski
         „tazos“ ali „rappers“. Intervenientka naj bi tržila to vrsto izdelkov že več kot 10 let. Poleg tega naj dejstvo, da so kovinski,
         ne bi bilo pomembno, saj to narekuje uporabnost.

      44      Drugič, vsi vzorci „tazos“ ali „rappers“, ki sta jih pred UUNT predstavili stranki, naj bi kazali na to, da so izdelki, ki
         jih tožeča stranka in intervenientka tržita, ploščate in okrogle oblike z zaobljenim robom in barvno sliko. V zvezi z zadevnimi
         izdelki je svoboda oblikovalca majhna in najmanjše podrobnosti naj bi zadostovale za različen celotni vtis.

      45      Tretjič, bistveno glede seznanjenega uporabnika, pa če je to otrok ali direktor trženja, naj bi bilo, da je ta, kot je poudaril
         odbor za pritožbe v točkah 17 in 19 izpodbijane odločbe, obveščen o obstoju „tazos“ ali „rappers“. Ker naj bi bil navedeni
         uporabnik sposoben odkriti vse majhne razlike med različnimi vrstami „tazos“ ali „rappers“, ki odstopajo od standarda, družbe
         za trženje na trgu ponujajo vedno bolj izpopolnjene „tazos“ ali „rappers“.

      46      Četrtič, zadevna videza izdelkov naj bi ustvarila različna celotna vtisa, kot je to dokazal odbor za pritožbe v točkah od
         21 do 26 izpodbijane odločbe. Zgornji površini zadevnih modelov, se pravi površini, ki sta uporabnikom najbolj vidni, naj
         bi se bistveno razlikovali, kar naj bi pomenilo, da teh razlik ni mogoče šteti za nepomembne, zlasti z vidika seznanjenega
         uporabnika.

       Presoja Splošnega sodišča
      47      Na podlagi člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002 se lahko model Skupnosti razglasi za ničen, če je v koliziji s prejšnjim modelom,
         ki je bil dostopen javnosti po datumu vložitve prijave, oziroma če se uveljavlja prednostna pravica, po datumu prednostne
         pravice modela Skupnosti, in ki ga od datuma, predhodnega navedenemu datumu, varuje registrirani model Skupnosti ali prijava
         za model Skupnosti oziroma registrirana pravica iz modela države članice ali prijava za takšno pravico.

      48      Ker pojem kolizije ni opredeljen v Uredbi št. 6/2002, ga je treba natančneje razložiti. Odbor za pritožbe je v točkah 14 in
         15 izpodbijane odločbe po vzoru oddelka za izbris presodil, da nastane kolizija med modeloma, če povzročita enak celotni vtis
         pri seznanjenem uporabniku, in da je treba v zvezi s tem upoštevati stopnjo svobode oblikovalca pri razvoju izpodbijanega
         modela.

      49      Da bi se razložilo člen 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002, je treba navesti, da na podlagi člena 10 Uredbe št. 6/2002, ki se nanaša
         na model Skupnosti, in člena 9 Direktive 98/71, ki se nanaša na model, registriran v državi članici, obseg varstva iz modela
         zajema vsak videz izdelka, ki na seznanjenega uporabnika ne naredi drugačnega celotnega vtisa, in da je treba pri ocenjevanju
         obsega tega varstva upoštevati stopnjo svobode oblikovalca pri razvoju videza izdelka.

      50      V zvezi s tem je treba najprej navesti, da je v besedilu člena 10(1) Uredbe št. 6/2002 in člena 9(1) Direktive 98/71 v večini
         jezikovnih različicah določeno, da gre za „drugačen celotni vtis“. Člen 10 Uredbe št. 6/2002 v dveh jezikovnih različicah
         (francoski in romunski) in člen 9 Direktive 98/71 v eni jezikovni različici (francoski) določata, da gre za „drugačen celotni
         vidni vtis“. Ker pa je v skladu s členom 3(a) Uredbe št. 6/2002 in členom 1(a) Direktive 98/71 videz le izgled celotnega izdelka
         ali njegovega dela, je treba šteti, da je lahko celotni vtis, na katerega se sklicuje v členu 10(1) Uredbe št. 6/2002 in členu
         9(1) Direktive 98/71, zgolj vidni celotni vtis. Razlika v besedilu jezikovnih različic zato ne daje različnega pomena tej
         določbi.

      51      Nato, iz člena 10(2) Uredbe št. 6/2002 in člena 9(2) Direktive 98/71 je razvidno, da je treba pri presoji, ali je model v
         koliziji s prejšnim modelom, upoštevati svobodo oblikovalca pri razvoju videza izdelka.

      52      Člen 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002 je zato treba razlagati tako, da je model Skupnosti v koliziji s prejšnjim modelom, če ob
         upoštevanju svobode oblikovalca pri razvoju navedenega skupnostnega modela ta ne ustvari celotnega vtisa na seznanjenega uporabnika,
         ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga ustvarja prejšnji model, na katerega se sklicuje. Odbor za pritožbe se je torej
         pravilno odločil, ko je sprejel tako razlago.

      53      Treba je navesti, da je ta razlaga člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002 edina, s katero je mogoče zagotoviti varstvo pravic imetnika
         prejšnjega modela – kakor je varstvo, opisano v tej določbi – zoper kakršne koli kršitve navedenega modela zaradi sočasnega
         obstoja poznejšega modela Skupnosti, ki bi na seznanjenega uporabnika naredil enak celotni vtis. Če se člen 25(1)(d) Uredbe
         št. 6/2002 namreč ne bi razlagal tako, imetnik prejšnje pravice ne bi imel možnosti zahtevati razglasitev ničnosti takega
         poznejšega modela Skupnosti in bi mu bilo odvzeto učinkovito varstvo, ki v skladu s členom 10 Uredbe št. 6/2002 ali členom
         9 Direktive 98/71 izhaja iz njegovega modela.

      –       Izdelek, v katerega naj bi bil izpodbijani model vgrajen ali na katerem naj bi se uporabljal
      54      Tožeča stranka prereka izpodbijano odločbo, ker je odbor za pritožbe opredelil kategorijo izdelkov, na katere se nanašata
         zadevna modela, kot „pogs“, „rappers“ ali „tazos“, medtem ko naj ti izdelki ne bi bili homogena kategorija izdelkov. Po mnenju
         tožeče stranke bi moral odbor za pritožbe upoštevati kategorijo promocijskih izdelkov za igre.

      55      V zvezi s tem je treba navesti, da mora – ker v skladu s členom 3(a) Uredbe št. 6/2002 videz pomeni izgled izdelka – prijava
         modela Skupnosti v skladu s členom 36(2) navedene uredbe vsebovati navedbo izdelkov, v katere naj bi bil videz izdelka vgrajen
         ali na katerih naj bi se uporabljal. Vendar je treba pojasniti, da čeprav je navedba teh izdelkov v prijavi modela obvezna,
         ta informacija na podlagi člena 36(6) Uredbe št. 6/2002 ne vpliva na obseg varstva modela kot takega.

      56      Iz člena 36(6) Uredbe št. 6/2002 je tako razvidno, da je treba pri presoji izdelka, v katerega naj bi bil izpodbijani model
         vgrajen ali na katerem naj bi se uporabljal, upoštevati navedbo iz prijave navedenega modela, ki je za to relevantna, in,
         če je treba, tudi sam videz izdelka, če ta pojasnjuje naravo izdelka, njegov namen in delovanje. Upoštevanje samega videza
         izdelka namreč lahko omogoči, da se izdelek umesti v širšo kategorijo izdelkov, ki je navedena v prijavi, in da so zato dejansko
         določeni seznanjeni uporabnik in stopnje svobode oblikovalca pri razvoju videza izdelka.

      57      Navesti je treba, da je odbor za pritožbe v točkah 16 in 20 izpodbijane odločbe štel, da se izdelki, v katere naj bi bila
         zadevna videza izdelkov vgrajena ali na katerih naj bi se uporabljala, v angleščini imenujejo „pogs“ oziroma „rappers“ ali
         v španščini „tazos“, medtem ko je oddelek za izbris upošteval kategorijo promocijskih izdelkov za igre.

      58      Izpodbijani model je bil v obravnavni zadevi registriran za izdelke, imenovane: „Promocijski izdelki za igre“.

      59      Čeprav se stranke strinjajo, da se izpodbijani model, tako kot prejšnji model, uporablja za promocijske izdelke za igre, je
         iz preučitve navedenega modela mogoče videti, da gre za posebno kategorijo promocijskih izdelkov za igre. Poleg tega je intervenientka
         odboru za pritožbe, kot je navedel v točki 17 izpodbijane odločbe, predložila dokaze o zadevnih izdelkih, zlasti dokaze o
         „tazos“, ki jih trži že od leta 1995. Odbor za pritožbe je lahko tako upravičeno štel, da je intervenientka omogočila, da
         sta konkretno določeni narava in delovanje izdelkov, ki so igralne ploščice, znane pod imeni „pogs“, „rappers“ ali „tazos“.
         Odbor za pritožbe je poleg tega v točki 16 izpodbijane odločbe pojasnil, da so ti promocijski izdelki za posebne igre namenjeni
         otrokom in da se ponavadi uporabljajo za promocijo piškotov ali prigrizkov iz krompirja, kar pa se stranke strinjajo.

      60      Zato je treba skleniti, da je odbor za pritožbe upravičeno štel, da zadevni izdelek spada v posebno kategorijo igralnih ploščic,
         znanih pod imeni „pogs“, „rappers“ ali „tazos“, ki je znotraj večje kategorije promocijskih izdelkov za igre.

      –       Seznanjeni uporabnik
      61      Tožeča stranka prereka izpodbijano odločbo, ker je odbor za pritožbe štel, da je lahko seznanjeni uporabnik tudi direktor
         trženja, medtem ko naj bi v obravnavani zadevi šlo za otroka, starega približno od 5 do 10 let.

      62      Treba je šteti, da seznanjeni uporabnik ni niti izdelovalec niti prodajalec izdelkov, v katere naj bi bila zadevna videza
         izdelkov vgrajena ali na katerih naj bi se uporabljala. Seznanjeni uporabnik je posebno pazljiv in ima nekaj znanja o izdelavi
         izdelkov, torej modelov iz preteklosti, ki se nanašajo na zadevni izdelek in ki so bili razkriti na datum vložitve izpodbijanega
         modela, oziroma, če je treba, na datum prednostne pravice, ki se je uveljavljala.

      63      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da čeprav odbor za pritožbe ni natančno opredelil seznanjenega uporabnika v obravnavani
         zadevi, ta v nasprotju s trditvami tožeče stranke ni izključil možnosti, da bi to lahko bil otrok, star približno od 5 do
         10 let.

      64      Odbor za pritožbe je v točkah 16 in 17 izpodbijane odločbe upravičeno štel, da bi lahko bil seznanjeni uporabnik otrok, star
         približno od 5 do 10 let, ali direktor trženja v družbi, ki izdeluje izdelke, ki jih promovira tako, da deli „pogs“„rappers“
         ali „tazos“. Iz opredelitve seznanjenega uporabnika, kot je pojasnjena v točki 62 zgoraj, je namreč razvidno, da ker so izdelki,
         na katerih naj bi se izpodbijani model uporabil, „pogs“, „rappers“ ali „tazos“, je v obravnavani zadevi treba šteti, da ima
         seznanjeni uporabnik nekaj znanja o načinu izdelave teh izdelkov. Poleg tega je lahko ta uporabnik, kot je navedel odbor za
         pritožbe v izpodbijani odločbi, če gre za igralne ploščice, namenjene posebej otrokom, otrok, star približno od 5 do 10 let,
         kar pa ne izpodbijata niti UUNT niti intervenientka. Vendar je lahko v obravnavani zadevi seznanjeni uporabnik tudi, če gre
         za promocijski izdelek, direktor trženja v družbi, ki uporablja to vrsto izdelkov za promocijo izdelkov družbe.

      65      Kot je odbor za pritožbe poudaril v točkah 16 in 17 izpodbijane odločbe, ni razlike, če je seznanjeni uporabnik otrok, star
         približno od 5 do 10 let, ali direktor trženja v družbi, ki izdeluje izdelke, ki jih promovira tako, da deli „pogs“„rappers“
         ali „tazos“, pomembno je, da obe skupini oseb vesta za obstoj „rappers“.

      –       Stopnja svobode oblikovalca
      66      Izhajajoč iz dejstva, da se izpodbijani model nanaša na splošno kategorijo promocijskih izdelkov, tožeča stranka prereka izpodbijano
         odločbo, ker je odbor za pritožbe v točki 20 te odločbe ugotovil, da je svoboda oblikovalca v obravnavani zadevi „resno omejena
         “.

      67      V zvezi s tem je treba navesti, da je stopnja svobode oblikovalca pri razvoju videza izdelka opredeljena med drugim glede
         na omejitve, ki so povezane z značilnostmi, določenimi zaradi tehničnega delovanja izdelka ali njegovega elementa, ali zakonske
         predpise, ki veljajo za izdelek. Te omejitve vodijo do standardizacije nekaterih značilnosti, ki tako postanejo skupne videzom,
         ki se uporabijo na zadevnem izdelku.

      68      Odbor za pritožbe je v točki 18 izpodbijane odločbe navedel, da so vsi „rappers“ ali „tazos“, preučeni v obravnavani zadevi,
         majhne okrogle ploščice, ploščate ali rahlo ukrivljene, ki so lahko plastične ali kovinske. V točki 20 te odločbe je iz tega
         sklepal, da je svoboda oblikovalca, ki je zadolžen za zasnovo takega izdelka, „resno omejena“, saj naj bi bil vzorec za to
         vrsto izdelka „[…] majhna ploščata ali skoraj ploščata okrogla ploščica, na katero je mogoče natisniti barvne slike, [in]
         okrogla ploščica [naj bi bila] pogosto izbočena proti sredini, tako da bi nastal zvok, če bi otrok s prstom pritisnil na sredino
         okrogle ploščice“, pri čemer je pojasnil, da „[bi imel] ‚rapper‘, ki nima teh značilnosti, malo možnosti, da [bi ga sprejeli]
         na trgu“.

      69      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da so „pogs“, „rappers“ ali „tazos“ okrogle oblike in da so imeli „pogs“, „rappers“ ali
         „tazos“ na datum vložitve prijave izpodbijanega modela, v tem primeru v zvezi z navedenim modelom na datum prednostne pravice,
         ki se je uveljavljala, skupne značilnosti, ki so bile opisane v točkah 18 in 20 izpodbijane odločbe in navedene v točki 68
         zgoraj, ki jih je moral oblikovalec upoštevati. Te ugotovitve poleg tega stranke ne izpodbijajo.

      70      Zato je treba šteti, da je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi upravičeno ugotovil, da je na datum prednostne pravice,
         ki se je uveljavljala za izpodbijani model, svoboda oblikovalca „resno omejena“, ker mora ta vključiti te skupne značilnosti
         v videz za zadevni izdelek. Poleg tega je svoboda oblikovalca, kot je v točki 20 izpodbijane odločbe poudaril odbor za pritožbe,
         omejena tudi s tem, da morajo to biti poceni izdelki, ki izpolnjujejo varnostne zahteve za otroke in ki jih je mogoče priložiti
         k izdelkom, ki jih ti poceni izdelki promovirajo.

      –       Celotni vtis, ki ga pri seznanjenem uporabniku ustvarita zadevna videza izdelkov
      71      Tožeča stranka izpodbija sklep odbora za pritožbe v izpodbijani odločbi, da zadevna videza izdelkov ustvarjata pri seznanjenem
         uporabniku različna celotna vtisa.

      72      Pri konkretni presoji celotnega vtisa zadevnih videzov izdelkov, ki je ustvarjen pri seznanjenem uporabniku, ki ima nekaj
         znanja o načinu izdelave izdelkov, je treba upoštevati stopnjo svobode oblikovalca pri razvoju izpodbijanega modela. Ker se
         podobnosti med zadevnima videzoma izdelkov nanašajo na skupne značilnosti, kakor so opisane v točki 67 zgoraj, bodo te podobnosti,
         kot je v točki 19 izpodbijane odločbe navedel odbor za pritožbe, le malo pomembne za celotni vtis, ki ga pri seznanjenem uporabniku
         ustvarita navedena videza izdelkov. Poleg tega bolj kot je svoboda oblikovalca pri razvoju izpodbijanega modela omejena, bolj
         bo mogoče, da manjše razlike med zadevnima videzoma izdelkov zadostujejo, da pri seznanjenem uporabniku ustvarijo različen
         celotni vtis.

      73      Odbor za pritožbe je, kot je bilo navedeno v točki 68 zgoraj, najprej v točkah 18 in 20 izpodbijane odločbe ugotovil, da je
         oblikovalec pri razvoju izpodbijanega modela omejen, in nato štel, da je svoboda oblikovalca v obravnavani zadevi „resno omejena“.

      74      Odbor za pritožbe je v točki 19 izpodbijane odločbe glede presoje celotnega vtisa, ki ga pri seznanjenem uporabniku ustvarita
         zadevna videza izdelkov, tudi pojasnil, da bo ta uporabnik samodejno izključil elemente, „ki so popolnoma banalni in skupni
         vsem primerkom iz vrste zadevnega proizvoda“, in se osredotočil na značilnosti, „ki so odvisne od volje in se razlikujejo
         od standarda“.

      75      Odbor za pritožbe je nato v točkah od 21 do 24 izpodbijane odločbe primerjal zadevna videza izdelkov, tako da je najprej opisal
         prejšnji in nato izpodbijani model ter nato sklenil, da obstaja „razlika med obrisoma privzdignjenega dela na sredini okroglih
         ploščic“. Iz tega je v točki 24 te odločbe sklepal, da ta razlika pri pogledu s strani – glede na to, da je svoboda oblikovalca
         pri razvoju izpodbijanega modela omejena – zadostuje za sklep, da zadevna videza izdelkov pri seznanjenem uporabniku ustvarjata
         različen celotni vtis.

      76      Zadevna videza izdelkov je treba primerjati ob upoštevanju meril, ki so natančneje navedena v točki 72 zgoraj, tako da se
         preuči njune podobnosti in razlike, da bi se ob upoštevanju stopnje svobode oblikovalca pri razvoju izpodbijanega modela ugotovilo,
         ali je lahko odbor za pritožbe, ne da bi storil napako, sklepal, da zadevna videza pri seznanjenem uporabniku ustvarita različna
         celotna vtisa.

      77      Glede podobnosti med zadevnima videzoma izdelkov je, prvič, odbor za pritožbe v točki 22 izpodbijane odločbe navedel, da sta
         oba skoraj ploščati okrogli ploščici. Vendar je treba glede značilnosti, ki je na datum prednostne pravice, ki se je uveljavljala
         za izpodbijani model, skupna videzom tipskih proizvodov zadevnega proizvoda – kot je v točki 18 in 20 izpodbijane odločbe
         navedel odbor za pritožbe – šteti, da si seznanjeni uporabnik te podobnosti ne bo zapomnil pri celotnem vtisu zadevnih videzov
         izdelkov.

      78      Drugič, odbor za pritožbe je v točki 22 izpodbijane odločbe tudi navedel, da oba zadevna videza izdelkov vključujeta koncentrični
         krog zelo blizu roba, pri čemer je namen tega kroga vzbuditi idejo, da je okrogla ploščica ob robovih ukrivljena. Treba je
         navesti, da je mogoče zadevna videza izdelkov uporabiti pri kovinskem izdelku, kar tožeča stranka in intervenientka ne izpodbijata.
         Ker je izdelek namenjen zlasti otrokom, je lahko torej ta ukrivljeni rob za oblikovalca omejitev, povezana z varnostnimi zahtevami,
         tako da izdelek ne bi imel ostrega roba, če je izdelan iz kovine, ali celo plastike oziroma lepenke. Ker lahko ta podobnost
         med zadevnima videzoma izdelkov, ki se nanaša na eno od njunih značilnosti, oblikovalca omejuje, je treba šteti, da ne bo
         vzbudila pozornosti seznanjenega uporabnika.

      79      Tretjič, oba zadevna videza izdelkov vključujeta koncentrični krog, ki je na tretjini razdalje od roba do središča okrogle
         ploščice. Odbor za pritožbe je v točki 22 izpodbijane odločbe navedel to podobnost in trdil, da je namen tega kroga vzbuditi
         idejo, da je središčni del rahlo privzdignjen. Vendar je treba ugotoviti, da je bilo mogoče na središčnem delu narisati obliko,
         ki ni krog. Dokaz, kot je razvidno iz prijave izpodbijanega modela, ki je bila priložena k spisu UUNT, poslanim Splošnemu
         sodišču, je ta, da se za izpodbijani model uveljavlja prednostna pravica glede na španski model št. 157156, ki vključuje tri
         možnosti, in da je ta središčni in privzdignjeni del glede na možnosti narisan s krogom, trikotnikom ali šestkotnikom. Poleg
         tega o tej ugotovitvi ni mogoče podvomiti zaradi trditve UUNT na obravnavi, da je morala biti oblika osnovna, da se ne bi
         skazila slika, ki lahko pokriva okroglo ploščico, ker trikotna, šestkotna ali celo kvadratna oziroma ovalna oblika namesto
         kroga ne bi bolj skazila slike. V to ugotovitev pa tudi ni mogoče podvomiti zaradi trditve UUNT, da je bilo treba uporabiti
         krog, da bi ta privzdignjeni središčni del lahko bil izbočen, saj bi lahko bila med drugim uporabljena ovalna oblika.

      80      Četrtič, zadevna videza izdelkov sta podobna, ker je ukrivljeni rob okrogle ploščice privzdignjen glede na srednji del okrogle
         ploščice, ki je med robom in središčnim privzdignjenim delom.

      81      Petič, zadevna videza izdelkov sta podobna v obsegih središčnega privzdignjenega dela in srednjega dela okrogle ploščice,
         ki je med robom in središčnim privzdignjenim delom.

      82      Zaradi neobstoja kakršne koli posebne omejitve, naložene oblikovalcu, se podobnosti, navedene v točkah od 79 do 81 zgoraj,
         nanašajo na elemente, glede katerih je obstajala svoboda oblikovalca pri razvoju izpodbijanega modela. Torej bodo te podobnosti
         še toliko bolj pritegnile pozornost seznanjenega uporabnika, ker so v obravnavani zadevi, kot je navedla intervenientka, zgornje
         površine temu uporabniku najbolj vidne.

      83      Glede razlik med zadevnima videzoma izpodbijani model vključuje, če se ga pogleda od zgoraj – kot je v točki 23 izpodbijane
         odločbe navedel odbor za pritožbe – dva koncentrična kroga več kot prejšnji model. Pri pogledu s strani se videza razlikujeta,
         ker je izpodbijani model bolj izbočen. Vendar je treba ugotoviti, da ker je izbočenost zelo majhna in ker so okrogle ploščice
         tanke, seznanjeni uporabnik te izbočenosti ne bo zlahka opazil, zlasti če bo to ploščico pogledal od zgoraj, kar potrjujejo
         dejansko trženi izdelki, kot izhajajo iz spisa, ki ga je UUNT poslal Splošnemu sodišču.

      84      Glede na podobnosti, navedene v točkah od 79 do 81 zgoraj, je treba šteti, da razlike, ki jih je ugotovil odbor za pritožbe
         v točki 23 izpodbijane odločbe (glej točko 83 zgoraj), ne zadostujejo za to, da bi izpodbijani model pri seznanjenem uporabniku
         ustvaril celotni vtis, ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga ustvarja prejšnji model.

      85      Iz vseh zgornjih ugotovitev lahko sklepamo, da je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi neupravičeno ugotovil, da zadevna
         videza izdelkov pri seznanjenem uporabniku ustvarjata različna celotna vtisa in da zadevna modela nista v koliziji v smislu
         člena 25(1)(d) Uredbe št. 6/2002. Izpodbijana odločba, ki je bila sprejeta, tako krši ta člen, zato jo je treba razveljaviti,
         ne da bi bilo treba preizkusiti zadnji tožbeni razlog, na katerega se tožeča stranka sklicuje.

       Stroški
      86      V skladu s členom 87(2) Poslovnika Splošnega sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
         Ta člen poleg tega določa, da če več strank ne uspe, Splošno sodišče odloči, da se stroški delijo.

      87      Ker v obravnavani zadevi intervenientka in UUNT nista uspela, se jima naloži plačilo stroškov, ki so tožeči stranki nastali
         v postopku pred Splošnim sodiščem in ki jih je ta priglasila.

      88      Med drugim je tožeča stranka priglasila, naj ji UUNT in intervenientka povrneta stroške postopka pred odborom za pritožbe.
         V zvezi s tem je treba spomniti, da se na podlagi člena 136(2) Poslovnika stroški, ki so bili za stranke v postopku pred odborom
         za pritožbe nujni, štejejo za stroške, ki se povrnejo. Ker UUNT in intervenientka nista uspela, se jima naloži tudi plačilo
         stroškov, ki so tožeči stranki nastali v postopku pred odborom za pritožbe in ki jih je ta priglasila.

      Iz teh razlogov je
      SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat)
      razsodilo:
      1.      Odločba tretjega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 27. oktobra 2006
            (zadeva R 1001/2005-3) se razveljavi.
      2.      UUNT in PepsiCo, Inc. nosita svoje stroške in stroške, ki so v postopku pred Splošnim sodiščem nastali družbi Grupo Promer
            Mon Graphic, SA.
      3.      UUNT in PepsiCo nosita svoje stroške in stroške, ki so v postopku pred Splošnim sodiščem nastali družbi Grupo Promer Mon Graphic.
      Vilaras   Prek   Ciucă
      Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 18. marca 2010.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 15. oktobra 2014.#Skysoft Computersysteme GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti SKYSOFT – Prejšnja besedna znamka Skupnosti SKY – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T‑262/13.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat) z dne 30. septembra 2003. # Fiocchi munizioni SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Tožba zaradi nedelovanja - Nedopustnost. # Zadeva T-26/01.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. septembra 2016.#Microsoft Mobile Sales International Oy, anciennement Nokia Italia SpA in drugi proti Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) in drugim.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato.#Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Intelektualna lastnina – Avtorska in sorodne pravice – Direktiva 2001/29/ES – Izključna pravica reproduciranja – Izjeme in omejitve – Člen 5(2)(b) – Izjema zasebnega razmnoževanja – Pravično nadomestilo – Sklepanje sporazumov zasebnega prava za določitev meril za oprostitev plačila pravičnega nadomestila – Vračilo nadomestila, ki ga lahko zahteva zgolj končni uporabnik.#Zadeva C-110/15.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 22. septembra 2016 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Približevanje zakonodaj — Intelektualna lastnina — Avtorska in sorodne pravice — Direktiva 2001/29/ES — Izključna pravica reproduciranja — Izjeme in omejitve — Člen 5(2)(b) — Izjema zasebnega razmnoževanja — Pravično nadomestilo — Sklepanje sporazumov zasebnega prava za določitev meril za oprostitev plačila pravičnega nadomestila — Vračilo nadomestila, ki ga lahko zahteva zgolj končni uporabnik“
      V zadevi C‑110/15,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (državni svet, Italija) z odločbo z dne 4. decembra 2014, ki je prispela na Sodišče 2. marca 2015, v postopku

         Microsoft Mobile Sales International Oy, nekdanja Nokia Italia SpA,

         Hewlett-Packard Italiana Srl,

         Telecom Italia SpA,

         Samsung Electronics Italia SpA,

         Dell SpA,

         Fastweb SpA,

         Sony Mobile Communications Italy SpA,

         Wind Telecomunicazioni SpA,

      proti

         Ministero per i beni e le attività culturali (MIBAC),

         Società italiana degli autori ed editori (SIAE),

         Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), v likvidaciji,

         Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (ANICA),

         Associazione produttori televisivi (APT),

      ob udeležbi

         Assotelecomunicazioni (Asstel),

         Vodafone Omnitel NV,

         H3G SpA,

         Movimento Difesa del Cittadino,

         Assoutenti,

         Adiconsum,

         Cittadinanza Attiva,

         Altroconsumo,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi M. Ilešič (poročevalec), predsednik senata, C. Toader, sodnica, A. Rosas, sodnik, A. Prechal, sodnica, in E. Jarašiūnas, sodnik,
      generalni pravobranilec: N. Wahl,
      sodna tajnica: L. Carrasco Marco, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 24. februarja 2016,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Microsoft Mobile Sales International Oy G. Cuonzo in Vincenzo Cerulli Irelli, odvetnika,

               —

               za Hewlett-Packard Italiana Srl A. Clarizia in M. Quattrone, odvetnika,

               —

               za Telecom Italia SpA F. Lattanzi in E. Stajano, odvetnika,

               —

               za Samsung Electronics Italia SpA S. Cassamagnaghi, P. Todaro in E. Raffaelli, odvetniki,

               —

               za Dell SpA L. Mansani in F. Fusco, odvetnika,

               —

               za Sony Mobile Communications Italy SpA G. Cuonzo ter Vincenzo in Vittorio Cerulli Irelli, odvetniki,

               —

               za Wind Telecomunicazioni SpA B. Caravita di Toritto, S. Fiorucci in R. Santi, odvetniki,

               —

               za Società italiana degli autori ed editori (SIAE) M. Siragusa in M. Mandel, odvetnika,

               —

               za Assotelecomunicazioni (Asstel) M. Libertini, odvetnik,

               —

               za Altroconsumo G. Scorza, D. Reccia in M. Salvati, odvetniki,

               —

               za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z A. Vitalom in S. Fiorentinom, avvocati dello Stato,

               —

               za francosko vlado D. Colas in D. Segoin, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo V. Di Bucci in J. Samnadda, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 4. maja 2016
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(2)(b) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru več sporov med družbami, ki proizvajajo in tržijo zlasti osebne računalnike, zapisovalnike, nosilce zapisov, mobilne telefone in fotoaparate, na eni strani ter Ministero per i beni e le attività culturali e del turismo (ministrstvo za kulturno dediščino in dejavnosti ter turizem, Italija, v nadaljevanju: MIBAC), Società italiana degli autori ed editori (italijansko združenje avtorjev in urednikov, v nadaljevanju: SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (inštitut za varstvo pravic izvajalcev), v likvidaciji, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (nacionalno združenje za kinematografijo, avdiovizualno industrijo in multimedijo) in Associazione produttori televisivi (združenje televizijskih producentov) na drugi zaradi „pravičnega nadomestila“, ki mora biti prek združenja SIAE plačano avtorjem intelektualnih del za zasebno razmnoževanje teh del, namenjeno za osebno uporabo.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodnih izjavah 31, 35 in 38 Direktive 2001/29 je navedeno:

                        „(31)

                        Zagotoviti je treba pravično ravnotežje pravic in interesov med različnimi kategorijami imetnikov pravic, pa tudi med različnimi kategorijami imetnikov pravic in uporabnikov varovanih predmetov. […]

                  […]

                        (35)

                        V določenih primerih izjem ali omejitev naj imetniki pravic prejmejo pravično nadomestilo, ki jim bo ustrezno nadomestilo uporabo njihovih varovanih del ali predmetov sorodnih pravic. Pri določanju oblike, podrobne ureditve in možne ravni takšnega pravičnega nadomestila naj se upoštevajo posebne okoliščine vsakega primera. Pri ocenjevanju teh okoliščin bi lahko bil koristen kriterij potencialna škoda, ki jo zadevno dejanje povzroči imetnikom pravic. […]

                  […]

                        (38)

                        Državam članicam je treba omogočiti, da predvidijo izjemo ali omejitev pravice reproduciranja za določene tipe reprodukcije avdio, vizualnega in avdiovizualnega gradiva za privatno uporabo, kar spremlja pravično nadomestilo. To lahko zajema uvedbo ali nadaljevanje sistemov nadomestil, ki bodo nadomestil[i] škodo, povzročeno imetnikom pravic. […]“

               4

               Člen 2 Direktive 2001/29, naslovljen „Pravica reproduciranja“, določa:
               „Države članice predvidijo za spodaj naštete izključno pravico, da dovolijo ali prepovedo, neposredno ali posredno, začasno ali stalno, reproduciranje na vsak način in v vsaki obliki, v celoti ali deloma:

                        (a)

                        avtorjem za njihova dela;

                        (b)

                        izvajalcem za posnetke njihovih nastopov;

                        (c)

                        proizvajalcem fonogramov za njihove fonograme;

                        (d)

                        producentom prvega posnetka filmov za izvirnik in primerke njihovih filmov;

                        (e)

                        RTV organizacijam za posnetke njihovih oddaj ne glede na to, ali oddajajo po žici ali po radijskih valovih, vključno s kablom ali satelitom.“

               5

               Člen 5 te direktive, naslovljen „Izjeme in omejitve“, v odstavku 2(b) določa:
               „Države članice lahko predvidijo izjeme in omejitve pravice reproduciranja iz člena 2 v naslednjih primerih:
               […]

                        (b)

                        v zvezi z reprodukcijami v katerem koli mediju, ki jih izdela fizična oseba za privatno uporabo in v namene, ki niso niti posredno niti neposredno komercialni, ob pogoju, da imetniki pravic prejmejo pravično nadomestilo, pri katerem se upošteva uporaba ali neuporaba tehničnih ukrepov po členu 6 na zadevnem delu ali predmetu;

                  […]“

         Italijansko pravo

               6

               Direktiva 2001/29 je bila prenesena v italijanski pravni red z decreto legislativo n. 68 – Attuazione della direttiva 2001/29/CE sull’armonizzazione di taluni aspetti del diritto d’autore e dei diritti connessi nella società dell’informazione (zakonska uredba št. 68 za izvajanje Direktive 2001/29/ES o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi) z dne 9. aprila 2003 (redni dodatek h GURI št. 87 z dne 14. aprila 2003), s katero je bil spremenjen legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio (zakon št. 633 o varstvu avtorske in drugih pravic v zvezi z njenim izvrševanjem) z dne 22. aprila 1941 (v nadaljevanju: LDA), tako da so bili v ta zakon dodani členi 71e, 71f in 71g, ki se nanašajo na „zasebno razmnoževanje za osebno uporabo“.

               7

               Člen 71e(1) LDA določa:
               „Dovoljeno je zasebno razmnoževanje fonogramov in videogramov na katerem koli nosilcu, ki ga izvede fizična oseba samo za osebno uporabo, če ta uporaba ni pridobitna in njen namen ni neposredno ali posredno komercialen, ob upoštevanju tehničnih ukrepov iz člena 102c.“

               8

               Člen 71f LDA določa:
               „1.   Avtorji in proizvajalci fonogramov ter izvorni proizvajalci avdiovizualnih del, izvajalci in proizvajalci videogramov ter njihovi pravni nasledniki imajo pravico do nadomestila za zasebno razmnoževanje fonogramov in videogramov iz člena 71e. Pri napravah, ki so namenjene samo analognim ali digitalnim fonografskim ali videogramskim posnetkom, je navedeno nadomestilo del cene, ki jo končni kupec plača prodajalcu in se pri večnamenskih napravah izračuna glede na ceno naprav, ki imajo enake značilnosti kot notranji sestavni del, namenjen snemanju, ali pa je, če to ni izvedljivo, kot nadomestilo določen stalni znesek za vsako napravo. Pri nosilcih za snemanje zvoka in slike, kot so analogni nosilci, digitalni nosilci, trajni ali prenosni spomini, namenjeni snemanju fonogramov ali videogramov, je znesek nadomestila določen glede na snemalno zmogljivost navedenih nosilcev. Pri sistemih videoposnetkov na daljavo mora nadomestilo iz tega odstavka plačati subjekt, ki zagotavlja storitev, in je določeno glede na plačilo, prejeto za zagotavljanje same storitve.
               2.   Nadomestilo iz odstavka 1 se določi glede na zakonodajo [Unije], vendar ob upoštevanju pravic reproduciranja, z uredbo [MIBAC], ki jo je treba sprejeti do 31. decembra 2009, potem ko predložijo stališča odbor iz člena 190 in najbolj reprezentativna združenja proizvajalcev naprav in nosilcev iz odstavka 1. Pri določitvi nadomestila je treba upoštevati dodatno sprejetje ali nesprejetje tehničnih ukrepov iz člena 102c in drugačen učinek digitalne kopije glede na analogno. Navedena uredba se posodablja na tri leta.
               3.   Nadomestilo mora plačati tisti, ki za pridobitne namene proizvaja naprave in nosilce, navedene v odstavku 1, ali jih uvaža na ozemlje države. Te osebe [združenju SIAE] vsake tri mesece predložijo evidenco opravljenih prodaj in dolgovanih nadomestil, ki jih je treba plačati takoj. Če se nadomestilo ne plača, je za plačilo solidarno odgovoren distributer naprav in nosilcev za snemanje. […]“

               9

               Člen 71g LDA določa:
               „1.   Nadomestilo iz člena 71f za naprave in nosilce, namenjene za tonsko snemanje, se plača [združenju SIAE], ki po odštetju svojih stroškov zagotovi plačilo v enakih deležih avtorjem in njihovim pravnim naslednikom ter proizvajalcem fonogramov, tudi s posredovanjem najbolj reprezentativnih sektorskih združenj.
               2.   Proizvajalec fonogramov nemudoma, vsekakor pa v šestih mesecih, plača 50 % nadomestila, ki ga prejme na podlagi odstavka 1, zadevnim izvajalcem.
               3.   Nadomestilo iz člena 71f za naprave in nosilce, namenjene za snemanje videogramov, se plača [združenju SIAE], ki po odštetju svojih stroškov zagotovi, če je potrebno tudi s posredovanjem najbolj reprezentativnih sektorskih združenj, plačilo 30‑odstotnega deleža nadomestila avtorjem, preostalih 70 % pa v enakih deležih izvirnim proizvajalcem avdiovizualnih del, proizvajalcem videogramov in izvajalcem. S 50 % nadomestila, plačanega izvajalcem, se financirajo dejavnosti in cilji iz člena 7(2) zakona št. 93 z dne 5. februarja 1992.“

               10

               Na podlagi člena 71f(2) LDA je MIBAC 30. septembra 2009 sprejelo decreto relativo alla determinazione del compenso per la riproduzione privata di fonogrammi e di videogrammi (uredba za določitev nadomestila za zasebno reproduciranje fonogramov in videogramov, v nadaljevanju: uredba z dne 30. decembra 2009), ki ima samo en člen, v skladu s katerim je „v tehnični prilogi, ki je sestavni del te uredbe, […] določen znesek nadomestila za zasebno reproduciranje fonogramov in videogramov na podlagi člena 71f [LDA]“.

               11

               V členu 2 tehnične priloge k uredbi z dne 30. decembra 2009 (v nadaljevanju: tehnična priloga) so določeni zneski nadomestila za zasebno kopiranje z navedbo seznama 26 kategorij proizvodov in zneska tega nadomestila za vsako od njih.

               12

               Člen 4 tehnične priloge določa:
               „1.   [Združenje SIAE] spodbuja protokole za učinkovitejše izvajanje navedenih določb, tudi za izvajanje objektivnih in subjektivnih oprostitev, na primer pri poklicni uporabi naprav ali nosilcev ali pri nekaterih napravah za igranje videoiger. Ti protokoli se sprejmejo s soglasjem subjektov, ki morajo plačati nadomestilo za zasebno razmnoževanje, ali njihovih sektorskih združenj.
               2.   Sporazumi, sklenjeni pred začetkom veljavnosti teh določb, ostanejo v veljavi do sprejetja protokolov iz odstavka 1.“

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               13

               Pritožnice iz postopka v glavni stvari so proizvajalci in prodajalci osebnih računalnikov, zapisovalnikov, nosilcev zapisov, mobilnih telefonov in fotoaparatov.

               14

               Te pritožnice so pri Tribunale amministrativo aegionale del Lazio (deželno upravno sodišče Lacija, Italija) vložile tožbe, s katerimi so predlagale razglasitev ničnosti uredbe z dne 30. decembra 2009. V utemeljitev teh tožb so zatrjevale, da je zadevna nacionalna ureditev v nasprotju s pravom Unije, zlasti ker se pristojbina za zasebno razmnoževanje nalaga osebam, katerih ravnanje ima očitno cilje, ki očitno niso povezani z zasebnim razmnoževanjem, zlasti pravnim osebam in posameznikom, ki jim je mogoče pripisati poklicno uporabo. Poudarile so tudi diskriminatornost prenosa pristojnosti MIBAC na združenje SIAE, ki je organizacija za kolektivno upravljanje pravic v Italiji, ker naj bi bila z nacionalno ureditvijo zadnjemu podeljena pristojnost določitve oseb, ki jih je treba oprostiti plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje, in oseb, za katere se lahko uporabi postopek vračila te pristojbine, kadar je bila ta plačana.

               15

               Tribunale amministrativo regionale del Lazio (deželno upravno sodišče Lacija) je te tožbe zavrnilo.

               16

               Pritožnice iz postopka v glavni stvari so zoper odločitev o zavrnitvi navedenih tožb vložile pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), ki je, ker je podvomilo o razlagi člena 5(2)(b) Direktive 2001/29 v tem okviru, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali pravni red Unije – zlasti uvodna izjava 31 in člen 5(2)(b) Direktive 2001/29 – nasprotuje nacionalni ureditvi (natančneje členu 71e LDA v povezavi s členom 4 tehnične priloge), ki določa, da se pri nosilcih in napravah, kupljenih za namen, ki očitno ni zasebno razmnoževanje – to je samo za poklicno uporabo – merila za vnaprejšnjo oprostitev plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje določijo z zasebnopravnim pogajanjem – ali ‚prostim dogovorom‘ – zlasti ob upoštevanju ‚izvedbenih protokolov‘ iz navedenega člena 4, brez splošnih določb in brez zagotovitve enakega obravnavanja združenja SIAE in subjektov, ki morajo plačati nadomestilo, ali njihovih združenj?

                        2.

                        Ali pravni red Unije – zlasti uvodna izjava 31 in člen 5(2)(b) Direktive 2001/29 – nasprotuje nacionalni ureditvi (natančneje členu 71e italijanskega zakona o avtorski pravici v povezavi z uredbo z dne 30. decembra 2009 in navodili združenja SIAE v zvezi s povračili), ki določa, da lahko povračilo pri nosilcih in napravah, kupljenih za namen, ki očitno ni zasebno razmnoževanje – to je samo za poklicno uporabo – zahteva samo končni uporabnik, ne pa tudi proizvajalec nosilcev in naprav?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

         Dopustnost

               17

               Združenje SIAE meni, da prvo vprašanje ni dopustno, ker bi bilo treba nanj odgovoriti na podlagi razlage nacionalnega prava, ki je v skladu s pravom Unije, po kateri se za naprave in nosilce za snemanje, ki jih kupijo subjekti, razen fizičnih oseb, za povsem poklicno uporabo, ne plača pristojbine za zasebno razmnoževanje.

               18

               Glede tega je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v okviru sodelovanja med njim in nacionalnimi sodišči, ki ga določa člen 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato Sodišče, kadar se postavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma mora odločiti (glej zlasti sodbi z dne 21. oktobra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, točka 21, in z dne 12. novembra 2015, Hewlett-Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, točka 24).

               19

               Sodišče lahko zavrne odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, le takrat, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na postavljena vprašanja podalo uporabne odgovore (glej zlasti sodbi z dne 16. junija 2015, Gauweiler in drugi, C‑62/14, EU:C:2015:400, točka 25, in z dne 8. septembra 2015, Taricco in drugi, C‑105/14, EU:C:2015:555, točka 30).

               20

               V obravnavani zadevi pa ne gre za nič od tega, ker prvo vprašanje, ki je postavljeno Sodišču in ki se nanaša na razlago prava Unije, nikakor ni hipotetično in ker je izkazana povezanost z dejanskim stanjem spora o glavni stvari, saj se to vprašanje nanaša na razlago določb prava Unije, ki jih predložitveno sodišče šteje za odločilne za to, da bo lahko sprejelo odločitev v zadevi v glavni stvari, natančneje glede podrobnih pravil v zvezi z oprostitvijo plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje, kadar so nosilci in naprave kupljeni za namen, ki očitno ni povezan z zasebnim razmnoževanjem.

               21

               Združenje SIAE trdi, da tudi drugo vprašanje ni dopustno, ker naj bi bilo enako vprašanjem, o katerih se je Sodišče že izreklo.

               22

               Ta ugovor nedopustnosti je treba zavrniti. Tudi če bi bilo predloženo vprašanje vsebinsko enako vprašanju, ki je že bilo predmet predhodne odločbe v podobni zadevi, namreč ta okoliščina nikakor ne prepoveduje nacionalnemu sodišču, da Sodišču postavi vprašanje za predhodno odločanje, prav tako pa posledica te okoliščine ne more biti nedopustnost vprašanja (glej v tem smislu sodbe z dne 6. oktobra 1982, Cilfit in drugi, 283/81, EU:C:1982:335, točki 13 in 15; z dne 2. aprila 2009, Pedro IV Servicios, C‑260/07, EU:C:2009:215, točka 31, in z dne 26. novembra 2014, Mascolo in drugi, C‑22/13, od C‑61/13 do C‑63/13 in C‑418/13, EU:C:2014:2401, točka 49).

               23

               Postavljeni vprašanji sta zato dopustni.

         Vsebinska presoja

               24

               Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba pravo Unije, natančneje člen 5(2)(b) Direktive 2001/29, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, s katero je, prvič, oprostitev plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje za proizvajalce in uvoznike naprav in nosilcev, ki očitno niso namenjeni za zasebno razmnoževanje, pogojena s sklenitvijo sporazumov med subjektom, ki ima zakonski monopol za zastopanje interesov avtorjev del, in zavezanci za plačilo nadomestila ali njihovimi sektorskimi združenji, in ki, drugič, določa, da lahko vračilo te pristojbine, kadar je bila ta neupravičeno plačana, zahteva zgolj končni uporabnik teh naprav in nosilcev.

               25

               Na prvem mestu je treba spomniti, da lahko države članice v skladu s členom 5(2)(b) Direktive 2001/29 določijo izjeme in omejitve izključne pravice reproduciranja iz člena 2 te direktive v zvezi z reprodukcijami na katerem koli mediju, ki jih izdela fizična oseba za zasebno uporabo in v namene, ki niso niti neposredno niti posredno komercialni, če imetniki te izključne pravice prejmejo pravično nadomestilo, pri katerem se upoštevajo tehnični ukrepi iz člena 6 navedene direktive.

               26

               Kot izhaja iz uvodnih izjav 35 in 38 Direktive 2001/29, člen 5(2)(b) te direktive izraža voljo zakonodajalca Unije, de se oblikuje poseben sistem nadomestil, ki se uporabi, kadar imetnikom pravic nastane škoda, ki načeloma povzroči nastanek obveznosti, da prejmejo „nadomestilo“ oziroma da se jim „nadomesti škoda“ (sodba z dne 9. junija 2016, EGEDA in drugi, C‑470/14, EU:C:2016:418, točka 19 in navedena sodna praksa).

               27

               Ker v določbah Direktive 2001/29 niso izrecno urejeni različni elementi sistema pravičnega nadomestila, imajo države članice široko polje proste presoje za določitev oseb, ki morajo plačati to nadomestilo. To velja tudi glede določitve oblike, podrobne ureditve in eventualne ravni tega nadomestila (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013, Amazon.com International Sales in drugi, C‑521/11, EU:C:2013:515, točka 20 in navedena sodna praksa).

               28

               Kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, je za skladnost s členom 5(2)(b) Direktive 2001/29 potrebno, da sta pravično nadomestilo in s tem sistem, na katerem temelji, povezana s škodo, ki je bila imetnikom pravic povzročena z izdelavo kopij v zasebne namene (glej v tem smislu sodbo z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 21 in navedena sodna praksa).

               29

               Zato je sistem financiranja pravičnega nadomestila združljiv z zahtevami „pravičnega ravnotežja“, ki je omenjeno v uvodni izjavi 31 Direktive 2001/29 in ki mora obstajati med pravicami in interesi avtorjev, ki so upravičeni do pravičnega nadomestila, na eni strani, ter pravicami in interesi uporabnikov varovanih del na drugi, le če se zadevne naprave in nosilci za reproduciranje lahko uporabijo za namene zasebnega razmnoževanja in torej avtorju varovanega dela povzročijo škodo. Ob upoštevanju teh zahtev torej obstaja nujna povezava med naložitvijo pristojbine za zasebno razmnoževanje glede navedenih naprav in nosilcev za digitalno reproduciranje ter njihovo uporabo za namene zasebnega reproduciranja (glej v tem smislu sodbo z dne 21. oktobra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, točka 52).

               30

               Na drugem mestu je treba spomniti, da je Sodišče razsodilo, da kadar škodo imetniku izključne pravice reproduciranja oseba, ki za svojo zasebno uporabo reproducira varovano delo, ne da bi tega imetnika prej prosila za dovoljenje, je načeloma dolžnost te osebe, da nadomesti škodo, povezano z navedenim reproduciranjem, tako da financira nadomestilo, ki bo izplačano temu imetniku (sodbe z dne 21. oktobra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, točka 45; z dne 16. junija 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, točka 26, in z dne 11. julija 2013, Amazon.com International Sales in drugi, C‑521/11, EU:C:2013:515, točka 23).

               31

               Vendar je Sodišče priznalo, da imajo države članice – ob upoštevanju praktičnih težav pri identifikaciji zasebnih uporabnikov in pri nalaganju jim obveznosti povrnitve škode, ki so jo povzročili imetnikom izključne pravice reproduciranja – možnost, da za financiranje pravičnega nadomestila uvedejo „pristojbino za zasebno razmnoževanje“, ki se ne naloži zadevnim zasebnikom, temveč tistim, ki razpolagajo z opremo, napravami in nosilci za reproduciranje in ki za to pravno ali dejansko dajejo to opremo na voljo zasebnikom. V okviru takega sistema morajo pristojbino za zasebno razmnoževanje plačati osebe, ki razpolagajo s to opremo (glej v tem smislu sodbe z dne 21. oktobra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, točke 46; z dne 16. junija 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, točka 27, in z dne 11. julija 2013, Amazon.com International Sales in drugi, C‑521/11, EU:C:2013:515, točka 24).

               32

               Tako lahko države članice pod določenimi pogoji za nosilce zapisa, ki so primerni za reproduciranje, brez razlikovanja uporabljajo pristojbino za zasebno razmnoževanje, tudi če njihova končna uporaba ne spada v primer iz člena 5(2)(b) Direktive 2001/29 (glej sodbo z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 44).

               33

               Sodišče je glede tega pojasnilo, da ker navedeni sistem zavezancem omogoča, da znesek pristojbine za zasebno razmnoževanje vključijo v ceno dajanja na voljo navedene opreme, naprav in nosilcev za reproduciranje ali v ceno opravljene storitve reproduciranja, strošek pristojbine na koncu nosi zasebni uporabnik, ki to ceno plača, kar je v skladu s „pravičnim ravnotežjem“ iz uvodne izjave 31 Direktive 2001/29, ki ga je treba vzpostaviti med interesi imetnikov izključne pravice reproduciranja in interesi uporabnikov varovanih del (glej v tem smislu sodbi z dne 16. junija 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, točka 28, in z dne 11. julija 2013, Amazon.com International Sales in drugi, C‑521/11, EU:C:2013:515, točka 25).

               34

               Kljub temu pa je Sodišče ugotovilo, da je sistem, namenjen uporabi take pristojbine, s členom 5(2)(b) Direktive 2001/29 skladen le, če je njegovo uvedbo mogoče utemeljiti s praktičnimi težavami in če imajo zavezanci pravico do vračila te pristojbine, če ta ni dolgovana (glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Amazon.com International Sales in drugi, C‑521/11, EU:C:2013:515, točka 31, in z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 45).

               35

               V zvezi s tem je sistem pristojbin za zasebno razmnoževanje lahko med drugim utemeljen z nujnostjo popraviti nemožnost opredelitve končnih uporabnikov ali ublažiti praktične težave v zvezi s to opredelitvijo ali druge podobne težave (sodba z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 46 in navedena sodna praksa).

               36

               Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja, da navedene pristojbine nikakor ni mogoče uporabiti za dajanje opreme, naprav in nosilcev za reproduciranje na voljo osebam, ki niso fizične, za namen, ki očitno ni povezan z izdelovanjem kopij za zasebno uporabo (sodba z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 47 in navedena sodna praksa).

               37

               Poleg tega mora biti v tem sistemu določena pravica do vračila pristojbine za zasebno razmnoževanje, ki je učinkovita in vračila plačane pristojbine ne otežuje preveč. Glede tega morajo obseg, učinkovitost, dostopnost, razširjenost in enostavnost uporabe pravice do vračila omogočati izravnavo morebitnih neravnovesij, ki nastanejo s sistemom pristojbin za zasebno razmnoževanje zaradi odziva na ugotovljene praktične težave (glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Amazon.com International Sales in drugi, C‑521/11, EU:C:2013:515, točka 36, in z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 52).

               38

               Glede na te preudarke je treba preučiti vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče.

               39

               Na prvem mestu je treba navesti, da je s sistemom pravičnega nadomestila, na katerega se nanaša zadeva v glavni stvari, določeno, kot je razvidno iz člena 71f(1) LDA, da je pristojbina za zasebno razmnoževanje del cene, ki jo končni kupec plača prodajalcu za zadevne naprave in nosilce, katerega znesek se določi glede na njihovo snemalno zmogljivost. V skladu s členom 71f(3) LDA mora to nadomestilo plačati tisti, ki za pridobitne namene proizvaja te naprave in nosilce ali jih uvaža na italijansko ozemlje.

               40

               Glede tega ni sporno, da ureditev iz postopka v glavni stvari ne vsebuje določbe, ki bi se splošno uporabljala in s katero bi bili plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje oproščeni proizvajalci in uvozniki, ki bi dokazali, da so naprave in nosilce kupile osebe, ki niso fizične osebe, za namene, ki očitno niso povezani z izdelovanjem kopij za zasebno uporabo.

               41

               Iz sodne prakse Sodišča, na katero je opozorjeno v točki 36 te sodbe, pa izhaja, da se za dobavo takšne opreme navedena pristojbina ne sme uporabljati.

               42

               Kot je bilo opozorjeno v točki 29 te sodbe, je namreč sistem financiranja pravičnega nadomestila združljiv z zahtevami „pravičnega ravnotežja“, na katero se nanaša uvodna izjava 31 Direktive 2001/29, le če se zadevne naprave in nosilci za reproduciranje lahko uporabijo za namene zasebnega razmnoževanja.

               43

               Res je, kot poudarja italijanska vlada, da je v členu 4 tehnične priloge določeno, da združenje SIAE „spodbuja“ protokole, „tudi za izvajanje objektivnih in subjektivnih oprostitev, na primer pri poklicni uporabi naprav ali nosilcev ali pri nekaterih napravah za igranje videoiger“, pri čemer morajo biti ti protokoli sprejeti s soglasjem oseb, ki morajo plačati pristojbino za zasebno razmnoževanje, ali njihovih sektorskih združenj.

               44

               Vendar je Sodišče opozorilo, da je treba izjeme iz člena 5 Direktive 2001/29 uporabljati ob spoštovanju načela enakega obravnavanja, ki je splošno načelo prava Unije, določeno v členu 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in ki v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča zahteva, da se primerljivih položajev ne obravnava različno in da se različnih položajev ne obravnava enako, razen če je takšno obravnavanje objektivno utemeljeno (sodba z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točki 31 in 32 ter navedena sodna praksa).

               45

               Države članice torej pravičnega nadomestila ne smejo podrobno urediti tako, da bi bilo vzpostavljeno neupravičeno neenako obravnavanje različnih kategorij gospodarskih subjektov, ki tržijo primerljivo blago, zajeto z izjemo za zasebno razmnoževanje, ali različnih kategorij uporabnikov varovanih predmetov (sodba z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 33 in navedena sodna praksa).

               46

               V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da ureditev iz postopka v glavni stvari ne omogoča, da bi bilo v vsakem primeru zagotovljeno enako obravnavanje med proizvajalci in uvozniki, zavezanimi za plačilo pristojbine za zasebno razmnoževanje, ki so lahko v primerljivih položajih.

               47

               Najprej je namreč s to ureditvijo, ki, kot je bilo navedeno v točki 40 te sodbe, ne vsebuje določbe, ki bi se splošno uporabljala in s katero bi bili plačila pristojbine oproščeni proizvajalci in uvozniki, ki dokažejo, da so naprave in nosilce kupile osebe, ki niso fizične osebe, za namene, ki očitno niso povezani z izdelovanjem kopij za zasebno uporabo, združenju SIAE naložena zgolj obveznost prizadevanja, saj ima to združenje zgolj obveznost, da „spodbuja“ sprejemanje protokolov o soglasju z osebami, ki so zavezane za plačilo pristojbine za zasebno razmnoževanje. Zato se lahko zgodi, da so proizvajalci in uvozniki, ki so v primerljivih položajih, obravnavani različno glede na to, ali so s združenjem SIAE sklenili protokol o soglasju ali ne.

               48

               Dalje, v navedeni ureditvi, zlasti v členu 4 tehnične priloge, niso določena objektivna in pregledna merila, ki bi jih morale izpolnjevati osebe, zavezane za plačilo pravičnega nadomestila, ali njihova sektorska združenja za sklepanje teh protokolov o soglasju, saj je v tej odločbi zgolj primeroma navedena oprostitev „pri poklicni uporabi naprav ali nosilcev ali pri nekaterih napravah za igranje videoiger“, uporabljane oprostitve pa so sicer v skladu s samim besedilom tega člena lahko objektivne ali subjektivne.

               49

               Nazadnje, ker je sklepanje teh protokolov prepuščeno svobodnemu pogajanju med združenjem SIAE na eni strani in osebami, ki so zavezane za plačilo pravičnega nadomestila ali njihovimi sektorskimi združenji, na drugi, je treba ugotoviti, da tudi ob predpostavki, da so ti protokoli sklenjeni z vsemi osebami, ki bi lahko uveljavljale oprostitev plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje, ni jamstva, da so proizvajalci in uvozniki, ki so v primerljivih položajih, obravnavani enako, saj so določila v teh protokolih rezultat zasebnopravnega pogajanja.

               50

               Poleg tega zaradi elementov, ki so izpostavljeni v točkah od 47 do 49 te sodbe, ni mogoče šteti, da bi bilo z nacionalno ureditvijo iz postopka v glavni stvari lahko zagotovljeno, da bi bila učinkovito in ob spoštovanju zlasti načela pravne varnosti izpolnjena zahteva, na katero je bilo opozorjeno v točki 44 te sodbe.

               51

               Na drugem mestu, kot izhaja iz besedila drugega vprašanja za predhodno odločanje in iz Sodišču predloženih stališč, postopek vračila, ki ga je pripravilo združenje SIAE in ki je naveden v njegovih „navodilih“, ki so dostopna na njegovem spletnem mestu, določa, da lahko vračilo zahteva zgolj končni uporabnik, ki ni fizična oseba. Vračila pa ne moreta zahtevati proizvajalec ali uvoznik nosilcev in naprav.

               52

               Glede tega zadošča ugotoviti, tako kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 58 in 59 sklepnih predlogov, da je Sodišče v sodbi z dne 5. marca 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, točka 55), sicer ugotovilo, da pravo Unije ne nasprotuje sistemu pravičnega nadomestila, v katerem je določena pravica do povračila nadomestila za zasebno razmnoževanje, ki jo lahko uveljavljajo zgolj končni uporabniki naprav ali nosilcev, za katere se plača nadomestilo, vendar je pojasnilo, da je tak sistem združljiv s pravom Unije, samo če so osebe, zavezane za plačilo, ob spoštovanju prava Unije oproščene plačila navedene pristojbine, če dokažejo, da so zadevne naprave in nosile dobavile osebam, ki niso fizične osebe, za namene, ki očitno niso povezani z reproduciranjem za zasebno uporabo.

               53

               V obravnavani zadevi pa, kot izhaja iz preudarkov v točkah od 39 do 49 te sodbe, ne gre za tak primer.

               54

               Poleg tega je treba opozoriti, kot je razvidno iz uvodne izjave 31 Direktive 2001/29, da je treba zagotoviti pravično ravnotežje med imetniki pravic in uporabniki varovanih predmetov. V skladu s sodno prakso Sodišča mora zato sistem pravičnega nadomestila vsebovati mehanizme, zlasti v zvezi s povračilom, katerih namen je popravi kakršen koli položaj „prekomernega nadomestila“ v škodo katere od kategorij uporabnikov, ki ne bi bil združljiv z zahtevo, omenjeno v navedeni uvodni izjavi (glej po analogiji sodbo z dne 12. novembra 2015, Hewlett-Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, točki 85 in 86).

               55

               Ker v obravnavani zadevi v sistemu pravičnega nadomestila iz postopka v glavni stvari niso določena zadostna jamstva za to, da bi bili plačila pristojbine oproščeni proizvajalci in uvozniki, ki bi dokazali, da so bili naprave in nosilci kupljeni za namene, ki očitno niso povezani z izdelovanjem kopij za zasebno uporabo, bi morala biti v tem sistemu, kot je bilo navedeno v točki 37 te sodbe, vsekakor določena pravica do vračila pristojbine, ki bi bila učinkovita in vračila plačane pristojbine ne bi preveč oteževala. Pravice do vračila, ki je določena v sistemu pravičnega nadomestila iz postopka v glavni stvari, pa ni mogoče šteti za učinkovito, ker ni sporno, da je fizične osebe ne morejo uveljavljati, tudi kadar naprave in nosilce kupijo za namene, ki očitno niso povezani z izdelovanjem kopij za zasebno uporabo.

               56

               Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti tako, da je treba pravo Unije, natančneje člen 5(2)(b) Direktive 2001/29, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, s katero je, prvič, oprostitev plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje za proizvajalce in uvoznike naprav in nosilcev, ki očitno niso namenjeni za zasebno razmnoževanje, pogojena s sklenitvijo sporazumov med subjektom, ki ima zakonski monopol za zastopanje interesov avtorjev del, in zavezanci za plačilo nadomestila ali njihovimi sektorskimi združenji, in ki, drugič, določa, da lahko vračilo te pristojbine, kadar je bila ta neupravičeno plačana, zahteva zgolj končni uporabnik teh naprav in nosilcev.

         Predlog za časovno omejitev učinkov te sodbe

               57

               Združenje SIAE je v pisnem stališču Sodišču predlagalo, naj časovno omeji učinke te sodbe, če bi ugotovilo, da člen 5(2)(b) Direktive 2001/29 nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari.

               58

               Združenje SIAE je v utemeljitev predloga Sodišče opozorilo na, prvič, hude ekonomske posledice za združenje SIAE, ki bi nastale s sodbo s takšno ugotovitvijo, ker so bila nadomestila – razen deležev, ki jih je obdržalo združenje SIAE za kritje stroškov, ki izhajajo iz njegove dejavnosti pobiranja pristojbin – že razdeljena med upravičence. Drugič, združenje SIAE naj bi nedvomno ravnalo v dobri veri in naj bi bilo popolnoma prepričano v polno združljivost nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari s pravom Unije, pri čemer je to prepričanje okrepilo še dejstvo, da kljub dolgotrajni uporabi te ureditve Komisija, ki je bila zelo dobro seznanjena z njo, ni nikoli podala ugovorov v zvezi z združljivostjo navedene ureditve s pravom Unije.

               59

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča razlaga pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot bi se moralo razumeti in uporabljati vse od začetka njegove veljave. Iz tega izhaja, da sodišče pravilo, ki je bilo predmet takšne razlage, lahko in mora uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana, preden je bila izdana sodba o predlogu za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu sodišču (glej zlasti sodbe z dne 17. februarja 2005, Linneweber in Akritidis, C‑453/02 in C‑462/02, EU:C:2005:92, točka 41; z dne 6. marca 2007, Meilicke in drugi, C‑292/04, EU:C:2007:132, točka 34, in z dne 27. februarja 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, točka 40).

               60

               Sodišče sme le izjemoma z uporabo splošnega načela pravne varnosti, ki je bistven del pravnega reda Unije, omejiti možnost vseh zainteresiranih, da bi se sklicevali na določbo, ki jo je samo razložilo, z namenom izpodbijanja pravnih razmerij, ki so nastala v dobri veri. Za določitev take omejitve morata biti izpolnjena dva bistvena pogoja, in sicer dobra vera zainteresiranih in nevarnost resnih motenj (glej zlasti sodbe z dne 10. januarja 2006, Skov in Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, točka 51; z dne 3. junija 2010, Kalinchev, C‑2/09, EU:C:2010:312, točka 50, in z dne 27. februarja 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, točka 41).

               61

               Natančneje, Sodišče je to rešitev uporabilo le v natančno določenih okoliščinah, predvsem ko je obstajalo tveganje hudih ekonomskih posledic zlasti zaradi velikega števila pravnih razmerij, ki so bila vzpostavljena v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da zakonito velja, in ko se je izkazalo, da so bili posamezniki in nacionalni organi spodbujeni k ravnanju, ki zaradi objektivne in precejšnje negotovosti glede obsega določb prava Unije ni bilo v skladu s pravom Unije, pri čemer je k tej negotovosti morda prispevalo tudi ravnanje drugih držav članic ali Evropske komisije (sodba z dne 27. februarja 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, točka 42 in navedena sodna praksa).

               62

               V obravnavani zadevi je treba v zvezi s prvim pogojem ugotoviti, da se je Sodišče v sodbi z dne 21. oktobra 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, točka 53), že izreklo o tem, ali je bil sistem, s katerim je bila določena uporaba pristojbine za zasebno razmnoževanje brez razlikovanja za vse vrste naprav in nosilcev za digitalno reproduciranje, vključno v primeru, v katerem jih nabavijo osebe, ki niso fizične, za namene, ki očitno niso povezani z izdelovanjem kopij za zasebno uporabo, združljiv s pravom Unije. V teh okoliščinah združenje SIAE nikakor ne more trditi, da je bilo lahko prepričano o skladnosti nacionalne ureditve iz postopka o glavni stvari s pravom Unije, ker Komisija ni podala ugovorov v zvezi z združljivostjo te zakonodaje s pravom Unije.

               63

               Vsekakor je treba, kar zadeva drugi pogoj, ugotoviti, da združenje SIAE ni dokazalo obstoja resnih motenj, ampak je zgolj navedlo, da so bila nadomestila že v celoti razdeljena med upravičence in da „verjetno ne bi moglo zagotoviti vračila teh zneskov“.

               64

               Učinkov te sodbe torej ni treba časovno omejiti.

         Stroški

               65

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                     Pravo Evropske unije, zlasti člen 5(2)(b) Direktive 2001/29 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, s katero je, prvič, oprostitev plačila pristojbine za zasebno razmnoževanje za proizvajalce in uvoznike naprav in nosilcev, ki očitno niso namenjeni za zasebno razmnoževanje, pogojena s sklenitvijo sporazumov med subjektom, ki ima zakonski monopol za zastopanje interesov avtorjev del, in zavezanci za plačilo nadomestila ali njihovimi sektorskimi združenji, in ki, drugič, določa, da lahko vračilo te pristojbine, kadar je bila ta neupravičeno plačana, zahteva zgolj končni uporabnik teh naprav in nosilcev.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: italijanščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat) z dne 12. decembra 2000. # Alitalia - Linee aeree italiane SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči. # Zadeva T-296/97.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti razširjeni senat) z dne 17. oktobra 2002. # Linde AG proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državna pomoč. # Zadeva T-98/00.