Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. junija 1982. # Compagnie Interagra SA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 217/81. #


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 12. julija 1984. # SARL Prodest proti Caisse primaire d'assurance maladie de Paris. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Francija. # Prosto gibanje delavcev. # Zadeva 237/83.


Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 11. julija 2013. # Belgische Vereniging van handelaars in- en uitvoerders geslepen diamant (BVGD) proti Evropski komisiji. # Združeni(e) zadevi(e) T-104/07 in T-339/08.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 1. aprila 2004. # Freiburger Kommunalbauten GmbH Baugesellschaft & Co. KG proti Ludger Hofstetter in Ulrike Hofstetter. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesgerichtshof - Nemčija. # Zadeva C-237/02.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 17. julija 2008. # Franco Campoli proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Uradniki - Osebni prejemki - Pokojnina - Uporaba korekcijskega koeficienta, izračunanega glede na povprečne življenjske stroške v državi prebivanja - Prehodna ureditev, določena z uredbo, s katero so bili spremenjeni Kadrovski predpisi za uradnike - Ugovor nezakonitosti. # Zadeva C-71/07 P.

text:
      SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 17. julija 2008
      Zadeva C-71/07 P
      Franco Campoli
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Pritožba – Uradniki – Osebni prejemki – Pokojnina – Uporaba korekcijskega koeficienta, izračunanega glede na povprečne življenjske stroške v državi prebivanja – Prehodna ureditev, določena z uredbo, s katero so bili spremenjeni Kadrovski predpisi za uradnike – Ugovor nezakonitosti“
      Predmet: Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 29. novembra 2006 v zadevi Campoli proti Komisiji (T‑135/05,
         ZOdl. JU, str. I-A-2-297 in II-A-2-1527), s katero pritožnik predlaga razveljavitev te sodbe. Nasprotna pritožba, ki jo je
         vložila Komisija.

      Odločitev: Zavrnitev glavne in nasprotne pritožbe.

      Povzetek
      1.        Pritožba – Nasprotna pritožba – Predmet – Razglasitev nedopustnosti glavne pritožbe – Nedopustnost
      (Statut Sodišča, člena 56, drugi odstavek, in 61)
      2.        Uradniki – Pokojnine – Korekcijski koeficient
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 82(1) in (3); Priloga XIII, člena 20(1) in 24(2); Uredba Sveta št. 723/2004)
      3.        Uradniki – Pokojnine – Korekcijski koeficient
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 83(1), prvi pododstavek; Priloga XIII, člen 20; Uredba Sveta št. 723/2004)
      1.        Iz člena 61 Statuta Sodišča izhaja, da mora biti namen vsake pritožbe razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje deloma ali
         v celoti, pri čemer lahko Sodišče v primeru razveljavitve samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje,
         ali pa jo vrne v razsojanje Sodišču prve stopnje, da o njej odloči.

      Nasprotna pritožba, katere namen ni razveljavitev izpodbijane sodbe, temveč ugotovitev nedopustnosti vložene glavne pritožbe,
         torej ni dopustna.

      2.        En sam korekcijski koeficient za državo, ki velja za pokojnine uradnikov, lahko pomeni ustrezen kazalec, ki le približno izraža
         življenjske stroške v državi članici.

      Glede na to, da je en sam korekcijski koeficient za državo nujno le približen, je namreč treba šteti, da je cilj zagotovitve
         določene enakovrednosti kupne moči med nekdanjimi uradniki, ki prebivajo v različnih državah članicah, upoštevan, če je ta
         enotni korekcijski koeficient določen v skladu z merili, ki zagotavljajo njegovo reprezentativnost. Vendar način izračuna
         teh korekcijskih koeficientov glede na razmerje med življenjskimi stroški v državi članici stalnega prebivališča in Belgijo
         („metoda države“) upošteva življenjske stroške znotraj države članice vsaj tako reprezentativno kot izračun korekcijskih koeficientov
         iz razmerja med življenjskimi stroški v glavnem mestu države stalnega prebivališča in v Bruslju („metoda glavnega mesta“).

      Ker je torej „metoda države“ ustrezen način izračuna za zagotovitev, kolikor je mogoče, enakovrednosti kupne moči upokojencev,
         zakonodajalec Skupnosti, s tem ko je s sprejetjem Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih
         skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti za določitev korekcijskih koeficientov v okviru
         prehodne pokojninske ureditve „metodo države“ zamenjal z „metodo glavnega mesta“, ni kršil načela enakega obravnavanja.

      3.        Odločitev zakonodajalca Skupnosti, da z odpravo korekcijskih koeficientov spremeni ureditev pokojnin za pokojninske pravice,
         pridobljene od 1. maja 2004, ki se je odrazila z Uredbo št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih
         skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti, ni v neskladju z načelom enakega obravnavanja.
         Čeprav drži, da je stara pokojninska ureditev, ki temelji na sistemu korekcijskih koeficientov in, posledično, na določenem
         izenačenju kupne moči glede na državo članico, v kateri upokojenec prebiva, ustrezno sredstvo za izvrševanje navedenega načela,
         iz tega ni mogoče sklepati, da je vsak drug sistem v neskladju s tem načelom.

      Pokojninski sistem, ki določa enako kupno moč, je namreč le eno izmed možnih sredstev za spoštovanje načela enakega obravnavanja.
         To načelo je upoštevano tudi s sistemom, v skladu s katerim upokojenci ob enakovrednem prispevanju prejmejo enak nominalni
         znesek pokojnine.

      Uvedba, v okviru prehodne ureditve, najnižjega korekcijskega koeficienta 100 % pomeni za del upokojencev le predčasno odpravo
         korekcijskih koeficientov, ki je predvidena s končno ureditvijo.

      Glede na to, da je končna pokojninska ureditev, ki izhaja iz spremenjenih Kadrovskih predpisov, zato ker ne sledi več cilju
         zagotovitve določene enakovrednosti kupne moči med upokojenci ne glede na njihov kraj prebivanja, v skladu z načelom enakega
         obravnavanja, prehodna ureditev, ki le predčasno uvaja načelo pokojnine v „enotnem“ znesku v korist upokojencev, ki jim je
         načelo naklonjeno, ne ustvarja diskriminacije.