title: Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 12. julija 2007. # Richard J. Eagle in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Osebje, zaposleno v skupnem podjetju JET - Uporaba drugačnega pravnega statusa od statusa začasnega uslužbenca - Odškodnina za utrpljeno premoženjsko škodo. # Zadeva T-144/02.

text:
      Zadeva T-144/02
      Richard J. Eagle in drugi
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Osebje, zaposleno v skupnem podjetju JET – Uporaba drugačnega pravnega statusa od statusa začasnega uslužbenca – Odškodnina za utrpljeno premoženjsko škodo“
      Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 12. julija 2007
      Povzetek sodbe
      1.     Postopek – Navajanje novih razlogov med postopkom
      (Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44)
      2.     Uradniki – Tožba – Neomejena pristojnost
      3.     Uradniki – Tožba – Neomejena pristojnost
      4.     Uradniki – Tožba – Neomejena pristojnost
      1.     Zahtevki z zneski – predloženi v okviru odškodninske tožbe po razglasitvi vmesne sodbe, s katero je Sodišče prve stopnje naložilo
         Skupnosti povračilo škode, ki jo je utrpelo osebje skupnega podjetja Euratom zaradi uporabe drugačnega pravnega statusa od
         statusa začasnega uslužbenca –, spremenjeni zaradi upoštevanja načina izračuna škode, ki je bil določen z vmesno sodbo, ne
         morejo šteti za nedopustne, ker pomenijo dopusten razvoj zahtevkov iz tožbe zlasti zato, prvič, ker je Sodišče prve stopnje
         določilo potrebne elemente za izračun škode v vmesni sodbi in, drugič, ker natančna sestava škode in natančen način izračuna
         odškodnin še nista bila predmet pogajanj.

      Ker je vmesna sodba določila obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, njeno sestavo in način, ki mu
         je treba slediti za izračun natančnega zneska odškodnine za vsako tožečo stranko, je moralo biti prav tako v tem primeru možno
         spremeniti zneske v zahtevkih vsake tožeče stranke po razglasitvi te sodbe.

      (Glej točki 21 in 22.)
      2.     V okviru odškodninske tožbe po razglasitvi vmesne sodbe, s katero je Sodišče prve stopnje naložilo Skupnosti povračilo škode,
         ki jo je utrpelo osebje skupnega podjetja Joint European Torus (JET) zaradi uporabe drugačnega pravnega statusa od statusa
         začasnega uslužbenca, je treba uvrstitev vsake tožeče stranke v naziv in plačilni razred na začetku obdobja, za katero so
         upravičene do odškodnine, določiti upoštevajoč njeno dejansko zaposlitev, s tem da je to obdobje dolgo pet let in se začne
         z dnem začetka veljavnosti najstarejše sklenjene ali podaljšane pogodbe, pri čemer ta datum ne sme biti starejši od petih
         let.

      Sodišče prve stopnje je sicer dejansko omejilo pravice do povračila na obdobje največ petih let, vseeno pa je razsodilo, da
         bi morale zainteresirane stranke biti zaposlene na podlagi pogodbe začasnega uslužbenca od začetka, se pravi od prve zaposlitve,
         saj je protipravnost trajala ves čas obstoja JET. Posledično položaj vsake tožeče stranke na začetku obdobja, za katero so
         upravičene do odškodnine, ne more biti izenačen s tem, kar bi izhajalo iz prve zaposlitve, ampak se mora obravnavati, upoštevajoč
         to, da bi morala zainteresirana oseba biti od takrat, ko je bila zaposlena kot pogodbeni uslužbenec, zaposlena kot začasni
         uslužbenec, zaradi česar je treba po potrebi upoštevati doseženo „kariero“ pred začetkom tega obdobja. Tak način „vzpostavitve
         kariere“ nujno zajema napredovanja, do katerih bi lahko bila upravičena vsaka tožeča stranka.

      V zvezi z napredovanji v obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, je Sodišče prve stopnje glede na položaj
         rednih članov projektne skupine JET dejansko presodilo, da so bile tožeče stranke v diskriminatornem pravnem položaju, ki
         je podlaga za krivdno protipravno ravnanje, in da so zaradi tega dejstva te utrpele škodo. Posledično je podoben položaj začasnih
         uslužbencev ESAE za primerjavo za določitev kariernega napredovanja, do katerega bi lahko bile upravičene tožeče stranke in
         je morda najbolj ugoden, položaj rednih članov projektne skupine JET.

      (Glej točke od 49 do 51, 64 in 67.)
      3.     V vmesni sodbi, s katero je Sodišče prve stopnje naložilo Skupnosti povračilo škode, ki jo je utrpelo osebje skupnega podjetja
         Joint European Torus (JET) zaradi uporabe drugačnega pravnega statusa od statusa začasnega uslužbenca, je to sodišče razsodilo,
         da je škoda, ki je nastala tožečim strankam, izhajala iz razlike med plačilom za delo in s tem povezanimi ugodnostmi, ki bi
         jih zainteresirane osebe prejele, če bi za projekt JET delale kot začasni uslužbenci, in med plačilom za delo in s tem povezanimi
         ugodnostmi, ki so jih dejansko prejele kot pogodbeni uslužbenci.

      Iz tega izhaja, prvič, da je za določitev neto skupnostnega dohodka, ki bi ga prejela vsaka tožeča stranka v obdobju, za katero
         je upravičena do odškodnine, ki ga je določilo Sodišče prve stopnje, če bi bila zaposlena kot začasni uslužbenec, treba upoštevati
         vse ugodnosti, ki bi jih lahko tožeča stranka zahtevala, upoštevajoč njen osebni in poklicni položaj, za katere bi lahko predložila
         pisna dokazila. Nasprotno pa ni podlage, da bi lahko vključili dnevnice, ki bi se jih lahko prejelo zaradi službenih potovanj,
         saj so bili v JET vsi stroški za bivanje povrnjeni, čeprav so bile dnevnice znižane ali jih celo ni bilo. Drugič, za določitev
         neto nacionalnega dohodka, ki ga je vsaka tožeča stranka prejela kot pogodbeni uslužbenec za navedeno obdobje, je treba upoštevati
         vse dohodke, ki so jih zainteresirane stranke dejansko prejele iz tega naslova, zlasti dnevnice, ki so jih po potrebi prejele
         določene tožeče stranke zaradi njihove oddaljenosti od obrata JET.

      (Glej točke od 76 do 78.)
      4.     V vmesni sodbi, s katero je Sodišče prve stopnje naložilo Skupnosti povračilo škode, ki jo je utrpelo osebje skupnega podjetja
         Joint European Torus (JET) zaradi uporabe drugačnega pravnega statusa od statusa začasnega uslužbenca, je to sodišče razsodilo,
         da bi morale biti tožeče stranke od samega začetka zaposlene na podlagi pogodb začasnih uslužbencev in da trajanje te protipravnosti
         presega obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine in ki ga je določilo Sodišče prve stopnje. Ta ugotovitev
         nujno vodi do tega, da se upošteva dejstvo, da so tožeče stranke lahko pridobile pravice do pokojnine za celotno obdobje,
         v katerem je vsaka izmed tožečih strank dejansko delala v JET, odškodnina za te morebitne pravice pa je omejena na obdobje,
         za katero so upravičene do odškodnine.

      Posledično je treba za določitev dela odškodnine, ki ustreza pravicam do pokojnine, določiti za vsako tožečo stranko datum
         njene prve dejanske zaposlitve s strani JET, ki je lahko eventualno pred obdobjem, za katero so tožeče stranke upravičene
         do odškodnine, pri čemer odškodnina za izgubo pravic do pokojnine za največ pet let ustreza obdobju, za katero so tožeče stranke
         upravičene do odškodnine. Zgoraj omenjeno obdobje petih let ne pomeni edinega obdobja, za katero jim pripadajo te pravice.
         Dejansko se te pravice do pokojnine pridobijo na podlagi celotnega obdobja, v katerem je vsaka tožeča stranka delala za JET,
         temu ustrezne pravice pa se nato sorazmerno zmanjšajo na dolžino obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine,
         ki se navezuje na celotno delovno obdobje.

      Poleg tega je treba ugotoviti, da odškodnina za pravice do pokojnine ne more biti nižja od aktuarske vrednosti zneska, ki
         je sestavljen za vsako tožečo stranko iz prispevkov delavca in delodajalca za največ pet let, ki ustrezajo obdobju, za katero
         so tožeče stranke upravičene do odškodnine.

      Nasprotno pa določena tožeča stranka, če je delala manj kot deset let v JET, v skladu z določbami kadrovskih predpisov v nobenem
         primeru ne bi mogla imeti pravice do starostne pokojnine, ampak samo pravico do odpravnine, saj odškodnina za izgubo take
         odpravnine, sorazmerno zmanjšana na obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, ki se navezuje na celotno
         obdobje dela, pomeni alternativo, ki ji mora biti nujno podeljena.

      (Glej točke od 89 do 92.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (prvi senat)
      z dne 12. julija 2007(*)

      „Osebje, zaposleno v skupnem podjetju JET – Uporaba drugačnega pravnega statusa od statusa začasnega uslužbenca – Odškodnina za utrpljeno premoženjsko škodo“
      V zadevi T-144/02,
      Richard J. Eagle, z bivališčem v Oxonu (Združeno kraljestvo), in 12 drugih tožečih strank, katerih imena so v prilogi, zastopa pa jih D. Beard,
         barrister,

      tožeča stranka,
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopa J. Currall, zastopnik,

      tožena stranka,
      ob sodelovanju
      Sveta Evropske unije, ki ga zastopata J.-P. Hix in B. Driessen, zastopnika,

      intervenient,
      zaradi določitve, po sodbi Sodišča prve stopnje z dne 5. oktobra 2004 v zadevi Eagle in drugi proti Komisiji (T-144/02, ZOdl.
         str. II-3381), zneska povračila premoženjske škode, ki jo je utrpela vsaka tožeča stranka, ker v času opravljanja dela v skupnem
         podjetju Joint European Torus (JET) ni bila zaposlena kot začasni uslužbenec Evropskih skupnosti,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (prvi senat),
      v sestavi B. Vesterdorf, predsednik, M. Jaeger in H. Legal, sodnika,
      sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 20. marca 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Dejansko stanje in postopek
      1       S sodbo z dne 5. oktobra 2004 v zadevi Eagle in drugi proti Komisiji (T-144/02, ZOdl., str. II-3381, v nadaljevanju: vmesna
         sodba) je Sodišče prve stopnje razsodilo, da je Komisija s tem, da tožečim strankam v nasprotju s statutom skupnega podjetja
         Joint European Torus (JET) ni ponudila pogodb za začasne uslužbence, krivdno protipravno ravnala, zaradi česar je postala
         Evropska skupnost odgovorna, da so zaradi tega protipravnega dejanja izgubile resno možnost, da se zaposlijo kot začasni uslužbenci,
         in da je škoda tožečih strank razlika med dohodki, povezanimi z ugodnostmi in s pravicami do pokojnine, ki bi jih zainteresirane
         osebe prejele ali pridobile, če bi delale za projekt JET kot začasni uslužbenci, in dohodki, povezanimi z ugodnostmi in s
         pravicami do pokojnine, ki so jih dejansko prejele ali pridobile kot pogodbeno osebje (točke 141, 157 in 164 vmesne sodbe).

      2       Vseeno pa je Sodišče prve stopnje, ki je presodilo, da bi morale tožeče stranke predložiti odškodninske zahtevke v razumnem
         roku, ki ne bi smel preseči petih let od trenutka, ko so izvedele za diskriminatoren položaj, zoper katerega so se pritoževale,
         razsodilo, da bi bilo treba odškodnino za vsako tožečo stranko izračunati od datuma začetka veljavnosti najstarejše pogodbe,
         ki jo je ta sklenila ali podaljšala, pri čemer ta datum ne sme biti več kot pet let starejši od dne predložitve njenega odškodninskega
         zahtevka Komisiji (točka 71 vmesne sodbe).

      3       Ker Sodišče prve stopnje ni moglo določiti odškodnine za vse tožeče stranke, je z vmesno sodbo (točka 167) z dne 5. oktobra
         2004 določilo načela in merila, na podlagi katerih naj bi stranke sklenile sporazum, če pa do tega ne bi prišlo, bi predložile
         Sodišču prve stopnje zahtevke z zneski.

      4       Tako so morale stranke:
      1.      določiti delovno mesto in naziv, ki naj bi ustrezala nalogam, ki jih je opravljala vsaka tožeča stranka, če bi jim bila ponujena
         pogodba za začasnega uslužbenca na dan začetka veljavnosti najstarejše pogodbe, ki jo je ta sklenila ali podaljšala, pri čemer
         ta datum ne sme biti več kot pet let starejši od dne predložitve njenega odškodninskega zahtevka (točki 166 in 168 vmesne
         sodbe);

      2.       vzpostaviti primerno kariero za vsako zainteresirano osebo od njene zaposlitve dalje in največ do začetka zgoraj navedenega
         obdobja zadnjih petih let, pri čemer bi morale upoštevati:

      –       povprečno rast dohodkov iz dela in naziv, ki ustrezata uslužbencu Evropske skupnosti za atomsko energijo (Euratom), eventualno
         zaposlenega pri JET,

      –       morebitna napredovanja, do katerih bi bila lahko v tem obdobju zainteresirana oseba upravičena glede na naziv in na delovno
         mesto, pri čemer je treba izhajati iz povprečnega števila napredovanj začasnih uslužbencev Euratom v podobnem položaju (točka
         169 vmesne sodbe);

      3.      izvesti primerjavo med položajem začasnega uslužbenca Skupnosti in položajem pogodbenega uslužbenca na podlagi neto zneskov,
         pri čemer je treba odšteti prispevke, dajatve in druge odbitke, ki bi bili izvedeni na podlagi veljavne zakonodaje (točka
         170 vmesne sodbe).

      5       Sodišče prve stopnje je pojasnilo, da se obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, začne z datumom začetka
         veljavnosti najstarejše pogodbe, ki je sklenjena ali podaljšana v obdobju petih let pred datumom predložitve odškodninskega
         zahtevka in se konča na dan, ko je zainteresirana stranka prenehala delati za projekt JET, če je do tega prišlo pred koncem
         projekta 31. decembra 1999, ali na 31. december 1999, če je za projekt JET delala do konca (točka 171 vmesne sodbe).

      6       Na koncu je Sodišče prve stopnje razsodilo, da je treba odškodnino, ki nadomešča izgubo dohodkov in s tem povezanih ugodnosti
         v skladu s Protokolom o privilegijih in imunitetah uradnikov in uslužbencev Evropskih skupnosti ter je izračunana tako, da
         se upošteva davek Skupnosti, razumeti kot neto znesek po odbitku vseh davkov in da ne more biti predmet nacionalnih davčnih
         odbitkov (točka 173 vmesne sodbe).

      7       Ker stranke niso mogle skleniti sporazuma o vseh točkah v zvezi z natančno določitvijo odškodnine vsaki tožeči stranki, so
         Sodišču prve stopnje 28. oktobra 2005 posredovale zahtevke z zneski.

      8       Z ukrepom procesnega vodstva, vročenim 19. decembra 2006, je Sodišče prve stopnje v skladu s členom 64 Poslovnika pozvalo
         stranke, naj podajo informacije in pojasnila glede razhajanj med njimi v zvezi z oceno škode vsake tožeče stranke.

      9       Tožeče stranke so na pozive Sodišča prve stopnje odgovorile z dopisom, ki so ga vložile v sodnem tajništvu 19. februarja 2007.
         Komisija je predložila stališča na odgovore tožečih strank z dopisom, vloženim v sodnem tajništvu 1. marca 2007.

      10     Stranke, ki so po ukrepu procesnega vodstva v odgovorih na pozive Sodišča prve stopnje pojasnile svoje zahtevke z zneski,
         so navedle, da so že razrešile določena nesoglasja in izpostavile še sporne točke.

      11     Predsednik prvega senata Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 7. marca 2007 zaradi nepravočasnosti zavrgel predlog za intervencijo,
         ki ga je vložilo Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska 27. februarja 2007, v skladu z določbami člena 115(1),
         v povezavi z določbami člena 116(1) Poslovnika.

      12     Stranke so ustne navedbe in odgovore na vprašanja Sodišča prve stopnje podale na obravnavi 20. marca 2007. Komisija je predstavila
         popravljeno različico prilog k svojim stališčem z dne 1. marca 2007.

      13     Na koncu obravnave je predsednik tožečim strankam dal enotedenski rok za posredovanje morebitnih sprememb dokumentov, ki jih
         je Komisija predložila na obravnavi. Predsednik je sledil predlogu tožečih strank in je 27. marca 2007 Komisiji podaljšal
         rok do 30. marca, njim pa do 3. aprila 2007, da bi tožena stranka lahko vnesla še zadnje popravke v zahtevke z zneski in da
         bi tožeče stranke v zvezi z njimi lahko oblikovale stališča.

      14     Ustni postopek se je končal 17. aprila 2007.
       Predlogi strank
      15     Tožeče stranke Sodišču prve stopnje predlagajo, naj:
      –       naloži Komisiji, naj tožečim strankam plača odškodnino za izgubo dohodkov iz dela in drugih ugodnosti zaradi kršitve prava
         Skupnosti v njihovo škodo, pri čemer odškodninski zahtevek 31. oktobra 2005 za vse tožeče stranke skupaj znaša 2.629.269 britanskih
         funtov (GBP);

      –       Komisiji naloži plačilo stroškov.
      16     Komisija, ob intervenciji Sveta, Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
      –       ji naloži, naj tožečim strankam plača odškodnino na podlagi vmesne sodbe, skladno z njenimi stališči za vse tožeče stranke
         v skupni višini 574.424 GBP na 31. oktober 2005;

      –       naj se ji naloži polovica stroškov tožečih strank.
       Pravo
       Obseg spora rationae personae
      17     Tožeče stranke so v odgovoru na vprašanja Sodišča prve stopnje navedle, da trije izmed njih, T. F. Atkins, E. Junger in J.
         Fanthome, niso postavili odškodninskega zahtevka.

      18     Posledično mora Sodišče prve stopnje to upoštevati in ugotoviti, da 10 od 13 tožečih strank vlaga odškodninske zahtevke.
      19     Poleg tega je treba upoštevati umik predloga, ki ga je oblikovala Komisija v stališčih z dne 1. marca 2007 in s katerim se
         je Sodišču prve stopnje predlagalo, naj odloči o vprašanju morebitnega pobotanja odškodnine, ki jo bo Komisija morala plačati
         M. Waltonu pri izvršitvi te sodbe, in terjatve, za katero institucija navaja, da jo ima v skladu s svojo odločbo z dne 27.
         maja 2005 do zainteresirane osebe (glej na področju pobotanja terjatev sodbo Sodišča prve stopnje z dne 17. januarja 2007
         v zadevi Grčija proti Komisiji, T-231/04, točka 11 in naslednje).

       Višina odškodninskih zahtevkov
      20     Komisija, ne da bi podala ugovor nedopustnosti, trdi, da naj bi bili odškodninski zahtevki tožečih strank za obdobje, za katero
         so upravičene do odškodnine, ki je bilo določeno z vmesno sodbo (1995–1999), več kot enainpolkrat višji kot na začetku. Meni,
         da čeprav so bili ti zahtevki, ki so jih zainteresirane osebe prilagodile zlasti glede na informacije, ki jim jih je posredovala
         Komisija med pogajanji, pa ta precejšen dvig zahtevkov tožečih strank ne bi mogel biti v skladu z določbami člena 44 Poslovnika.

      21     Načelno je treba poudariti, da je Sodišče v zadevi, v kateri je v vmesni sodbi določilo način izračuna utrpljene škode in
         v kateri je odredilo izvedensko mnenje, dopustilo zvišanje začetnih zahtevkov, tako da je take spremenjene zahtevke sprejelo
         kot dopustne. Presodilo je, da so bili navedeni zahtevki dopustni, celo nujni, in da so se razvili iz tistih v tožbi zlasti
         zato, prvič, ker je določilo potrebne elemente za izračun škode v vmesni sodbi, in drugič, ker natančna sestava škode in natančen
         način izračuna odškodnin še nista bila predmet pogajanj. Sodišče je dodalo, da je v izreku vmesne sodbe pozvalo stranke, naj
         predložijo zahtevke z zneski, če se ne bodo sporazumele o zneskih škode. Zaključilo je, da bi bil ta poziv brez smisla in
         učinka, če stranke po razglasitvi navedene sodbe ne bi mogle oblikovati drugačnih zahtevkov od tistih v svoji tožbi (sodba
         Sodišča z dne 27. januarja 2000 v zadevi Mulder in drugi proti Svetu in Komisiji, C-104/89 in C-37/90, Recueil, str. I-203,
         točke od 38 do 40).

      22     Ker je vmesna sodba določila obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, njeno sestavo in način, ki mu
         je treba slediti za izračun natančnega zneska odškodnine za vsako tožečo stranko, je moralo biti prav tako v tem primeru mogoče
         spremeniti zneske v zahtevkih vsake tožeče stranke po razglasitvi te sodbe.

      23     Poleg tega iz spisa izhaja, da so odškodninski zahtevki tožečih strank z dne 28. oktobra 2005, ki so spremenjeni zaradi vmesne
         sodbe, nižji in ne višji glede na prvotne zahtevke, če se upošteva njihov celotni znesek in ne le, kot je to storila tožena
         stranka, del prvotnih zahtevkov, ki se nanašajo na obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine.

      24     Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba stališče Komisije o višini končnih zahtevkov zavrniti kot neupoštevno.
       Uvodne ugotovitve
      25     Predmet te sodbe je določiti odškodnino za vsako tožečo stranko za povračilo škode, ki izhaja iz protipravnosti, ki je bila
         ugotovljena v vmesni sodbi, skladno z načeli in merili, ki jih je ta postavila in ki so navedena zgoraj v točkah od 1 do 6,
         zato ker se stranke niso v celoti sporazumele o vseh točkah, da bi uveljavile načela in merila, ki jih je določilo Sodišče
         prve stopnje.

      26     Najprej je treba pripomniti, da vmesna sodba ni bila izpodbijana ne na podlagi načela priznanja odgovornosti Skupnosti zaradi
         ugotovljene protipravnosti, ne na podlagi načela priznanja škode, ki so jo utrpele tožeče stranke, katerih pravice za povračilo
         so bile omejene na obdobje največ petih let, ne glede načel in meril za določitev odškodnine za vsako tožečo stranko. Ta sodba
         je torej postala pravnomočna v vseh točkah in je zavezujoča za dokončno ureditev spora (sodba Sodišča z dne 19. februarja
         1991 v zadevi Italija proti Komisiji, C-281/89, Recueil, str. I-347, točka 14, in sklepa Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi
         Coussios proti Komisiji, C-397/95 P, Recueil, str. I-3873, točka 25, in z dne 28. novembra 1996 v zadevi Lenz proti Komisiji,
         C-277/95 P, Recueil, str. 6109, točke od 48 do 54, ter v zvezi s pravnomočnostjo vmesne sodbe zgoraj navedena sodba Mulder
         in drugi proti Svetu in Komisiji, točke od 54 do 56). Komisija je glede ostalega poudarila v zgoraj navedenih stališčih z
         dne 1. marca 2007, da se niti tožeče stranke niti sama niso pritožile zoper sodbo z dne 5. oktobra 2004 pri Sodišču in da
         je ta torej postala res judicata.

      27     Poleg tega je bilo ob koncu ustnega postopka očitno, da so se stranke glede na svoje zahtevke z dne 28. oktobra 2005 sporazumele
         o določenem številu vprašanj, splošnih ali posameznih, v zvezi z določitvijo odškodnine za vsako tožečo stranko, upoštevajoč
         načela in merila, ki so bila določena z vmesno sodbo.

      28     Očitno je, da so se stranke sporazumele o splošni metodi za izračun izgub tožečih strank, o določitvi glavnih sestavnih delov
         dohodkov, skupnostnih in nacionalnih, o zainteresiranih osebah, ki jih je treba upoštevati, o uporabi 5,25 % navadne obrestne
         mere za končni znesek odškodnine vsaki tožeči stranki in o tem, da odškodnine, ki jih prejmejo tožeče stranke, niso obdavčljive
         po zakonodaji Združenega kraljestva, saj je bilo o vprašanju o davčni ureditvi navedenih odškodnin izrecno in pravnomočno
         odločeno v vmesni sodbi (glej zgoraj navedeno točko 6).

      29     Zahtevki, ki so jih stranke predložile 28. oktobra 2005, obsegajo 6 spornih točk, ki pogojujejo natančno določitev odškodnine
         za vsako tožečo stranko in jih stranke prepuščajo Sodišču prve stopnje v reševanje. Te točke zadevajo, prvič, začetek obdobja,
         za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine (glej zgoraj navedeno točko 5), drugič, naziv in plačilni razred, ki
         ju je treba določiti za vsako tožečo stranko na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine (glej zgoraj navedeno
         točko 4), tretjič, napredovanja, do katerih bi lahko bila zainteresirana oseba upravičena (glej zgoraj navedeno točko 4),
         četrtič, ugodnosti, povezane z dohodki, ki bi jih morale prejeti (glej zgoraj navedeno točko 1), petič, prispevke, dajatve
         in druge odbitke, ki jih je treba upoštevati za določitev neto dohodka začasnega uslužbenca Skupnosti in pogodbenega uslužbenca
         (glej zgoraj navedeno točko 4), in šestič, pravice do pokojnine, ki bi jih tožeče stranke lahko uveljavljale (glej zgoraj
         navedeno točko 1).

      30     Po ukrepu procesnega vodstva, navedenega zgoraj v točki 8, so se stranke še približale glede določenih vidikov v zvezi s spornimi
         točkami, ki so navedene zgoraj. Popoln sporazum so dosegle le v zvezi s prispevki, z dajatvami in drugimi odbitki, ki jih
         je treba upoštevati za določitev dohodkov, ki so jih zainteresirane osebe dejansko prejele kot pogodbeno osebje. Bolj ali
         manj pomembne razlike v zvezi z drugimi točkami spora pa ostajajo.

      31     Poleg tega so stranke, ki imajo sicer nasprotne poglede v povezavi s tem, v pisnih vlogah in na obravnavi predstavile svoje
         težave, da bi davčne organe Združenega kraljestva prepričale, da odškodnine, ki jih bodo prejele, v skladu s tem, kar je Sodišče
         prve stopnje razsodilo v vmesni sodbi, ne morejo biti predmet nacionalnega davka, saj so navedeni organi izrazili namero,
         da obdavčijo, če ne glavnice odškodnin, pa vsaj pripadajoče obresti. Tožeče stranke in Komisija predlagata Sodišču prve stopnje,
         naj se natančno opredeli o vprašanju neobdavčljivosti navedenih odškodnin, glavnice in obresti.

      32     Treba bo preučiti šest točk, navedenih zgoraj v točki 29, po vrstnem redu in pri tem razlikovati točke, o katerih je bilo
         doseženo soglasje, in točke, o katerih ni bilo doseženo soglasje, ter preučiti tudi davčno ureditev obresti, ki so dolgovane
         poleg odškodnin, ki jih prejmejo tožeče stranke.

       Točke, o katerih je doseženo soglasje
       Začetek obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine
      33     Sodišče prve stopnje je v vmesni sodbi razsodilo, da se dolgovana odškodnina za vsako tožečo stranko izračuna od datuma začetka
         veljavnosti najstarejše pogodbe, ki jo je ta sklenila ali podaljšala, pri čemer ta datum ne sme biti več kot pet let starejši
         od dne predložitve njenega odškodninskega zahtevka Komisiji, ta dan pa je nastopil med 12. novembrom 1994 in 16. februarjem
         1995 (točki 83 in 166 vmesne sodbe). Poleg tega iz sodbe (točka 174) izhaja, da se obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene
         do odškodnine, zaključi na dan, ko je zadevna tožeča stranka prenehala delati za projekt JET, če je do tega prišlo pred koncem
         projekta 31. decembra 1999, ali na 31. december 1999, če je za projekt JET delala do konca, pri čemer je treba natančneje
         navesti, da se v posebnem primeru M. Waltona, ki je bil leta 1999 zaposlen kot začasni uslužbenec, obdobje, za katero je upravičen
         do odškodnine, konča na dan njegove zaposlitve, izvedene v skladu s Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske skupnosti.

      34     Iz pripravljalnih ukrepov in zlasti iz odgovorov na ukrep procesnega vodstva, naveden zgoraj v točki 8, izhaja, da tožeče
         stranke niso mogle rešiti težav, na katere so naletele pri določanju natančnega datuma začetka obdobja, za katero so upravičene
         do odškodnine, ki bi ustrezal vsaki, zaradi njihovih različnih načinov plačila, tedensko ali mesečno, prepoznega podaljšanja
         njihovih pogodb in zaradi primera pogodb za dve izmed njih, ki nista bili sklenjeni za celo leto. Upoštevaje ta dejstva, ki
         so bila odkrita pri pregledovanju arhiva JET in so zelo otežila določitev datuma začetka obdobja, za katero so tožeče stranke
         upravičene do odškodnin, so se tožeče stranke sporazumele s Komisijo, da se kot začetek za navedeno obdobje določi 1. marec
         1996 (ki je pet let pred datumom vložitve njihovih odškodninskih zahtevkov).

      35     Upoštevaje velike težave pri pridobivanju dokumentov v zvezi s pogodbami, ki so jih navedle tožeče stranke, in sporazum Komisije,
         mora Sodišče prve stopnje, ki je v vmesni sodbi pozvalo stranke, naj se sporazumejo, upoštevati sporazum strank in določiti
         začetek obdobja, za katero je vsaka tožeča stranka upravičena do odškodnine, na 1. marec 1996, kot je navedeno v drugem stolpcu
         priloge 2 k tej sodbi.

      36     Posledično se zavrne alternativni predlog tožečih strank, naveden v njihovih odgovorih na ukrep procesnega vodstva, naj se
         ne upošteva datum začetka veljavnosti najstarejše sklenjene ali podaljšane pogodbe, ampak prvi datum, na kateri naj bi bila
         dolgovana plača, predlog, s katerim se sicer ne strinja tožena stranka in ki ni v skladu z obrazložitvijo vmesne sodbe (točka
         166).

       Prispevki, dajatve in drugi odbitki
      37     Sodišče prve stopnje je v vmesni sodbi (točka 170) razsodilo, da bo treba za določitev škode opraviti primerjavo med položajem
         začasnega uslužbenca Skupnosti in položajem pogodbenega uslužbenca, kot so tožeče stranke, na podlagi neto zneskov, pri čemer
         je treba odšteti prispevke, dajatve in druge odbitke, izvedene na podlagi upoštevne zakonodaje.

      38     Po ukrepu procesnega vodstva so tožeče stranke v skladu s prej navedeno obrazložitvijo vmesne sodbe za določitev prihodkov,
         ki so jih prejele kot pogodbeno osebje, odštele zneske, ki so jih na začetku upoštevale v zahtevkih z dne 28. oktobra 2005,
         ki ustrezajo prispevkom v pokojninske sklade. Komisija je te modalitete sprejela.

      39     Sodišče prve stopnje mora to upoštevati za določitev neto dohodka, ki ga je vsaka tožeča stranka dejansko dobila kot pogodbeni
         uslužbenec v obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine.

       Točke, o katerih ni bilo doseženo soglasje
       Naziv in plačilni razred na začetku obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine
      –       Trditve strank
      40     Tožeče stranke trdijo, da je treba, poleg tega da se upošteva njihove akademske nazive in predhodne delovne izkušnje, določiti
         naziv in plačilni razred na podlagi kariere vsakega v JET od takrat, ko je začel tam delati, torej za marsikoga izmed njih
         pred začetkom obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine. Menijo, da je Sodišče prve stopnje v vmesni sodbi
         postavilo merilo funkcionalne enakovrednosti med delovnim mestom, ki ga je zasedal pogodbeni uslužbenec, in delovnim mestom,
         ki bi ga zasedal začasni uslužbenec. Tožeče stranke navajajo, da so se za oblikovanje te funkcionalne enakovrednosti oprle
         na memurandum M. Byrna, vodje oddelka za pogodbe JET, z dne 25. avgusta 1989.

      41     Tožeče stranke s sklicevanjem na vmesno sodbo trdijo, da Komisija danes, ker so bile dejansko zaposlene za delo v JET, ne
         more zahtevati istih dokazov, ki jih v določenih primerih ne bi bilo mogoče predložiti, kot če bi šlo za njihovo dejansko
         zaposlitev. Poleg tega navajajo, da je vsaka od njih posredovala formalno pričevanje, ki dokazuje njeno kariero in njen življenjepis.

      42     Komisija trdi, da je treba naziv in plačilni razred določiti na dan začetka veljavnosti najstarejše pogodbe iz obdobja, za
         katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, pri čemer je treba upoštevati diplome in predhodne delovne izkušnje vsake
         tožeče stranke, kot če bi šlo za prvo zaposlitev. Meni, da morajo tožeče stranke predložiti enaka dokazila v zvezi z akademskimi
         nazivi in delovnimi izkušnjami, kot če bi bile dejansko zaposlene. Tožena stranka meni, da iz vmesne sodbe izhaja, da je Skupnost
         odškodninsko odgovorna za obdobje največ petih let in da se prejšnjih pogodb ne upošteva.

      43     Komisija poleg tega navaja, da so upoštevni dokumenti, ki jih uporablja, za določitev naziva in plačilnega razreda, prvič,
         odločba Komisije z dne 11. oktobra 1984 o merilih, ki se uporabljajo za uvrstitev znanstvenega in tehničnega osebja v naziv
         in plačilni razred, in drugič, odločba Komisije z začetkom veljavnosti 1. septembra 1983 o merilih, ki se uporabljajo za imenovanje
         v naziv in uvrstitev v plačilni razred pri zaposlovanju upravnega osebja.

      44     Tožena stranka postavlja tudi vprašanje dopustnosti dokazov, ki so ji jih posredovale tožeče stranke, večinoma julija 2005
         in celo septembra oziroma oktobra 2005, glede na člen 44 Poslovnika.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      45     Najprej je treba v zvezi z dokazi, ki se nanašajo na akademske nazive in delovne izkušnje tožečih strank, ki se uporabijo
         za določitev naziva in plačilnega razreda vsake tožeče stranke na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine,
         opozoriti, da je Sodišče prve stopnje v vmesni sodbi razsodilo, upoštevajoč zlasti njihove nazive, da naj bi imele tožeče
         stranke resne možnosti, da bi bile zaposlene kot začasni uslužbenci (točki 155 in 157 vmesne sodbe). Zato za določitev odškodnine
         za vsako tožečo stranko ni treba na dan začetka obdobja, za katero so upravičene do odškodnine, preučiti, ali je zainteresirana
         stranka izpolnjevala pogoje za tako zaposlitev. Iz obrazložitve vmesne sodbe dejansko izhaja, da zahtevana dokazila za določitev
         uvrstitve vsake tožeče stranke ne morejo biti, kot to trdi Komisija, enakovredna dokazilom za dejansko zaposlitev.

      46     V zvezi s pozno predložitvijo določenih dokazov, ki jo zatrjuje tožena stranka, ki naj bi ji jih tožeče stranke posredovale
         med julijem in oktobrom 2005, glede na člen 44 Poslovnika v okoliščinah tega primera dopustnosti teh dokazov ni mogoče izpodbijati.

      47     V obrazložitvi vmesne sodbe, s katero je bilo razsojeno o načelu odgovornosti Skupnosti, je bila dejansko opredeljena škoda,
         ki so jo utrpele tožeče stranke, določena metoda za določitev njene višine in z upoštevanjem zlasti akademskih nazivov, delovnih
         izkušenj in nalog, ki so jih opravljale v JET, je bila strankam dana možnost, da ugotovijo upoštevna merila za določitev odškodnin.
         Upoštevajoč podaljšanje rokov, ki so ga predlagale tožeče stranke in mu tožena stranka ni ugovarjala, in okoliščine, da je
         ta dovolila tožečim strankam dostop do arhivov JET šele konec decembra 2005, se ne da nobenega dokaza izpodbijati zaradi nedopustnosti.

      48     V zvezi z uvrščanjem vsake tožeče stranke v naziv in plačilni razred na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine,
         je treba poudariti, da je Sodišče prve stopnje v vmesni sodbi ugotovilo, da so bila delovna mesta in akademski nazivi tožečih
         strank, kot jih je Komisija vpisala v seznam, po naravi in zahtevnosti primerljivi s tistimi, ki so jih imeli redni člani
         projektne skupine. Navedlo je (točka 121), da je Komisija na obravnavi priznala, da ni bilo bistvenih razlik med rednimi člani
         projektne skupine in tožečimi strankami, saj so bili nazivi in poklicne izkušnje enih in drugih podobni. Prav tako je poudarilo
         (točka 122), da je bila ta podobnost nalog potrjena z organigramom JET.

      49     Tako izhaja iz vmesne sodbe (točki 166 in 168), da morajo delovno mesto, naziv in plačilni razred, ki ga je treba določiti
         za vsako tožečo stranko, ustrezati nalogam, ki jih je vsaka opravljala v JET na dan začetka veljavnosti najstarejše pogodbe,
         ki je bila sklenjena ali podaljšana v obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, pri čemer so zadevne
         naloge, ki jih je zainteresirana oseba opravljala v JET na ta dan, če je tam delala že pred tem, kar velja za večino tožečih
         strank, ali pa naloge, zaradi katerih je začela tam delati. Uvrstitev vsake tožeče stranke mora biti torej določena, upoštevajoč
         njeno dejansko zaposlitev v JET, do katere je na splošno prišlo pred datumom začetka obdobja, za katero so tožeče stranke
         upravičene do odškodnine.

      50     Sodišče prve stopnje je sicer dejansko omejilo pravice do povračila vsake tožeče stranke na obdobje, dolgo največ pet let,
         vseeno pa je razsodilo, da bi morale zainteresirane stranke biti zaposlene na podlagi pogodbe začasnega uslužbenca od začetka,
         se pravi od prve zaposlitve, saj je protipravnost trajala ves čas obstoja JET (točki 127 in 139 vmesne sodbe). V nasprotju
         s trditvijo Komisije ugotovitev protipravnosti zadeva ves čas trajanja dela v JET, vendar pa je treba plačati odškodnino iz
         razlogov, ki so navedeni v vmesni sodbi (točke od 57 do 84) le za obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine
         in ki je v njej določeno.

      51     Posledično položaj vsake tožeče stranke na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine, ne more biti izenačen s
         tem, kar bi izhajalo iz prve zaposlitve, ampak se mora obravnavati, upoštevajoč to, da bi morala zainteresirana oseba biti
         od takrat, ko je bila zaposlena kot pogodbeni uslužbenec, zaposlena kot začasni uslužbenec, zaradi česar je treba po potrebi
         upoštevati doseženo „kariero“ pred začetkom obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, da bi se določila
         uvrstitev, ki ustreza nalogam, ki jih je vsaka tožeča stranka opravljala na začetku navedenega obdobja.

      52     Poleg tega v nasprotju s tem, kar zatrjuje Komisija, upoštevanje „kariere“, ki je bila predhodno dosežena v JET, ne pomeni
         prave vzpostavitve kariere, temveč samo upoštevanje uvrstitve, do katere je zainteresirana oseba eventualno prišla kot pogodbeni
         uslužbenec JET, kar izhaja iz vmesne sodbe, ki se sklicuje na naloge, ki jih je opravljala vsaka tožeča stranka na začetku
         obdobja, za katero so upravičene do odškodnine, da bi določili delovno mesto in naziv vsake tožeče stranke (točki 166 in 168),
         pri čemer je treba opozoriti, da je Sodišče prve stopnje ugotovilo enakovrednost med delovnim mestom, nazivi in delovnimi
         izkušnjami tožečih strank in rednih članov projektne ekipe (točki 121 in 122 vmesne sodbe). Pri uvrstitvi, ki jo je treba
         določiti na začetku obdobja in za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, se mora posledično upoštevati to funkcionalno
         podobnost.

      53     Za določitev uvrstitve vsake tožeče stranke na začetku obdobja, za katero je upravičena do odškodnine, je treba uporabiti
         vse razpoložljive upoštevne dokaze, ki so jih stranke navedle, in sicer, prvič, memorandum vodje oddelka za pogodbe JET z
         dne 25. avgusta 1989, v skladu s katerim nazivi pogodbenih uslužbencev ustrezajo osmim nazivom, ki se nanašajo na uslužbence
         Euratoma, in uvrstitev pogodbenega osebja JET, kot to izhaja iz registra tega osebja za leto 1994, ter drugič, odločbo Komisije
         z dne 11. oktobra 1984 o merilih, ki se uporabljajo za uvrstitev znanstvenega in tehničnega osebja v naziv in plačilni razred
         ter odločbo Komisije, ki ima začetek veljavnosti 1. september 1983, o merilih, ki se uporabljajo za imenovanje v naziv in
         uvrstitev v plačilni razred pri zaposlovanju upravnega osebja.

      54     Glede na te različne dokumente je uvrstitev vsake tožeče stranke v naziv in plačilni razred na začetku obdobja, za katero
         so upravičene do odškodnine, določena na naslednji način.

      55     Prvič, določiti je treba uvrstitev vsake tožeče stranke kot pogodbenih uslužbencev na dan začetka veljavnosti najstarejše
         pogodbe, ki jo je ta sklenila ali podaljšala v izbranem obdobju, kot se jo lahko določi na podlagi memoranduma vodje oddelka
         za pogodbe JET z dne 25. avgusta 1989 in registra pogodbenega osebja JET za leto 1994. Razen pri prvi zaposlitvi se pri uvrstitvi
         tožečih strank kot pogodbenih uslužbencev upošteva razvoj položaja zadevnega osebja od njegove začetne zaposlitve do dneva
         podaljšanja njegove pogodbe, ki spada v obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, skladno z zgoraj navedenimi
         načeli.

      56     56     Drugič, določiti je treba ustrezen naziv in plačilni razred uslužbenca Euratoma, ki je enakovreden tej uvrstitvi na podlagi
         odločbe Komisije z dne 11. oktobra 1984 o merilih, ki se uporabljajo za uvrstitev znanstvenega in tehničnega osebja v naziv
         in plačilni razred, ter odločbe Komisije z začetkom veljavnosti 1. septembra 1983 o merilih, ki se uporabljajo za imenovanje
         v naziv in uvrstitev v plačilni razred pri zaposlovanju upravnega osebja.

      57     Iz zgoraj navedenega izhaja, da je uvrstitev vsake tožeče stranke v naziv in plačilni razred na začetku obdobja, za katero
         so upravičene do odškodnine, določena tako, kot je navedeno v tretjem stolpcu priloge 2 k tej sodbi.

       Napredovanja
      –       Trditve strank
      58     Tožeče stranke zatrjujejo, da je bila hitrost napredovanja v JET posebno ugodna, kar bi v tem primeru moralo privesti do tega,
         da se upošteva, prvič, prehod v višji naziv, ko plača s povišanjem plačilnega razreda preseže prvi plačilni razred v naslednjem
         višjem nazivu, razen v treh primerih, v katerih se strinjajo s stališčem Komisije, namreč pri neobstoju napredovanja iz naziva
         B v naziv A, iz naziva A5 v naziv A4 in iz naziva A4 v naziv A3. Drugič, vsakih pet let je treba dodati napredovanje, ki ustreza
         povprečnemu kariernemu napredovanju.

      59     Tesna povezava med nazivi, ki jih predlagajo tožeče stranke, in nazivi iz registra pogodbenega osebja JET naj bi potrjevala
         utemeljenost metode, ki jo predlagajo. Ta metoda naj bi prav tako omogočala, da se imenovanje na odgovorno mesto izrazi z
         napredovanjem.

      60     Komisija trdi, da sprememba odgovornosti ne pomeni avtomatično napredovanja, ker ni avtomatične povezave med nazivom in nalogo,
         saj lahko uradnik preide iz delovnega mesta administratorja na delovno mesto vodje oddelka, ne da bi napredoval.

      61     V odgovoru na ukrep procesnega vodstva so stranke navedle, da so se sporazumele o 20-odstotni stopnji napredovanja, ki ustreza
         napredovanju vsakih pet let.

      62     Komisija se še vedno ne strinja s tem, da so tožeče stranke uporabile to stopnjo za obdobje pred obdobjem, za katero so upravičene
         do odškodnine, v skladu z njihovo metodo, ki temelji na upoštevanju kariere v JET pred obdobjem, za katero so tožeče stranke
         upravičene do odškodnine, za določitev uvrstitve na začetku navedenega obdobja.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      63     Najprej je treba poudariti, da se točka, o kateri ni bilo doseženo soglasje in jo je navedla Komisija, ne nanaša na učinek
         napredovanja, do katerega naj bi bile tožeče stranke upravičene po 20-odstotni letni stopnji, ki je bila sprejeta med strankami,
         v obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, ampak na uporabo te stopnje za določitev začetne uvrstitve
         vsake tožeče stranke na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine, tako da se eventualno vzpostavi prejšnjo kariero
         zainteresirane osebe v JET. Te kritike se nanašajo torej na določitev naziva in plačilnega razreda na začetku obdobja, za
         katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, in nimajo povezave z napredovanji v navedenem obdobju, ki so bila vzpostavljena
         tukaj.

      64     V zvezi z upoštevanjem napredovanj pred obdobjem, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, ki torej tukaj ni
         sporna, je vendar treba glede na zaskrbljenost tožene stranke ugotoviti, da ni sporno, da od trenutka, ko je bilo skladno
         z obrazložitvijo vmesne sodbe ugotovljeno (glej zgoraj navedeno točko 50 in naslednje), da je bilo treba za določitev uvrstitve
         vsake tožeče stranke na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine, upoštevati kariero zainteresirane osebe od
         začetka njene dejanske zaposlitve, tak način „vzpostavitve kariere“ nujno zajema napredovanja, do katerih bi lahko bila ta
         upravičena. Ker so se stranke med sabo sporazumele, da je bila stopnja napredovanja v JET 20-odstotna, so jo lahko tožeče
         stranke razumno uporabile za to začetno „vzpostavitev kariere“, da bi določile naziv in plačilni razred vsake tožeče stranke
         na začetku obdobja, za katero so upravičene do odškodnine.

      65     V zvezi z napredovanji v obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, je Sodišče prve stopnje v vmesni sodbi
         (točka 169) razsodilo, da se bodo stranke morale sporazumeti o vzpostavitvi kariere za vsako tožečo stranko od njene zaposlitve
         dalje do obdobja zadnjih petih let, za katero so upravičene do odškodnine, pri čemer bodo upoštevale povprečno rast dohodkov
         za ustrezno delo in naziv, ki ustreza uslužbencu Euratoma, v tem primeru zaposlenega pri JET, kot tudi morebitna napredovanja,
         do katerih bi bila lahko v tem obdobju vsaka upravičena glede na zadevni naziv in delovno mesto, pri čemer je treba izhajati
         iz povprečnega števila napredovanj začasnih uslužbencev Euratoma v podobnem položaju.

      66     Iz vmesne sodbe izhaja, da mora biti vzpostavitev morebitnih napredovanj v obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene
         do odškodnine, določena glede na pridobljeni naziv in plačilni razred na začetku obdobja največ petih let, pri čemer se izhaja
         iz povprečnega števila napredovanj začasnih uslužbencev Euratoma v podobnem položaju, torej za delo v JET, v skladu s prakso
         napredovanj, kot je potekala v JET.

      67     Glede na položaj rednih članov projektne skupine JET je Sodišče prve stopnje dejansko presodilo, da so bile tožeče stranke
         v diskriminatornem pravnem položaju, ki je podlaga za krivdno protipravno ravnanje (točki 140 in 141 vmesne sodbe), in da
         so zaradi tega utrpele škodo (točki 164 in 169 vmesne sodbe). Posledično je „podoben položaj“ za primerjavo za določitev kariernega
         napredovanja, do katerega bi lahko bile upravičene tožeče stranke in je morda najugodnejši, položaj rednih članov projektne
         skupine JET.

      68     Mogočega dostopa do delovnih mest s posebnimi odgovornostmi ni treba upoštevati pri tem izračunu, ker kot to trdi Komisija,
         ni avtomatične povezave med nazivom in nalogo, saj lahko uradnik zamenja delovno mesto, ne da bi napredoval. Nasprotno pa
         morajo vzpostavljena napredovanja zajemati spremembe plačilnih razredov in spremembe nazivov v skladu s prakso JET.

      69     V skladu z načeli, določenimi v vmesni sodbi, je treba torej na podlagi zgoraj navedenih razlogov upoštevati vzpostavljena
         napredovanja za določitev neto dohodka vsake tožeče stranke, ki bi ga ta lahko prejela kot začasni uslužbenec v obdobju, za
         katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine.

       Povezane ugodnosti
      –       Trditve strank
      70     Tožeče stranke trdijo, da je treba izračunati neto dohodek, ki ga je dejansko prejela vsaka izmed njih, tako da se odšteje
         zneske, ki so jih zaslužile, ko so delale med dopusti ali ko so opravljale nadurno delo, upoštevajoč, da je vsaka tožeča stranka
         delala enako število dni kot začasni uslužbenec Euratoma v primerljivem položaju brez nadurnega dela. Trdijo, da naj bi upoštevanje
         zneskov, ki so jih tožeče stranke na tak način dejansko prejele (višjih od dohodkov začasnih uslužbencev JET), izključevalo
         vso odškodnino zaradi plačanih dopustov in nadurnega dela.

      71     Komisija trdi, da se mora zneske, ki so jih tožeče stranke prejele zaradi plačanih dopustov in nadur, zaradi prožnosti, ki
         so jo imele za povečanje dohodkov, v nasprotju z uslužbenci Euratoma, upoštevati pri dohodkih, ki so jih zainteresirane stranke
         prejele kot pogodbeni uslužbenci. V zvezi z določitvijo dohodka Skupnosti, ki bi ga vsaka tožeča stranka morala prejeti, trdi,
         da bi za del odškodnine, ki ustreza določenim dodatkom, kot na primer gospodinjski dodatek, otroški dodatek ali dodatek za
         šolanje, moralo biti predloženo dokazilo, da je zainteresirana oseba izpolnjevala zahtevane pogoje.

      72     V zvezi z morebitnimi službenimi potovanji tožečih strank Komisija trdi, da so sporna povračila stroškov in ne izgubljeni
         dohodki. V zvezi z dnevnicami, ki naj bi jih prejemale določene tožeče stranke, ki so živele daleč od obrata JET, tožena stranka
         navaja, da kadrovski predpisi ne dajejo primerljive ugodnosti uslužbencem in da morajo biti ustrezne dnevnice obračunane kot
         dohodki, ki so jih pogodbeni uslužbenci dejansko prejeli.

      73     Po ukrepu procesnega vodstva je očitno, da so se stranke sporazumele o naslednjih točkah.
      74     Glede plačanih dopustov je sprejeto, upoštevajoč dejstvo, da jih večina tožečih strank ni koristila, da se v dohodke, ki so
         jih tožeče stranke prejele kot pogodbeni uslužbenci, obračunajo zneski, ki so jih prejele zainteresirane stranke za opravljeno
         določeno število ur, primerljivo temu, ki bi ga opravile kot uslužbenci Euratoma.

      75     V zvezi z nadurnim delom so se stranke sporazumele, da razlikujejo položaj tožečih strank iz kategorije A od položaja tožečih
         strank iz kategorije B. Prvič, ker osebje Euratoma kategorije A ni bilo plačano za opravljeno nadurno delo, v nasprotju s
         pogodbenim osebjem, katerega del so bile tožeče stranke, le-te sprejmejo, da Komisija dvigne za 10 % njihove nacionalne dohodke.
         Drugič, očitno je, da je osebje Euratoma kategorije B (kot tudi tisto iz kategorije C) prejemalo nadomestilo za nadurno delo,
         ne denarno, temveč urno, ki ga ni mogoče izračunati. Posledično so se tožeče stranke odločile, da dodatnih ur ne bodo upoštevale
         na obeh straneh enačbe (nacionalni dohodki in skupnostni dohodki). Nasprotno pa je Komisija enotno vztrajala pri 10-odstotnem
         dvigu dohodkov, ki so jih prejele tožeče stranke kot pogodbeni uslužbenci. Razhajanje pri presoji teh dohodkov se torej izraža
         pri podatkih, ki so jih predložile stranke.

      –        Presoja Sodišča prve stopnje
      76     Sodišče prve stopnje je v vmesni sodbi (točka 164) razsodilo, da je v zvezi s preteklim obdobjem v skupnem podjetju JET škoda,
         ki je nastala tožečim strankam, izhajala iz razlike med plačilom za delo, s tem povezanimi ugodnostmi in pravicami do pokojnine,
         ki bi jih zainteresirane osebe prejele ali pridobile, če bi za projekt JET delale kot začasni uslužbenci, in med plačilom
         za delo, s tem povezanimi ugodnostmi in pravicami do pokojnine, ki so jih dejansko prejele ali pridobile kot pogodbeni uslužbenci.

      77     Iz tega izhaja, prvič, da je za določitev neto skupnostnega dohodka, ki bi ga prejela vsaka tožeča stranka v obdobju, za katero
         je upravičena do odškodnine, če bi bila zaposlena kot začasni uslužbenec, treba upoštevati vse ugodnosti, ki bi jih lahko
         tožeča stranka zahtevala, upoštevajoč njen osebni in poklicni položaj, za katere bi lahko predložila pisna dokazila. Nasprotno
         pa ni podlage, da bi lahko vključili dnevnice, ki bi se jih lahko prejelo zaradi službenih potovanj, saj je Komisija v zvezi
         s tem trdila, ne da bi se ji oporekalo, da so bili v JET vsi stroški za bivanje povrnjeni, čeprav so bile dnevnice znižane
         ali jih celo ni bilo.

      78     Drugič, za določitev neto nacionalnega dohodka, ki ga je vsaka tožeča stranka prejela kot pogodbeni uslužbenec za obdobje,
         za katero je upravičena do odškodnine, je treba upoštevati vse dohodke, ki so jih zainteresirane stranke dejansko prejele
         iz tega naslova, zlasti dnevnice, ki so jih določene tožeče stranke prejele po potrebi zaradi oddaljenosti od obrata JET.

      79     V zvezi s plačanimi dopusti je treba upoštevati sporazum strank in zneske, ki so jih prejele zainteresirane stranke za opravljeno
         določeno število ur, primerljivo temu, ki bi ga opravile kot uslužbenci Euratoma.

      80     V zvezi z nadurnim delom je treba uporabiti, kot so se stranke sporazumele, ker osebje Euratoma kategorije A ni bilo plačano
         za opravljeno nadurno delo, v nasprotju s pogodbenim osebjem, katerega del so bile tožeče stranke, 10-odstotni dvig na dohodke,
         ki so jih prejele zainteresirane stranke kot pogodbeni uslužbenci.

      81     V zvezi s tožečimi strankami, ki so uvrščene v kategorijo B, je treba ugotoviti, da tožena stranka ne trdi, da naj trditve
         tožečih strank, v skladu s katerimi je osebje Euratoma kategorij B in C prejemalo izravnavo za nadurno delo, ne denarno ampak
         urno, katere izračun je nemogoče opraviti, ne bi bile pravilne. V teh okoliščinah je treba presoditi, da je najustreznejša
         rešitev ta, ki jo ponujajo tožeče stranke, in sicer neupoštevanje nadurnega dela tako za določitev dohodkov, ki so jih prejele
         tožeče stranke kot pogodbeni uslužbenci, kot za tiste dohodke, ki bi jih lahko prejeli kot začasni uslužbenci Euratoma.

      82     Posledično je treba določiti neto dohodek, ki bi ga vsaka tožeča stranka lahko prejela kot začasni uslužbenec v obdobju, za
         katero je upravičena do odškodnine, in neto dohodek, ki ga je dejansko prejela kot pogodbeni uslužbenec v istem obdobju, skladno
         z zgoraj navedenimi načeli v zvezi s povezanimi ugodnostmi.

      83     Iz tega izhaja, da so znesek neto dohodkov, ki so jih prejeli uslužbenci, znesek dohodkov, ki bi jih morali prejeti kot začasni
         uslužbenci, znesek izgube, ki izhaja iz razlike med tema dvema vrednostma, in znesek nakopičene izgube, ki izhaja iz revalorizacije
         tega zadnjega zneska na 31. december 1999, tisti, ki so navedeni v stolpcih (1), (2), (3) oziroma (4) priloge 3 k tej sodbi.

       Pravice do pokojnine
      –        Trditve strank
      84     Tožeče stranke trdijo, da imajo pravico do povračila zaradi izgube pravic do pokojnine in da naj to ne bi bilo nadomeščeno
         z odpravnino. Trdijo, da je večina izmed njih delala v JET dlje od obdobja največ petih let, na podlagi katerega mora biti
         izračunana odškodnina. Ocenjujejo, da je primeren pristop za določitev pravic do pokojnine ta, da se izračuna strošek doživljenjske
         rente, ki je enakovredna pokojnini, ki bi jo prejemali, če bi se spoštovalo zakonitost, in da se upošteva delež tega zneska,
         ki ustreza obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine.

      85     Komisija trdi, da lahko tožeče stranke zahtevajo le odpravnino, zato ker je Sodišče prve stopnje obdobje, za katero je Skupnost
         odgovorna zaradi nezaposlitve, in obveznost, da se tožečim strankam da povračilo, omejilo na največ pet let. Zagotoviti pravice
         do pokojnine, upoštevajoč dejstvo, da so določene tožeče stranke predhodno delale v JET, kar bi predpostavljalo, da se upošteva
         pogodbe, ki so bile sklenjene pred obdobjem, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, bi bilo v nasprotju z zahtevo
         Sodišča prve stopnje.

      –        Presoja Sodišča prve stopnje
      86     Sodišče prve stopnje je v vmesni sodbi (točka 164) razsodilo, da je v zvezi s preteklim obdobjem v skupnem podjetju JET škoda,
         ki je nastala tožečim strankam, zajemala razliko med pravicami do pokojnine, ki bi jih zainteresirane osebe pridobile, če
         bi za projekt JET delale kot začasni uslužbenci, in pravicami do pokojnine, ki so jih dejansko prejele ali pridobile kot pogodbeni
         uslužbenci.

      87     Poleg tega je presodilo tudi, da se odškodnina izračuna za obdobje, ki se začne na dan začetka veljavnosti najstarejše sklenjene
         ali podaljšane pogodbe, pri čemer ta datum ne sme biti več kot pet let starejši od dne predložitve odškodninskega zahtevka
         Komisiji, in se zaključi ali na dan, ko je zadevna tožeča stranka prenehala delati za projekt JET, če je do tega prišlo pred
         koncem projekta 31. decembra 1999, ali na 31. december 1999, če je za projekt JET delala do konca (točka 171 vmesne sodbe).

      88     Brez dvoma izhaja iz zgornje razlage, da je Sodišče prve stopnje tožečim strankam izrecno priznalo pravico do povračila za
         pravice do pokojnine. Čeprav je prej omejilo dopustnost odškodninskih zahtevkov na obdobje največ petih let od predložitve
         odškodninskega zahtevka vsake tožeče stranke, iz tega ne izhaja, da bi moral biti ta del odškodnine v vseh primerih nadomeščen
         z odpravnino. Razlage, ki jo v zvezi s tem zastopa Komisija, posledično ni mogoče sprejeti.

      89     Kot je bilo poudarjeno zgoraj v točki 51, je Sodišče prve stopnje v vmesni sodbi razsodilo, da bi morale biti tožeče stranke
         od vsega začetka zaposlene na podlagi pogodb začasnih uslužbencev in da trajanje te protipravnosti presega obdobje, za katero
         so tožeče stranke upravičene do odškodnine. Ta ugotovitev nujno vodi do tega, da se upošteva dejstvo, da so tožeče stranke
         lahko pridobile pravice do pokojnine za vse obdobje, v katerem je vsaka izmed tožečih strank dejansko delala v JET, odškodnina
         za te morebitne pravice pa je omejena na obdobje, za katero so upravičene do odškodnine.

      90     Posledično je treba za določitev dela odškodnine, ki ustreza pravicam do pokojnine, določiti za vsako tožečo stranko datum
         njene prve dejanske zaposlitve s strani JET, ki je lahko tudi pred obdobjem, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine,
         pri čemer odškodnina za izgubo pravic do pokojnine za največ pet let ustreza obdobju, za katero so tožeče stranke upravičene
         do odškodnine. Zgoraj omenjeno obdobje petih let ne pomeni edinega obdobja, za katero jim pripadajo te pravice. Dejansko se
         te pravice do pokojnine pridobijo na podlagi celotnega obdobja, v katerem je vsaka tožeča stranka delala za JET, temu ustrezne
         pravice pa se nato sorazmerno zmanjšajo na dolžino obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, ki se navezuje
         na celotno delovno obdobje, v skladu z zgoraj navedeno obrazložitvijo vmesne sodbe.

      91     Poleg tega je treba ugotoviti, da odškodnina za pravice do pokojnine ne more biti nižja od aktuarske vrednosti zneska, ki
         je sestavljen za vsako tožečo stranko iz prispevkov delavca in delodajalca za največ pet let, ki ustrezajo obdobju, za katero
         so tožeče stranke upravičene do odškodnine.

      92     Nasprotno pa določena tožeča stranka, če je delala manj kot deset let v JET, v skladu z določbami kadrovskih predpisov v nobenem
         primeru ne bi mogla imeti pravice do starostne pokojnine, ampak samo pravico do odpravnine, saj odškodnina za izgubo take
         odpravnine, sorazmerno zmanjšana na obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, ki se navezuje na celotno
         obdobje dela, pomeni alternativo, ki ji mora biti nujno podeljena, v skladu z zgoraj navedeno obrazložitvijo vmesne sodbe.
         Iz odgovorov tožečih strank na ukrep procesnega vodstva izhaja, da v zadnji različici svojih zahtevkov za tiste izmed njih,
         ki so delale manj kot deset let v JET, zahtevajo odpravnino namesto pravic do pokojnine.

      93     Okoliščine, ki jih je Komisija prvič navedla na obravnavi, ne izpodbijejo zgoraj navedene presoje.
      94     Čeprav je Sodišče v sodbi z dne 17. maja 1990 v zadevi Barber (C-262/88 Recueil, str. I-1889) omejilo časovne učinke podane
         razlage člena 141 ES zaradi nujnih razlogov pravne varnosti, ki nasprotujejo temu, da bi pravni položaji, katerih učinki so
         se že izčrpali v preteklosti, bili postavljeni pod vprašaj, pa ta rešitev ni upoštevna za to zadevo.

      95     Okoliščine tega primera, ki se nanašajo na povračilo škode zaradi protipravnega ravnanja Komisije v zvezi s tožečimi strankami,
         dejansko niso primerljive s tistimi iz prejšnje zadeve, ki je obravnavala problem retroaktivne spremembe ureditve pokojnin
         na vsem ozemlju Skupnosti s precejšnjimi finančnimi posledicami, pri čemer je treba poudariti, da se tožeča stranka ni sklicevala
         na nobene nujne razloge v splošnem interesu.

      96     Poleg tega trditve Komisije, v skladu s katero naj za obdobje pred tistim, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine,
         v JET ne bi obstajali pokojninski skladi, tako da bi dodelitev pravic do pokojnine tožečim strankam za to predhodno obdobje
         pomenilo, da se jim podeli ugodnost, do katere uslužbenci Euratoma v JET niso bili upravičeni, prav tako ni mogoče sprejeti.

      97     Iz določb člena 2 v povezavi s členom 39 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske skupnosti, ki urejajo zlasti položaj
         uslužbencev Euratoma, izhaja, da imajo začasni uslužbenci pravico do starostne pokojnine ali do odpravnine v primerih, ki
         jih določajo Kadrovski predpisi za uradnike Evropskih skupnosti. Člen 8(5) Statuta JET, ki je priložen Odločbi Sveta 78/471/Euratom
         z dne 30. maja 1978 o ustanovitvi skupnega podjetja JET (UL L 151, str. 10), v različici, upoštevni za določitev pravic do
         pokojnine tožečih strank, izrecno napotuje na Pogoje za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske skupnosti za osebje, ki je
         zaposleno kot začasni uslužbenci, kot bi morale biti tožeče stranke. Zato če se predpostavlja, da naj se ureditev, ki so jo
         določali upoštevni predpisi, v praksi za uslužbence Euratoma, ki so bili zaposleni v JET, ne bi spoštovala, se na to obžalovanja
         vredno okoliščino tožena stranka ne more sklicevati v zvezi z določitvijo odškodnine, ki jo mora plačati tožečim strankam
         zaradi svojega protipravnega ravnanja.

      98     Poleg tega Komisija, čeprav so tožeče stranke zahtevale odškodnino zaradi izgube pravic do pokojnine od vložitve tožbe leta
         2002 in čeprav je vmesna sodba izrecno priznala načelo take odškodnine, ni izkazala pravilnosti svoje trditve niti ni pojasnila
         praktičnih težav, ki bi lahko iz te okoliščine izhajale.

      99     Iz zgoraj navedenega izhaja, da je tožečim strankam odškodnina zaradi izgube pravic do pokojnine ali morebitne odpravnine
         določena v skladu z zgoraj navedenim razlogovanjem, kot je navedeno v stolpcu (5) priloge 3 k tej sodbi.

       Znesek odškodnine za vsako izmed tožečih strank
      100   Sodišče prve stopnje je v vmesni sodbi (točka 164) razsodilo, da je v zvezi s preteklim obdobjem v skupnem podjetju JET škoda,
         ki je nastala tožečim strankam, izhajala iz razlike med plačo, s tem povezanimi ugodnostmi in pravicami do pokojnine, ki bi
         jih zainteresirane osebe prejele ali pridobile, če bi za projekt JET delale kot začasni uslužbenci, in med plačilom za delo,
         s tem povezanimi ugodnostmi in pravicami do pokojnine, ki so jih dejansko prejele ali pridobile kot pogodbeni uslužbenci.

      101   Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da se končni znesek odškodnine vsaki izmed tožečih strank zaradi povračila zadevne škode
         na 31. december 1999, ki je v vsakem primeru končni datum obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine, določi
         na znesek, naveden v stolpcu (6) priloge 3 k tej sodbi. Od tega dne dalje se od tega zneska obračunajo navadne obresti po
         5,25-odstotni obrestni meri, kot je navedeno zgoraj v točki 28, do dejanskega plačila odškodnine.

       Davčna ureditev odškodnin tožečih strank
      102   Stranke so izpostavile težave, ki bi se lahko pojavile na nacionalni ravni v okviru izvršitve te sodbe zaradi tega, ker so
         davčni organi Združenega kraljestva izrazili namen, da v nasprotju z vmesno sodbo obdavčijo, če ne glavnice odškodnin, pa
         vsaj tem odškodninam pripadajoče obresti.

      103   Treba je poudariti, da je Sodišče prve stopnje razsodilo, da mora biti odškodnina, dolgovana vsaki tožeči stranki, katere
         namen je nadomestiti izgubo plače in z njo povezanih ugodnosti, ugotovljenih v neto zneskih po odbitku davka, in pri katere
         izračunu se po enakih pravilih upošteva davek Skupnosti, v skladu s členom 16 Protokola o privilegijih in imunitetah uradnikov
         in uslužbencev Evropskih skupnosti, upravičena do enake davčne obravnave, ki se uporablja za zneske, ki jih Skupnost izplača
         svojim uslužbencem. Zadevna odškodnina, ki jo je tako treba razumeti kot neto znesek po odbitku vseh davkov, posledično ne
         more biti predmet nacionalnih davčnih odbitkov. Nobena dodatna odškodnina se ne dolguje za izravnavo teh odbitkov (točka 173
         vmesne sodbe).

      104   Iz vmesne sodbe izhaja, da so glavnice odškodnine, ki je dolgovana vsaki tožeči stranki, in tudi tej pripadajoče obresti,
         ki pomenijo ceno za čas, ki bo potekel, preden bo zainteresiranim osebam povrnjena škoda, in ki so torej neločljivo povezane
         z glavnico, v nobenem primeru ne morejo biti predmet kakršnega koli nacionalnega davčnega odbitka, katerega neposreden učinek
         bi bilo zmanjšanje odškodnine. Poleg tega, kot izhaja iz vmesne sodbe, se Komisiji ne more naložiti plačila dodatne odškodnine
         tožečim strankam, ki ne bi bila povezana s protipravnim ravnanjem, ki ga je ugotovilo Sodišče prve stopnje, da bi se izravnalo
         zmanjšanje odškodnine, ki bi jo zainteresirane osebe na koncu dosegle, zaradi nacionalnih davčnih odločb, saj naj bi bila
         taka dajatev v resnici namenjena povečevanju proračuna države članice, ne da bi za to obstajal legitimni razlog.

      105   Ne da bi hoteli vnaprej soditi o morebitnih postopkih, ki bi se jih lahko sprožilo zoper državo članico v takem primeru in
         o primernosti katerih bi morala odločati Komisija, lahko Sodišče prve stopnje le potrdi, da so odškodnine tožečim strankam,
         glavnica in obresti popolnoma oproščene nacionalnih davkov, kar izhaja iz obrazložitve vmesne sodbe, ki je pravnomočna, kot
         je navedeno zgoraj v točkah 26 in 28.

       Stroški
       Trditve strank
      106   Tožeče stranke, ki predlagajo, da se toženi stranki naložijo stroški v skladu s členom 87 Poslovnika, zatrjujejo, da čeprav
         je Sodišče prve stopnje omejilo obdobje, za katero so upravičene do odškodnine, niso neuspele s kakšnim pomembnim predlogom
         in da višina njihovih stroškov ni sorazmerna z obdobjem, za katero so upravičene do odškodnine.

      107   Komisija meni, da tožeče stranke ne morejo trditi, da so stranka, ki je uspela z vsemi predlogi, zato ker niso uspele z enim
         izmed bistvenih vprašanj, namreč z zastaranjem, kar pomeni, da se njihov začetni zahtevek deli s 5 ali 6. Upoštevajoč, da
         je Sodišče prve stopnje temu vprašanju posvetilo skoraj polovico vmesne sodbe, meni, da bi bil sprejemljiv pristop, da se
         ji naloži samo polovico stroškov tožečih strank.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      108   Treba je poudariti, da je bila odločitev o stroških pridržana s točko 4 izreka vmesne sodbe.
      109   Iz člena 88 Poslovnika, ki se ga uporablja v tem primeru, izhaja, da brez poseganja v določbe člena 87(3), drugi pododstavek,
         institucije nosijo svoje stroške, ker je bil spor obravnavan v okviru sporov med Skupnostjo in njenimi uslužbenci (točka 52
         vmesne sodbe).

      110   V skladu s členom 87(3) tega poslovnika lahko Sodišče prve stopnje, če vsaka stranka uspe samo deloma ali v izjemnih okoliščinah,
         odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške.

      111   Poleg tega člen 87(4) tega poslovnika določa, da države članice in institucije, ki se kot intervenientke udeležijo postopka,
         nosijo svoje stroške.

      112   Treba je poudariti, da iz izreka vmesne sodbe in njene obrazložitve izhaja, da so tožeče stranke uspele s predlogi v bistvenem
         delu. Sodišče prve stopnje je dejansko priznalo pravico do povračila za materialno škodo, ki jo je utrpela vsaka tožeča stranka,
         zato ker ni bila zaposlena kot začasni uslužbenec Skupnosti v obdobju, ko je delala za skupno podjetje JET. Tako okoliščina,
         ki jo zatrjuje tožena stranka, da je Sodišče prve stopnje omejilo obdobje, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine,
         nikakor ne zmanjšuje polne in celotne ugotovitve odgovornosti Skupnosti zaradi storjene protipravnosti, ki je bila ugotovljena
         za celotno obdobje, v katerem so tožeče stranke delale v JET.

      113   Prav tako je treba poudariti, da čeprav tožeče stranke delno niso uspele z odškodninskimi zahtevki, kolikor Sodišče prve stopnje
         ni sprejelo celotnega zahtevanega zneska za zadevno škodo, so vseeno dobile višjo odškodnino, kot je tista, ki jim jo je bila
         Komisija pripravljena plačati (glej zgoraj navedeno sodbo Mulder in drugi proti Svetu in Komisiji, točke od 363 do 365).

      114   V teh okoliščinah je treba odločiti, da Komisija nosi svoje stroške in stroške tožečih strank za ves postopek in da Svet,
         intervenient, nosi svoje stroške.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (prvi senat)
      razsodilo:
      1)      Komisiji se naloži plačilo odškodnine vsaki tožeči stranki, ki ustreza znesku, navedenem za vsako izmed tožečih strank v stolpcu
            (6) priloge 3 k tej sodbi.
      2)      Na ta znesek se obračunajo obresti po obresti meri 5,25 % od 31. decembra 1999 do dejanskega plačila.
      3)      Komisija nosi svoje stroške in stroške, ki so jih priglasile tožeče stranke, za ves postopek pred Sodiščem prve stopnje.
      4)      Svet nosi svoje stroške.

               Vesterdorf

                Jaeger

                Legal

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 12. julija 2007.

               Sodni tajnik

                      Predsednik

               E. Coulon

                      B. Vesterdorf

      Sodba T-144/02, Priloga 1
      Seznam tožečih strank (13)
      Atkins
      Brickley
      Eagle
      Fanthome
      Felton
      Gaberscik
      Gardener
      Grant
      Junger
      Marren
      Marrs
      Sands
      Walton
      Sodba Eagle in drugi proti Komisiji, T-144/02
      Priloga 2
      Imena tožečih strank
      Začetek obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine.
      Naziv in plačilni razred na začetku obdobja, za katero so tožeče stranke upravičene do odškodnine.
      Brickley
      1. marec 1996
      A5/2
      Eagle
      1. marec 1996
      B1/8
      Felton
      1. marec 1996
      A5/3
      Gaberscik
      1. marec 1996
      A7/1
      Gardener
      1. marec 1996
      B1/7
      Grant
      1. marec 1996
      B2/4
      Marren
      1. marec 1996
      B1/5
      Marrs
      1. marec 1996
      B1/8
      Sands
      1. marec 1996
      B2/1
      Walton
      1. marec 1996
      A5/5
      Sodba Eagle in drugi proti Komisiji, T-144/02
      Priloga 3
      Imena tožečih strank
      Neto dohodek uslužbenca, ki ga je prejel kot pogodbeni uslužbenec (1)Nacionalni dohodek(£)

      Neto dohodek primerljivega začasnega uslužbenca (2)Skupnostni dohodek(£)

      Razlika:navadna neto izguba (3 = 2 – 1) (£)

      Razlika:kumulirana neto izguba(4 = 3, aktualizirano 31. decembra 1999)(£)

      Izguba starostne pokojnine(oziroma odpravnine) + eventualno nadomestilo za brezposelnost (5)(£)

      Celotna izguba na  31. decembra 1999 (6 = 4 + 5)(£)

      Brickley
      55.885
      127.702
      71.817
      78.799
      12.233
      91.033
      Eagle
      102.784
      186.517
      83.734
      90.189
      147.220
      237.410
      Felton
      127.231
      198.678
      71.447
      76.915
      48.132
      125.047
      Gaberscik
      61.513
      87.728
      26.215
      28.210
      12.346
      40.555
      Gardener
      104.242
      262.987
      158.745
      170.348
      121.464
      291.812
      Grant
      62.745
      167.619
      104.875
      111.738
      127.730
      239.467
      Marren
      111.040
      207.958
      96.918
      104.288
      123.823
      228.111
      Marrs
      102.977
      186.517
      83.540
      89.981
      162.080
      252.061
      Sands
      72.970
      157.228
      84.259
      90.038
      88.551
      178.589
      Walton
      113.978
      210.673
      96.695
      103.612
      104.409
      208.021

      * Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 15. junija 2010. # Actega Terra GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Prijava besedne znamke Skupnosti TERRAEFFEKT matt & gloss - Absolutni razlog za zavrnitev - Opisni značaj - Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 207/2009). # Zadeva T-118/08.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 15. junija 2010 – Actega Terra proti UUNT (TERRAEFFEKT matt & gloss)
      (Zadeva T-118/08)
      „Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti TERRAEFFEKT matt & gloss – Absolutni razlog za zavrnitev – Opisnost – Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 207/2009)“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki označujejo lastnosti blaga (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(c))
         (Glej točke 33, 34, 51, 53.)

      Predmet

               Razveljavitvena tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 7. januarja 2008 (zadeva R 1467/2007-1) o zahtevi
                  za registracijo besednega znaka TERRAEFFEKT matt & gloss kot znamke Skupnosti.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Actega Terra GmbH

               Zadevna znamka Skupnosti:

               Besedna znamka TERRAEFFEKT matt & gloss za proizvode iz razreda 2 – prijava št. 5454517

               Odločba preizkuševalca:

               zavrnitev prijave

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Actega Terra GmbH se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. januarja 1983. # K proti Svetu Evropskih skupnosti. # Uradnik. # Zadeva 257/81.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. julija 1988. # Oskar Schäflein proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Korekcijski koeficient. # Zadeva 284/87.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 11. junija 1998. # Karlheinz Fischer proti Finanzamt Donaueschingen. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Baden-Württemberg, Freiburg - Nemčija. # Davčne določbe - Šesta direktiva DDV. # Zadeva C-283/95.