title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 8. novembra 2012.#Alexander Heimann in Konstantin Toltschin proti Kaiser GmbH.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Arbeitsgericht Passau.#Socialna politika – Direktiva 2003/88/ES – Skrajšanje delovnega časa („Kurzarbeit“) – Zmanjšanje pravice do plačanega letnega dopusta glede na skrajšanje delovnega časa – Denarno nadomestilo.#Združeni zadevi C‑229/11 in C‑230/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 8. novembra 2012 (
            *1
         )
      „Socialna politika — Direktiva 2003/88/ES — Skrajšanje delovnega časa (‚Kurzarbeit‘) — Zmanjšanje pravice do plačanega letnega dopusta glede na skrajšanje delovnega časa — Denarno nadomestilo“
      V združenih zadevah C-229/11 in C-230/11,
      katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložilo Arbeitsgericht Passau (Nemčija) z odločbama z dne 13. aprila 2011, ki sta prispeli na Sodišče 16. maja 2011, v postopkih

         Alexander Heimann (C-229/11),

         Konstantin Toltschin(C-230/11)
      proti

         Kaiser GmbH

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi M. Ilešič, v funkciji predsednika petega senata, E. Levits (poročevalec) in M. Safjan, sodnika,
      generalna pravobranilka: V. Trstenjak,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za A. Heimanna R. Zuleger, odvetnik,

               —

               za K. Toltschina R. Zuleger, odvetnik,

               —

               za Kaiser GmbH C. Olschar, odvetnik,

               —

               za nemško vlado T. Henze, N. Graf Vitzthum in K. Petersen, zastopniki,

               —

               za poljsko vlado M. Szpunar, zastopnik,

               —

               za Evropsko komisijo M. van Beek in V. Kreuschitz, zastopnika,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) in člena 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381, v nadaljevanju: Direktiva).

               2

               Predloga sta bila vložena v okviru sporov med A. Heimannom in K. Toltschinom na eni strani ter njunim nekdanjim delodajalcem, Kaiser GmbH (v nadaljevanju: Kaiser), na drugi zaradi pravice prvih dveh do denarnega nadomestila za neizrabljen plačani letni dopust za leti 2009 in 2010.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Člen 31 Listine določa:
               „Pošteni in pravični delovni pogoji
               1.   Vsak delavec ima pravico do zdravih in varnih delovnih pogojev ter delovnih pogojev, ki spoštujejo njegovo dostojanstvo.
               2.   Vsak delavec ima pravico do omejenega delovnega časa, dnevnega in tedenskega počitka ter plačanega letnega dopusta.“

               4

               Člen 1 Direktive 2003/88 z naslovom „Namen in področje uporabe“ določa:
               „1.   Ta direktiva določa minimalne varnostne in zdravstvene zahteve pri organizaciji delovnega časa.
               2.   Ta direktiva se nanaša na:

                        a)

                        minimalni čas […] letnega dopusta […]

                  […]“

               5

               Člen 7 te direktive z naslovom „Letni dopust“ določa:
               „1.   Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa.
               2.   Minimalnega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z denarnim nadomestilom, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja.“

               6

               Člen 17 Direktive 2003/88 določa, da lahko države članice odstopajo od nekaterih določb te direktive. V zvezi s členom 7 navedene direktive ni določeno nobeno odstopanje.

         Nemško pravo

               7

               Zvezni zakon o dopustu (Bundesurlaubsgesetz) z dne 8. januarja 1963 (BGBl. 1963, str. 2) v spremenjeni različici z dne 7. maja 2002 (BGBl. 2002 I, str. 1529, v nadaljevanju: BUrlG) v členih 1 in 3 določa pravico do najmanj 24 dni plačanega letnega dopusta.

               8

               Člen 7(4) BUrlG določa:
               „Če dopusta v celoti ali delno ni več mogoče izrabiti zaradi prenehanja delovnega razmerja, je delavec upravičen do denarnega nadomestila.“

               9

               V skladu s členom 11(1), tretji stavek, BUrlG se pri izračunu nadomestila plače, do katere je delavec upravičen med plačanim dopustom, ne upoštevajo zmanjšanja plače, ki nastopijo v obračunskem obdobju zaradi dela s skrajšanim delovnim časom, izpada dela ali nekrivdne odsotnosti z dela.

         Spora o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               10

               A. Heimann in K. Toltschin sta bila od leta 2003 oziroma 1998 zaposlena pri družbi Kaiser, ki je podizvajalsko podjetje v avtomobilski industriji in zaposluje več sto delavcev.

               11

               Zaradi gospodarskih težav se je družba Kaiser leta 2009 odločila za zmanjšanje števila delovnih mest. Tako je bila A. Heimannu in K. Toltschinu s 30. junijem oziroma 31. avgustom 2009 odpovedana pogodba o zaposlitvi.

               12

               Maja 2009 sta družba Kaiser in svet delavcev te družbe sklenila socialni načrt.

               13

               Socialni načrt je določal, da se odpuščenim delavcem pogodbe o zaposlitvi podaljšajo za eno leto od dneva odpovedi, poleg tega pa je bila s „skrajšanjem delovnega časa na nič“ (Kurzarbeit Null) na eni strani odpravljena delovna obveznost delavca, na drugi strani pa obveznost delodajalca, da izplača plačo.

               14

               To podaljšanje pogodb o zaposlitvi naj bi zadevnim delavcem omogočilo, da eno leto po odpustu prejemajo denarno pomoč. Zvezni zavod za zaposlovanje namreč delavcem med obdobjem „delovnega časa, skrajšanega na nič“, priznava nadomestilo, imenovano „Kurzarbeitergeld“. To nadomestilo, ki ga izračuna in izplača delodajalec, med obdobjem skrajšanega delovnega časa nadomešča plačo zadevnega delavca.

               15

               Ko je A. Heimannu 30. junija 2010 prenehalo delovno razmerje, je od družbe Kaiser zahteval plačilo zneska 2284,32 EUR kot denarno nadomestilo za petnajst in deset dni neizrabljenega plačanega letnega dopusta v letih 2009 in 2010.

               16

               K. Toltschin, ki mu je delovno razmerje prenehalo 31. avgusta 2010, je zahteval denarno nadomestilo v znesku 2962,60 EUR za deset in trideset dni neizrabljenega plačanega letnega dopusta v letih 2009 in 2010.

               17

               Družba Kaiser meni, da tožeči stranki v postopku v glavni stvari med obdobjem „Kurzarbeit Null“ nista pridobili pravice do plačanega letnega dopusta.

               18

               Predložitveno sodišče namerava uporabiti načelo pro rata temporis in obdobje „Kurzarbeit Null“ prilagoditi zmanjšanju delovne obveznosti, ki izhaja iz pogodbene spremembe zaposlitve s polnim delovnim časom v zaposlitev s skrajšanim delovnim časom, ki pripelje do skrajšanja plačanega letnega dopusta, do katerega je delavec upravičen za obdobje dela s skrajšanim delovnim časom.

               19

               Arbeitsgericht Passau je podvomilo o skladnosti takega sklepanja s pravom Unije, zato je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali je treba člen 31(2) [Listine] oziroma člen 7(1) Direktive [2003/88] razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali praksi, v skladu s katerima se v primeru zmanjšanja števila delovnih dni na teden zaradi zakonite določitve skrajšanja delovnega časa delavcu, ki dela s skrajšanim delovnim časom, pravica do plačanega letnega dopusta pro rata temporis prilagodi v skladu z razmerjem med številom delovnih dni na teden med delom s skrajšanim delovnim časom in številom delovnih dni na teden, ki jih opravi delavec, ki dela s polnim delovnim časom, tako da delavec, ki dela s skrajšanim delovnim časom, za obdobje dela s skrajšanim delovnim časom pridobi samo pravico do ustrezno skrajšanega letnega dopusta?

                        2.

                        Če je odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje pritrdilen:
                        Ali je treba člen 31(2) [Listine] oziroma člen 7(1) Direktive [2003/88] razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali praksi, v skladu s katerima se v primeru zmanjšanja števila delovnih dni na teden na nič zaradi zakonite določitve ‚delovnega časa, skrajšanega na nič‘ delavcu, ki dela s skrajšanim delovnim časom, pravica do plačanega letnega dopusta pro rata temporis prilagodi na nič, tako da delavec, ki dela s skrajšanim delovnim časom, za obdobje dela z ‚delovnim časom, skrajšanim na nič‘, ne pridobi pravice do letnega dopusta?“

               20

               Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 27. junija 2011 zadevi C-229/11 in C-230/11 za pisni in ustni postopek ter za izdajo sodbe združil.

         Vprašanji za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               21

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(2) Listine oziroma člen 7(1) Direktive 2003/88 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali praksi, kot je socialni načrt, ki ga skleneta zadevno podjetje in njegov svet delavcev, na podlagi katerega se pravica do plačanega letnega dopusta delavca, ki dela skrajšani delovni čas, izračuna po načelu pro rata temporis.

               22

               Glede tega je, prvič, treba spomniti, da se mora v skladu z ustaljeno sodno prakso pravica do plačanega letnega dopusta vsakega delavca šteti za posebej pomembno načelo socialnega prava Unije (glej sodbi z dne 20. januarja 2009 v združenih zadevah Schultz-Hoff in drugi, C-350/06 in C-520/06, ZOdl., str. I-179, točka 54, in z dne 3. maja 2012 v zadevi Neidel, C-337/10, točka 28). To pravico vsakega delavca kot načelo socialnega prava Unije izrecno določa člen 31(2) Listine, ki ji člen 6(1) PEU priznava enako pravno veljavnost, kot jo imata Pogodbi (sodba z dne 22. novembra 2011 v zadevi KHS, C-214/10, ZOdl., str. I-11757, točka 37, in zgoraj navedena sodba Neidel, točka 40).

               23

               Drugič, poudariti je treba, da pravice do plačanega letnega dopusta ni mogoče razlagati ozko (sodba z dne 21. junija 2012 v zadevi ANGED, C-78/11, točka 18).

               24

               Tako je Sodišče že presodilo, da država članica v zvezi z delavci, ki so na pravilno predpisanem bolniškem dopustu, za pridobitev pravice do plačanega letnega dopusta, ki jo določa ta direktiva za vse delavce, ne sme določiti pogoja, da je delavec dejansko delal v referenčnem obdobju, ki ga določi navedena država (glej zgoraj navedeno sodbo Schultz-Hoff in drugi, točka 41, in sodbo z dne 24. januarja 2012 v zadevi Dominguez, C-282/10, točka 20).

               25

               Po tej sodni praksi je treba člen 7(2) Direktive 2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji ali praksi, ki določa, da se ob prenehanju delovnega razmerja delavcu, ki je bil na bolniškem dopustu celotno referenčno obdobje in/ali obdobje za prenos ali del tega obdobja, zaradi česar ni mogel uresničiti pravice do plačanega letnega dopusta, ne plača nobeno denarno nadomestilo. Tudi za izračun navedenega denarnega nadomestila je odločilno običajno plačilo delavca, ki ga je treba ohraniti med počitkom, ki ustreza letnemu plačanemu dopustu (zgoraj navedena sodba Schultz-Hoff in drugi, točka 62).

               26

               Čeprav je sicer izključeno, da se pravica delavca do minimalnega plačanega letnega dopusta, ki jo zagotavlja pravo Unije, zmanjša v položaju, za katerega je značilno, da delavec zaradi bolezni v referenčnem obdobju ni mogel izpolniti delovne obveznosti, sodne prakse, navedene v prejšnji točki te sodbe, ni mogoče smiselno uporabiti za položaj delavca s skrajšanim delovnim časom, kot je ta v postopku v glavni stvari.

               27

               Družba Kaiser namreč pravilno navaja v pisnih stališčih, da je položaj delavca, ki zaradi bolezni ni zmožen za delo, povsem drugačen od položaja delavca, ki dela s skrajšanim delovnim časom.

               28

               Glede tega je, prvič, treba opozoriti, da skrajšanje delovnega časa v postopku v glavni stvari temelji na socialnem načrtu, ki je posebna oblika sporazuma na ravni podjetja, ki ga sklenejo delodajalec in predstavniki zaposlenih v podjetju. V tem socialnem načrtu je dogovorjeno, da se glede na skrajšanje delovnega časa zmanjšajo vzajemne obveznosti delodajalca in zaposlenega v zvezi z delom in plačilom.

               29

               Drugič, ugotoviti je treba, da ima zadevni delavec med obdobjem skrajšanega delovnega časa, ki izhaja iz navedenega socialnega načrta in ga je zato lahko predvideval, možnost, da si odpočije in se posveti razvedrilnim in rekreativnim dejavnostim. Tako je navedeni delavec, ker ni telesno ali duševno omejen zaradi bolezni, v drugačnem položaju, kot če zaradi zdravstvenega stanja ne bi bil zmožen za delo.

               30

               Tretjič, cilj tega socialnega načrta, ki določa skrajšanje delovnega časa, je preprečiti odpuščanje zadevnih delavcev iz gospodarskih razlogov in zmanjšati nevšečnosti, ki bi jih ti utrpeli zaradi takega odpuščanja. Če bi bila upravičenost do take ugodnosti, ki jo delavcu priznava nacionalno pravo, vezana na obveznost delodajalca, da prevzame plačani letni dopust med formalnim podaljšanjem pogodbe o zaposlitvi, izvedeno iz čisto socialnih razlogov, bi lahko delodajalec zavračal sklenitev takega socialnega načrta in tako delavce prikrajšal za njegove pozitivne učinke.

               31

               Čeprav se torej položaj delavca, katerega delovni čas je skrajšan zaradi izvajanja socialnega načrta, kot je ta v postopku v glavni stvari, razlikuje od položaja delavca, ki zaradi bolezni ni zmožen za delo, je vseeno treba ugotoviti, da je položaj prvega od teh delavcev primerljiv s položajem delavca s krajšim delovnim časom.

               32

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, da imajo delavci, ki delajo s skrajšanim delovnim časom, s formalnega vidika sicer pogodbo o zaposlitvi za polni delovni čas. Vendar so, kot je navedeno v točkah 13 in 28 te sodbe, med obdobjem skrajšanega delovnega časa vzajemne obveznosti delodajalca in zaposlenega v zvezi z delom in plačilom zaradi skrajšanja delovnega časa odložene, celo popolnoma odpravljene. Iz tega izhaja, da je treba delavce, ki jim je bil delovni čas skrajšan, opredeliti za „delavce z začasnim krajšim delovnim časom“, saj je njihov položaj de facto primerljiv s položajem delavcev s krajšim delovnim časom.

               33

               Za zadnje delavce je Sodišče podalo jasna napotila glede njihove pravice do plačanega letnega dopusta.

               34

               Sodišče je namreč v sodbi z dne 22. aprila 2010 v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (C-486/08, ZOdl., str. I-3527, točka 33) omenilo določbo 4 Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenega 6. junija 1997, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 267), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 98/23/ES z dne 7. aprila 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 278), v skladu s katero se načelo pro rata temporis, kadar je to primerno, uporablja za pogoje zaposlitve delavcev s krajšim delovnim časom. Sodišče je to načelo uporabilo za dodelitev letnega dopusta za obdobje zaposlitve s krajšim delovnim časom, saj je za tako obdobje zmanjšanje pravice do letnega dopusta v primerjavi z dopustom, dodeljenim za obdobje zaposlitve s polnim delovnim časom, upravičeno iz objektivnih razlogov.

               35

               Vendar je treba opozoriti, da je Sodišče presodilo, da navedenega načela ni mogoče uporabiti ex post za pravico do letnega dopusta, pridobljeno v obdobju zaposlitve s polnim delovnim časom. Tako iz upoštevnih določb Direktive 2003/88 ni mogoče izpeljati, da lahko nacionalni predpisi med pogoji za izvajanje pravice do letnega dopusta določajo delno izgubo pravice do dopusta, pridobljene v prejšnjem referenčnem obdobju (glej zgoraj navedeno sodbo Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, točki 33 in 34).

               36

               Iz vseh navedenih ugotovitev izhaja, da je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je treba člen 31(2) Listine in člen 7(1) Direktive 2003/88 razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali praksi, kot je socialni načrt, ki ga skleneta podjetje in njegov svet delavcev, na podlagi katerih se pravica do plačanega letnega dopusta delavca s skrajšanim delovnim časom izračuna po načelu pro rata temporis.

         Drugo vprašanje

               37

               Glede na odgovor na prvo vprašanje na to vprašanje ni treba odgovoriti.

         Stroški

               38

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                     Člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 7(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali praksi, kot je socialni načrt, ki ga skleneta podjetje in njegov svet delavcev, na podlagi katerega se pravica do plačanega letnega dopusta delavca s skrajšanim delovnim časom izračuna po načelu pro rata temporis.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. junija 1971. # Gianfranco Vistosi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 61-70.


title: Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 15. decembra 2011. # Veliko vojvodstvo Luksemburg proti Evropski komisiji. # EKUJS - Jamstveni oddelek - Izključitev odhodkov iz financiranja Skupnosti - Ukrepi za razvoj podeželja - "Območja z omejenimi možnostmi" in "kmetijsko okolje" - Nacionalni sistemi upravljanja, nadzora in sankcioniranja - Pavšalni finančni popravek. # Zadeva T-232/08.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 15. decembra 2011 – Luksemburg proti Komisiji
      (Zadeva T-232/08)
      „EKUJS – Jamstveni oddelek – Izključitev odhodkov iz financiranja Skupnosti – Ukrepi za razvoj podeželja – ,Območja z omejenimi možnostmi‘ in ,kmetijsko okolje‘ – Nacionalni sistemi upravljanja, nadzora in sankcioniranja – Pavšalni finančni popravek“
      1.                     Kmetijstvo – EKUJS – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja izdatkov, nastalih zaradi nepravilnosti pri uporabi predpisov Skupnosti
            – Izpodbijanje s strani zadevne države članice – Dokazno breme – Porazdelitev med Komisijo in državo članico (Glej točke od
            27 do 31 in od 51 do 53.)
      2.                     Ničnostna tožba – Izpodbijani akt – Presoja zakonitosti glede na podatke, ki so bili dostopni ob sprejetju akta (člen 230
            ES) (Glej točki 54 in 55.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2008/321/ES z dne 8. aprila 2008 o izključitvi nekaterih odhodkov držav
                  članic iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter Evropskega kmetijskega
                  jamstvenega sklada (EKJS) iz financiranja Skupnosti (UL L 109, str. 35).

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 18. decembra 2014.#Generali-Providencia Biztosító Zrt proti Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Predhodno odločanje – Javna naročila – Javno naročilo, ki ne dosega praga iz Direktive 2004/18/ES – Člena 49 PDEU in 56 PDEU – Uporaba teh členov – Nek čezmejni interes – Razlogi za izključitev iz postopka oddaje javnega naročila – Izključitev gospodarskega subjekta, ki je storil kršitev nacionalnih predpisov o konkurenci, ki je bila potrjena s sodno odločbo, izrečeno pred manj kot petimi leti – Dopustnost – Sorazmernost.#Zadeva C‑470/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (deseti senat)
      z dne 18. decembra 2014 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Javna naročila — Javno naročilo, ki ne dosega praga iz Direktive 2004/18/ES — Člena 49 PDEU in 56 PDEU — Uporaba teh členov — Nek čezmejni interes — Razlogi za izključitev iz postopka oddaje javnega naročila — Izključitev gospodarskega subjekta, ki je storil kršitev nacionalnih predpisov o konkurenci, ki je bila potrjena s sodno odločbo, izrečeno pred manj kot petimi leti — Dopustnost — Sorazmernost“
      V zadevi C‑470/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Madžarska) z odločbo z dne 23. avgusta 2013, ki je prispela na Sodišče 2. septembra 2013, v postopku

         Generali-Providencia Biztosító Zrt

      proti

         Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság,

      SODIŠČE (deseti senat),
      v sestavi C. Vajda (poročevalec), predsednik senata, E. Juhász in D. Šváby, sodnika,
      generalni pravobranilec: M. Szpunar,
      sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. septembra 2014,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Generali-Providencia Biztosító Zrt G. Fejes in P. Tasi, ügyvédek,

               —

               za Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság P. Csanádi, ügyvéd,

               —

               za madžarsko vlado Z. Fehér in K. Szíjjártó, agenta,

               —

               za špansko vlado J. García-Valdecasas Dorrego, agentka,

               —

               za Evropsko komisijo A. Tokár in A. Sipos, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 18 PDEU, 34 PDEU, 49 PDEU in 56 PDEU ter člena 45(2), prva alineja, točki (c) in (d), Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1177/2009 z dne 30. novembra 2009 (UL L 317, str. 34, v nadaljevanju: Direktiva 2004/18).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Generali-Providencia Biztosító Zrt (v nadaljevanju: Generali) in Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság (odbor za pritožbe pri uradu za javna naročila) zaradi zavrnitve pritožbe te družbe, ki je bila pri tem odboru vložena zoper odločbo o izključitvi navedene družbe iz postopka oddaje naročila, in sicer z obrazložitvijo, da je ta družba predhodno kršila nacionalna pravila o konkurenci.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodni izjavi 2 Direktive 2004/18 je navedeno:
               „Za oddajo naročil, sklenjenih v državah članicah v imenu države, regionalnih ali lokalnih in drugih oseb javnega prava, veljajo načela iz Pogodbe in zlasti načelo prostega pretoka blaga, načelo svobode ustanavljanja in načelo svobode opravljanja storitev ter načela, ki iz teh izhajajo, kot so načelo enakopravnosti, načelo nediskriminacije, načelo vzajemnega priznavanja, načelo sorazmernosti in načelo transparentnosti. […]“

               4

               Člen 7(b) te direktive za javna naročila blaga in storitev, ki jih oddajo naročniki, ki niso na seznamu v Prilogi IV k navedeni direktivi, določa, da prag za uporabo te direktive znaša 193.000 EUR.

               5

               Člen 45 te direktive, naslovljen „Osebni položaj kandidata ali ponudnika“, v odstavku 2 določa:
               „Vsak gospodarski subjekt je lahko izključen iz postopka oddaje naročila, če:
               […]

                        (c)

                        je bil s pravnomočno sodbo v skladu s pravnimi predpisi zadevne države obsojen za prestopek v zvezi z njegovim poklicnim ravnanjem;

                        (d)

                        je bil spoznan za krivega zaradi hude poklicne napake, ki je bil[a] dokazan[a] s sredstvi, ki jih naročniki lahko utemeljijo;

                  […]
               Države članice morajo določiti izvedbene pogoje za ta odstavek v skladu s svojo nacionalno zakonodajo in ob upoštevanju zakonodaje Skupnosti.“

               6

               V uvodni izjavi 101 Direktive 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL L 94, str. 65) je navedeno:
               „Poleg tega bi bilo treba javnim naročnikom omogočiti, da izključijo gospodarske subjekte, ki so se izkazali za nezanesljive, na primer zaradi kršitev okoljskih ali socialnih obveznosti, vključno s pravili o dostopnosti za invalide, ali drugih hujših kršitev poklicnih pravil, kot so kršitve pravil konkurence ali pravic intelektualne lastnine. Pojasniti bi bilo treba, da se v primeru hujše kršitve poklicnih pravil lahko omaje integriteta gospodarskega subjekta in mu zato ni primerno oddati javnega naročila, ne glede na to, ali ima gospodarski subjekt sicer tehnične in ekonomske zmogljivosti za izvedbo javnega naročila.
               […]“

               7

               Člen 57(4) Direktive 2014/24 določa:
               „Javni naročniki lahko oziroma – na zahtevo držav članic – morajo iz sodelovanja v postopku javnega naročanja izključiti vsak gospodarski subjekt v katerem koli od naslednjih primerov:
               […]

                        (d)

                        kadar lahko javni naročnik dokaže, da obstajajo dovolj verjetni indici, da je gospodarski subjekt sklenil dogovore z drugimi gospodarskimi subjekti z namenom izkrivljanja konkurence;

                  […]“

         Madžarsko pravo

               8

               Člen 61(1) zakona CXXIX iz leta 2003 o oddaji javnih naročil (közbeszerzésekről szóló 2003. évi CXXIX. törvény, Magyar Közlöny 2003/157, v nadaljevanju: Kbt) določa:
               „Naročnik lahko v javnem razpisu določi, da v postopku ne more sodelovati kot ponudnik, kot podizvajalec ali kot pomožno podjetje, ki bi imeli več kot 10 % prihodka od javnega naročila, niti kot podizvajalec v smislu točk (d) in (e), kdor:

                        (a)

                        je bil s pravnomočno sodbo, ki ni starejša od pet let, obsojen za kršitev v zvezi z svojo gospodarsko ali poklicno dejavnostjo.

                  […]“

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               9

               Gazdasági Versenyhivatal (urad za varstvo konkurence) je z odločbo z dne 21. decembra 2006 ugotovil, da so bila z nekaterimi vertikalnimi sporazumi, sklenjenimi med družbo Generali in koncesionarji vozil, kršena nacionalna pravila o konkurenci, in tej družbi naložil globo. Fővárosi itélőtábla (pritožbeno sodišče v Budimpešti) je v postopku s pritožbo navedeno odločbo potrdilo s pravnomočno sodbo „jogerős“. Zoper navedeno sodbo je bila vložena kasacijska pritožba pri Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (vrhovno sodišče), ki je Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje, v zvezi s katerim je bila izrečena sodba Allianz Hungária Biztosító in drugi (C‑32/11, EU:C:2013:160).

               10

               Nemzeti Adó- és Vámhivatal (državna uprava za davke in carino) je 5. decembra 2011 objavila razpis za oddajo javnega naročila za zavarovalniške storitve. Naročnik je v tem razpisu med razlogi za izključitev ponudnika iz postopka oddaje javnega naročila zaradi osebnega položaja navedel razloge iz členov 61(1), od (a) do (c), in 62(1) Kbt.

               11

               Družba Generali je v predpisanem roku predložila ponudbo za navedeno javno naročilo.

               12

               Naročnik je družbi Generali sporočil, da je bila izključena iz zadevnega postopka oddaje javnega naročila, in sicer zaradi izključitvenega razloga iz člena 61(1)(a) Kbt, ker je kršila nacionalna pravila o konkurenci, kar je bilo ugotovljeno s pravnomočno sodbo.

               13

               Družba Generali je, potem ko je bila njena upravna pritožba zoper odločbo naročnika zavrnjena, vložila tožbo pri Fővárosi Törvényszék (sodišče v Budimpešti), od katerega je odločanje o upravnih zadevah nato prevzelo Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče v Budimpešti).

               14

               Predložitveno sodišče se sprašuje o združljivosti razloga za izključitev družbe Generali iz navedenega postopka javnega naročila s pravom Unije. Poudarja, da člen 45(2), prvi pododstavek, točki (c) in (d), Direktive 2004/18 omogoča, da se gospodarski subjekt iz postopka oddaje javnega naročila izključi v primeru obstoja razlogov, ki temeljijo na objektivnih okoliščinah v zvezi s poklicnim ravnanjem tega subjekta. Predložitveno sodišče sicer meni, da se člen 45(2), prvi pododstavek, točka (c), te direktive ne uporabi za okoliščine spora, o katerem odloča, ker kršitev, ki jo je storila družba Generali, v nacionalnem pravu ni opredeljena kot „prestopek“, se pa sprašuje, ali bi se v teh istih okoliščinah lahko uporabil člen 45(2), prvi pododstavek, točka (d), navedene direktive.

               15

               Predložitveno sodišče meni, da glede na razlago pojma „poklicna napaka“ v tej zadnjenavedeni določbi, ki jo je Sodišče podalo v sodbi Forposta in ABC Direct Contact (C‑465/11, EU:C:2012:801), prakse, ki jih mora gospodarski subjekt upoštevati oziroma se jih mora vzdržati, da bi izpolnjeval zahteve poštenega poslovanja, vplivajo na njegovo poklicno zanesljivost. Zato bi praksa, ki krši prepoved sporazumov, s katerimi se omejuje konkurenca, in katere obstoj je potrjen s pravnomočno sodbo, spadala v ta pojem. Težo napake bi bilo treba obravnavati na podlagi konkretnega ravnanja gospodarskega subjekta.

               16

               Če pa je treba ugotoviti, da taka kršitev ne vpliva na poklicno zanesljivost gospodarskega subjekta ali ne pomeni kršitve deontoloških pravil poklica, ki ga ta opravlja, predložitveno sodišče meni, da tega subjekta ni mogoče izključiti – iz postopka oddaje javnega naročila zaradi kršitve nacionalnih pravil o konkurenci – na podlagi člena 45(2) Direktive 2004/18, v katerem so izčrpno našteti vzroki, s katerimi je mogoče utemeljiti izključitev gospodarskega subjekta iz razlogov, ki se nanašajo na njegovo strokovno usposobljenost.

               17

               Predložitveno sodišče meni, da bi ga taka razlaga zavezovala, da ne uporabi člena 61(1)(a) Kbt, ob upoštevanju tudi dejstva, da morajo biti nacionalna pravila na področju oddaje javnega naročila, kot izhaja iz uvodne izjave 2 Direktive 2004/18, v skladu s pravili in splošnimi načeli prava Unije. V zvezi s tem poudarja, da razlaga člena 61(1)(a) Kbt, ki jo je uporabil Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság, lahko ovira izvajanje temeljnih svoboščin, zagotovljenih s pravom Unije, ker ta določba ne opredeljuje ne značilnosti ne teže kršitve, ki jo je moral storiti gospodarski subjekt v zvezi s svojo gospodarsko ali poklicno dejavnostjo, ampak določa, da je njegova izključitev iz postopka oddaje naročila odvisna zgolj od tega, ali je bil glede te kršitve opravljen sodni postopek.

               18

               V teh okoliščinah je Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali države članice lahko določijo, da se gospodarski subjekt izključi iz postopka oddaje javnega naročila iz drugih razlogov, kot so tisti, navedeni v členu 45 [Direktive 2004/18/] – natančneje iz razlogov, utemeljenih z vidika varstva javnega interesa, legitimnih interesov naročnika ali poštene konkurence in ohranitve neizkrivljene konkurence – in ali je v primeru pritrdilnega odgovora v skladu z [uvodno izjavo 2] navedene direktive in členi 18 PDEU, 34 PDEU, 49 PDEU in 56 PDEU, da se izključi gospodarski subjekt, ki je storil kršitev, povezano s svojo gospodarsko ali poklicno dejavnostjo in ugotovljeno s pravnomočno sodbo, ki ni starejša od pet let?

                        2.

                        Ali je treba v primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje člen 45(2), prvi pododstavek, Direktive 2004/18, natančneje točki (c) in (d) navedene določbe, razlagati tako, da je iz postopka oddaje javnega naročila mogoče izključiti gospodarski subjekt, ki je storil kršitev, ki jo je upravni ali sodni organ ugotovil v postopku nadzora na področju konkurence, ki se je začel zaradi njegove gospodarske ali poklicne dejavnosti, pri čemer so se za gospodarski subjekt zaradi navedene kršitve uporabile pravne posledice s področja konkurence?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

               19

               Uvodoma je treba ugotoviti, kot poudarja predložitveno sodišče, da člen 61(1)(a) Kbt sicer omogoča izključitev gospodarskega subjekta iz postopka oddaje naročila zaradi vsake kršitve v zvezi z njegovo gospodarsko ali poklicno dejavnostjo, brez opredelitve značilnosti ali teže te kršitve, vendar je bila družba Generali izključena iz postopka dodelitve javnega naročila, na katerega se nanaša postopek v glavni stvari, na podlagi te določbe, in sicer zaradi predhodne kršitve nacionalnega prava o konkurenci, ki je bila potrjena s pravnomočno sodno odločbo in za katero ji je bila naložena globa.

               20

               Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče s svojima vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali členi 18 PDEU, 34 PDEU, 49 PDEU in 56 PDEU ter člen 45(2), prvi pododstavek, točki (c) in (d), Direktive 2004/18 nasprotujejo uporabi nacionalnih predpisov, ki iz postopka oddaje javnega naročila izključujejo gospodarski subjekt, ki je storil kršitev prava o konkurenci, ki je bila potrjena s pravnomočno sodno odločbo, in mu je bila za to kršitev naložena globa.

               21

               Prvič, glede določb Direktive 2004/18, na katere se nanašata vprašanji za predhodno odločanje, sta tako družba Generali – v odgovoru na vprašanje Sodišča na obravnavi – kot madžarska vlada – v svojih pisnih stališčih – ugotovili, da je vrednost naročila, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, nižja od praga v členu 7(b), prva alinea, te direktive, ki je po mnenju te vlade prag, ki se upošteva, ker nacionalna davčna in carinska uprava ni navedena v Prilogi IV k navedeni direktivi. Zato se Direktiva 2004/18 ne uporablja za to javno naročilo, kar pa mora predložitveno sodišče preveriti.

               22

               Vendar sta družba Generali in Evropska komisija na obravnavi poudarili, da se madžarski predpisi, s katerimi je bila prenesena Direktiva 2004/18, uporabljajo tako za javna naročila, ki dosegajo prage, določene v njenem členu 7, kot za naročila, ki ne dosegajo tega praga. V okviru tega sta opozorili, da se je Sodišče že večkrat izreklo za pristojno za odločanje o predlogih za sprejetje predhodne odločbe glede določb akta Evropske unije v položajih, v katerih se za dejansko stanje v postopku v glavni stvari ta akt ni uporabljal, ampak so se navedene določbe uporabljale na podlagi nacionalnega prava, ker se je to pravo sklicevalo na njihovo vsebino (glej v tem smislu sodbi Dzodzi, C‑297/88 in C‑197/89, EU:C:1990:360, točka 36, in Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, točka 45).

               23

               Res je, da je Sodišče že odločilo, da je razlaga določb akta Unije v položajih, za katere se ne uporablja ta akt, upravičena, kadar se te določbe neposredno in brezpogojno uporabljajo za take položaje na podlagi nacionalnega prava, da bi se zagotovilo enako obravnavanje teh položajev in položajev, za katere se uporablja ta akt (glej v tem smislu sodbo Nolan, EU:C:2012:638, točka 47 in navedena sodna praksa).

               24

               V okviru postopka v glavni stvari pa ne gre za tak primer.

               25

               Namreč, ne iz predložitvene odločbe ne iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, ne izhaja, da bi obstajala določba madžarskega prava, ki bi določala, da se za javna naročila, katerih vrednost ne dosega upoštevnega praga, določenega v členu 7 Direktive 2004/18, neposredno in brezpogojno uporabi Direktiva 2004/18.

               26

               Iz navedenega izhaja, da ni nujno, da Sodišče predložitvenemu sodišču poda razlago določb Direktive 2004/18, navedenih v vprašanjih za predhodno odločanje, da bi predložitveno sodišče lahko odločilo v sporu o glavni stvari.

               27

               Drugič, glede določb PDEU, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, je treba poudariti, da če javno naročilo ne spada na področje uporabe Direktive 2004/18, ker ne dosega upoštevnega praga, določenega v njenem členu 7, za to naročilo veljajo temeljna pravila in splošna načela te pogodbe, če ima javno naročilo nek čezmejni interes, med drugim glede svojega pomena in kraja izvedbe (glej v tem smislu sodbi Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce in drugi, C‑159/11, EU:C:2012:817, točka 23, in Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici, C‑358/12, EU:C:2014:2063, točka 24).

               28

               Vendar predložitveno sodišče ni ugotovilo elementov, na podlagi katerih bi Sodišče lahko preverilo, ali v zadevi v glavni stvari obstaja nek čezmejni interes. Kot namreč izhaja iz člena 94 Poslovnika Sodišča, v različici, ki je začela veljati 1. novembra 2012, mora biti iz predloga za sprejetje predhodne odločbe mogoče razbrati dejanske okoliščine, na katerih vprašanja temeljijo, ter pojasnitev zveze med temi okoliščinami in vprašanji. Zato je treba elemente, ki so potrebni za preizkus obstoja nekega čezmejnega interesa, in na splošno tudi vseh ugotovitev, ki jih morajo zagotoviti nacionalna sodišča in od katerih je odvisna uporaba akta sekundarne ali primarne zakonodaje Unije, ugotoviti pred predložitvijo zadeve Sodišču (glej sodbo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ in drugi, C‑113/13, EU:C:2014: 2440, točka 47).

               29

               V duhu sodelovanja, ki je v okviru postopka za predhodno odločanje prisoten v odnosih med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, dejstvo, da nacionalno sodišče ni predhodno raziskalo morebitnega obstoja nekega čezmejnega interesa, ne povzroči nedopustnosti predloga, če Sodišče kljub tej pomanjkljivosti in ob upoštevanju elementov iz spisa meni, da lahko nacionalnemu sodišču poda koristen odgovor. To velja zlasti v primeru, ko predložitvena odločba vsebuje dovolj upoštevnih elementov za presojo o morebitnem obstoja takega interesa. Vendar pa je odgovor Sodišča upošteven le, če lahko predložitveno sodišče na podlagi podrobne presoje vseh upoštevnih elementov iz zadeve v glavni stvari v tej zadevi ugotovi obstoj nekega čezmejnega interesa (glej sodbo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ in drugi, EU:C:2014: 2440, točka 48 in navedena sodna praksa). Za ugotovitve v nadaljevanju velja navedeni zadržek.

               30

               Kar zadeva določbe PDEU, navedene v teh vprašanjih, je iz predložitvene odločbe razvidno, da se navedeno naročilo nanaša na zagotavljanje zavarovalniških storitev. Zato se člen 34 PDEU, ki se nanaša na prost pretok blaga, v tem primeru ne uporabi. Nasprotno pa je treba člena 49 PDEU in 56 PDEU, ki se nanašata na svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev, v zadevi v glavni stvari šteti za upoštevna.

               31

               Glede na to, da sta navedena člena posebni obliki splošne prepovedi diskriminacije zaradi državljanstva iz člena 18 PDEU, za odgovor na vprašanji za predhodno odločanje sklicevanje na ta člen ni potrebno (glej v tem smislu sodbo Wall, C‑91/08, EU:C:2010:182, točka 32 in navedena sodna praksa).

               32

               Ker se člena 49 PDEU in 56 PDEU uporabljata za javno naročilo, kakršno je predmet postopka v glavni stvari, če ima to naročilo nek čezmejni interes, morajo naročniki upoštevati prepoved diskriminacije zaradi državljanstva ter obveznost preglednosti, ki izhajata iz teh členov (glej v tem smislu sodbo Wall, EU:C:2010:182, točka 33 in navedena sodna praksa).

               33

               Vendar iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, ali stališč, ki so jih predložili zainteresirani subjekti, opredeljeni v členu 23 Statuta Sodišča Evropske unije, ni mogoče sklepati, da bi uporaba razloga za izključitev, ki je določen v členu 61(1)(a) Kbt, v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, lahko pomenila vsaj posredno diskriminacijo zaradi državljanstva ali kršitev obveznosti preglednosti. V zvezi s tem je treba poudariti, da je naročnik v objavi razpisa za oddajo javnega naročila izrecno navedel, da bo za to naročilo uporabljen izključitveni razlog, določen v navedeni določbi Kbt.

               34

               V zvezi z izključitvijo gospodarskih subjektov iz postopka oddaje javnega naročila v okviru svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, določenih v členih 49 PDEU in 56 PDEU, je treba poudariti, da člen 45(2)(d) Direktive 2004/18 dopušča izključitev vsakega subjekta, „ki je bil spoznan za krivega zaradi hude poklicne napake, ki je bil[a] dokazan[a] s sredstvi, ki jih naročniki lahko utemeljijo“.

               35

               Sodišče je v zvezi s tem že presodilo, da pojem „poklicna napaka“ v smislu te zadnjenavedene določbe zajema vsa krivdna ravnanja, ki vplivajo na poklicno zanesljivost zadevnega subjekta, in ne zgolj kršitev deontoloških pravil, ki veljajo le za poklic, ki ga opravlja ta subjekt (glej v tem smislu sodbo Forposta in ABC Direct Contact, EU:C:2012:801, točka 27). V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je kršitev pravil o konkurenci, zlasti če je bila ta kršitev sankcionirana z globo, podlaga za izključitev, ki izhaja iz člena 45(2)(d) Direktive 2004/18.

               36

               Če je torej taka podlaga za izključitev mogoča na podlagi Direktive 2004/18, jo je treba še toliko bolj šteti za upravičeno glede javnih naročil, ki ne dosegajo praga, določenega v členu 7 navedene direktive, in za katere posledično ne veljajo posebni in strogi postopki, določeni z isto direktivo (glej v tem smislu sodbo Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici, EU:C:2014:2063, točka 37).

               37

               Poleg tega uvodna izjava 101 Direktive 2014/24, ki je bila sprejeta po nastanku dejanskega stanja postopka v glavni stvari, v kateri je navedeno, da je treba naročnikom omogočiti, da izključijo gospodarske subjekte med drugim zaradi hujših kršitev poklicnih pravil, kot so kršitve pravil konkurence, saj taka kršitev lahko omaje integriteto gospodarskega subjekta, dokazuje, da razlog za izključitev, naveden v točki 35 te sodbe, šteje za upravičenega na podlagi prava Unije. Sicer pa člen 57(4)(d) te direktive jasno in natančno določa ta razlog za izključitev.

               38

               Navesti je še treba, da družba Generali, kot je pojasnila na obravnavi, ne izpodbija možnosti držav članic, da v svojih nacionalnih predpisih določijo razlog za izključitev subjekta iz postopka oddaje javnega naročila, ki temelji na tem, da je zadevni gospodarski subjekt storil kršitev pravil konkurence. Izpodbija obseg člena 61(1)(a) Kbt, ki po njenem mnenju pomeni splošen izključitveni razlog, ki znatno presega okvir razlogov za izključitev, navedenih v členu 45 Direktive 2004/18. Kot pa je bilo poudarjeno v točki 19 te sodbe, se zadeva v glavni stvari nanaša na izključitev družbe Generali iz zadevnega postopka oddaje javnega naročila zaradi storjene kršitve pravil konkurence, za katero ji je bila naložena globa. Zato preizkus skladnosti drugih izključitvenih razlogov, ki jih morebiti zajema navedena določba madžarskih predpisov, s pravom Unije, ni upošteven za rešitev spora o glavni stvari.

               39

               Glede na navedeno je treba na vprašanji za predhodno odločanje odgovoriti, da člena 49 PDEU in 56 PDEU ne nasprotujeta uporabi nacionalnih predpisov, ki iz postopka oddaje javnega naročila izključujejo gospodarski subjekt, ki je storil kršitev prava o konkurenci, ki je bila potrjena s pravnomočno sodno odločbo, in mu je bila za to kršitev naložena globa.

         Stroški

               40

               Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:

                     Člena 49 PDEU in 56 PDEU ne nasprotujeta uporabi nacionalnih predpisov, ki iz postopka oddaje javnega naročila izključujejo gospodarski subjekt, ki je storil kršitev prava o konkurenci, ki je bila potrjena s pravnomočno sodno odločbo, in mu je bila za to kršitev naložena globa.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: madžarščina.


Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 19. marca 2013. # Yueqing Onesto Electric Co. Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Mednarodna registracija, ki označuje Evropsko skupnost - Figurativna znamka ONESTO - Prejšnja figurativna znamka Skupnosti ENSTO - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-624/11.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. februarja 1981. # Kurt Beeck proti Bundesanstalt für Arbeit. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Sozialgericht Schleswig - Nemčija. # Zadeva 104/80. #


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 7. oktobra 1985. # Hauptzollamt Hannover proti Telefunken Fernseh und Rundfunk GmbH. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Tarifna razvrstitev. # Zadeva 163/84.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 9. junija 2016.#Magic Mountain Kletterhallen GmbH in drugi proti Evropski komisiji.#Državne pomoči – Pomoči za izgradnjo in uporabo plezalnega centra Deutscher Alpenverein eV – Sklep, s katerim so bile pomoči razglašene za združljive z notranjim trgom – Ureditev pomoči – Natančnejša gospodarska analiza – Nedelovanje trga – Zakoniti cilj v splošnem interesu – Člen 108(2) in (3) PDEU – Resne težave.#Zadeva T-162/13.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 25. novembra 1998. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-214/96.


Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 8. septembra 2016.#Sun Pharmaceutical Industries Ltd, nekdanja Ranbaxy Laboratories Ltd in Ranbaxy (UK) Ltd, proti Evropski komisiji.#Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg zdravil proti depresiji, ki vsebujejo aktivno farmacevtsko učinkovino citalopram – Pojem omejevanja konkurence kot cilj – Potencialna konkurenca – Generična zdravila – Ovire za vstop na trg, ki so posledica obstoja patentov – Sporazumi, sklenjeni med imetnikom patentov in podjetjem za generična zdravila – Globe – Prava varnost – Načelo zakonitosti kazni – Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 – Trajanje preiskave Komisije.#Zadeva T-460/13.