title: Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 18. aprila 2007.#Deloitte Business Advisory NV proti Komisiji Evropskih skupnosti.#Javna naročila za storitve - Javni razpis za dejavnosti ocenjevanja programov in druge dejavnosti na področju javnega zdravja - Zavrnitev ponudbe - Navzkrižje interesov.#Zadeva T-195/05.

text:
      Zadeva T-195/05
      Deloitte Business Advisory NV
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javna naročila za storitve – Javni razpis za dejavnosti ocenjevanja programov in druge dejavnosti na področju javnega zdravja – Zavrnitev ponudbe – Navzkrižje interesov“
      Povzetek sodbe
      1.      Proračun Evropskih skupnosti – Finančna uredba – Uporabljive določbe v postopkih za oddajo javnega naročila
      (Uredba Sveta št. 1605/2002, člen 94)
      2.      Proračun Evropskih skupnosti – Finančna uredba – Uporabljive določbe v postopkih za oddajo javnega naročila
      (Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 146(3), drugi pododstavek)
      1.       Člen 94 Uredbe št. 1605/2002, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti, v skladu z lastnimi določili velja
         za vsa javna naročila, ki se v celoti ali delno financirajo iz proračuna Skupnosti. Ne razlikuje torej med tem, ali se postopek
         za oddajo javnih naročil nanaša na okvirno pogodbo ali na drugo vrsto pogodbe.

      Vendar je na podlagi te določbe mogoče izključiti ponudnika iz postopka za oddajo javnih naročil le zaradi dejanskega, in
         ne hipotetičnega navzkrižja interesov. To pa ne pomeni, da tveganje navzkrižja interesov ne zadostuje za izključitev ponudbe.
         Načeloma lahko navzkrižje interesov nastane šele med izvrševanjem pogodbe. Pred sklenitvijo pogodbe je lahko navzkrižje interesov
         le potencialno in zato člen 94 finančne uredbe nalaga presojo glede tveganja. To tveganje je treba na podlagi konkretne presoje
         ponudbe in položaja ponudnika dejansko ugotoviti, da se tega lahko izključi iz postopka. Sama morebitnost navzkrižja interesov
         v ta namen ne zadostuje.

      Zato je treba v postopku dodelitve okvirne pogodbe upoštevati to, da je treba načeloma posebne pogodbe, katerih oddaja sproži
         preizkus neobstoja tveganja navzkrižja interesov, skleniti, preden se izvajalcu okvirne pogodbe zaupajo posebne naloge. V
         takem primeru je treba ugotoviti tveganje, da bo dejansko prišlo do navzkrižja interesov le ob prisotnosti določenih okoliščin,
         ki spravijo ponudnika v položaj, v katerem se ne more izogniti tveganju pristranskosti pri izvrševanju večine nalog iz okvirne
         pogodbe.

      (Glej točke od 66 do 68.)
      2.      Iz člena 146(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 2342/2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje izhaja, da ta določba daje
         komisiji za ocenjevanje možnost, da zaprosi ponudnike za dodatne informacije glede dokumentacije ali pojasnil predloženih
         dokazil v zvezi z merili za izločitev in merili za oceno sposobnosti izvajalcev. Zato se določba ne more razlagati, kot da
         komisiji za ocenjevanje nalaga obveznost, naj zaprosi ponudnike za te podrobnosti.

      (Glej točko 102.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (četrti senat)
      z dne 18. aprila 2007(*)

      „Javna naročila za storitve – Javni razpis za dejavnosti ocenjevanja programov in druge dejavnosti na področju javnega zdravja – Zavrnitev ponudbe – Navzkrižje interesov“
      V zadevi T-195/05,
      Deloitte Business Advisory NV, s sedežem v Bruslju (Belgija), ki jo zastopajo D. Van Heuven, S. Ronse in S. Logie, odvetniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata L. Pignataro-Nolin in E. Manhaeve, zastopnika,

      tožena stranka,
      katere predmet je zahteva za raglasitev ničnosti odločbe Komisije o zavrnitvi ponudbe Euphet za javno naročilo „Okvirna pogodba
         v zvezi z oceno področij političnega delovanja GD Zdravje in varstvo potrošnikov, Sklop 1 (javno zdravje) – javni razpis SANCO/2004/01/041“
         in odločbe Komisije o oddaji tega naročila tretjemu,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (četrti senat),
      v sestavi H. Legal, predsednik, I. Wiszniewska-Białecka in E. Moavero Milanesi, sodnika,
      sodni tajnik: J. Plingers, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. oktobra 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Pravni okvir
      1        Oddaja javnih naročil Komisije je urejena z določbami Naslova V prvega dela Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne
         25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 248, str. 1, v nadaljevanju:
         finančna uredba) in z določbami Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih
         pravil za izvajanje finančne uredbe (UL L 357, str. 1, v nadaljevanju: podrobna pravila za izvajanje).

      2        Člen 89(1) finančne uredbe določa:

      „Vsa javna naročila, ki se v celoti ali delno financirajo iz proračuna, morajo biti izvedena v skladu z načeli preglednosti,
         sorazmernosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije.“

      3        Člen 94 finančne uredbe določa:

      „V postopku oddaje javnega naročila tega ni mogoče oddati kandidatom ali ponudnikom:
      a)      pri katerih se ugotovi navzkrižje interesov […]“
      4        Člen 99 finančne uredbe določa:

      „Med postopkom za oddajo javnega naročila morajo vsi stiki med naročnikom in kandidati ali ponudniki potekati tako, da je
         zagotovljena preglednost in enaka obravnava. Ne smejo pripeljati do spremembe pogojev pogodbe ali pogojev razpisa.“

      5        Člen 138 podrobnih pravil za izvajanje določa:

      „1.      Naročila se oddajo na enega od naslednjih načinov:
      a)      po avtomatskem postopku, ko se naročilo odda ponudniku, ki ponudi najnižjo ceno, pri čemer mora biti ponudba pravilna in izpolnjevati
         pogoje v razpisni dokumentaciji;

      b)      v postopku za izbiro ekonomsko najugodnejše ponudbe.
      2.      Ekonomsko najugodnejša ponudba je ponudba, ki ima najboljše razmerje med ceno in kakovostjo in hkrati ustreza merilom, ki
         so odvisna od predmeta naročila, kot so ponujena cena, tehnične prednosti, estetske in funkcionalne lastnosti, okoljske lastnosti,
         tekoči stroški, datum dobave ali končanja del, poprodajne storitve in tehnična pomoč […]“

      6        Člen 146(3) podrobnih pravil za izvajanje določa:

      „Prijave za sodelovanje in ponudbe, ki ne izpolnjujejo vseh bistvenih ali posebnih zahtev, določenih v razpisni dokumentaciji,
         se zavrnejo.

      Komisija za ocenjevanje ponudb pa lahko zaprosi kandidate ali ponudnike, da v določenem roku predložijo dodatno dokumentacijo
         ali pojasnila predloženih dokazil v zvezi z merili za izločitev in merili za oceno sposobnosti izvajalcev.“

      7        Člen 147(3) podrobnih pravil za izvajanje določa:

      „Naročnik […] sprejme sklep o oddaji naročila, v katerem navede vsaj naslednje:
      a)      ime in naslov naročnika ter predmet in vrednost naročila ali okvirnega naročila;
      b)      imena zavrnjenih kandidatov ali ponudnikov in razloge za njihovo zavrnitev;
      c)      imena kandidatov in ponudnikov, ki izpolnjujejo pogoje, in razloge za njihovo izbiro;
      d)      razloge za zavrnitev ponudb, pri katerih je bila ugotovljena neobičajno nizka cena;
      e)      imena izbranih kandidatov ali izvajalcev in razloge za tako izbiro, pri čemer se sklicuje na merila za ugotavljanje sposobnosti
         ali merila za izbiro najugodnejše ponudbe, ki so bila objavljena vnaprej, in, če je ta podatek znan, delež naročila ali okvirnega
         naročila, ki ga izvajalec namerava dati v podizvajanje tretjim osebam;

      f)      v primeru postopka s pogajanji okoliščine iz členov 126, 127, 242, 244, 246 in 247, ki opravičujejo njihovo uporabo;
      g)      kjer je to primerno, razloge, zakaj se je naročnik odločil, da naročila ne odda.“
      8        Člen 148(3) podrobnih pravil za izvajanje določa:

      „Če je po odpiranju ponudb potrebno kakšno pojasnilo v zvezi s ponudbo ali če je treba v ponudbi popraviti očitne napake pri
         pisanju, se lahko naročnik obrne neposredno na ponudnika, pri čemer pa zaradi takih stikov pogoji ponudbe ne smejo biti na
         noben način spremenjeni.“

       Dejansko stanje
      9        Komisija je 14. decembra 2004 v Supplément au Journal officiel de l’Union européenne (UL 2004, str. 243) objavila obvestilo o razpisu za dodelitev okvirnega naročila „Okvirna pogodba v zvezi z oceno področij
         političnega delovanja [GD Zdravje in varstvo potrošnikov], Sklop 1 (javno zdravje) – javni razpis SANCO/2004/01/041“ (v nadaljevanju:
         okvirno naročilo).

      10      Iz točk 7.1.3 in 7.1.4 specifikacije v zvezi s postopkom za oddajo javnega naročila (v nadaljevanju: specifikacija) izhaja,
         da se mora okvirno naročilo nanašati predvsem na oceno programa ukrepov Skupnosti na področju javnega zdravja, ki ga določa
         Sklep št. 1786/2002/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. septembra 2002 o sprejetju programa ukrepov Skupnosti na področju
         javnega zdravja (2003–2008) (UL L 271, str. 1).

      11      S specifikacijo so naloge, ki jih je treba izvršiti po okvirnem naročilu, razdeljene na dve glavni nalogi. Prva naloga (glavna
         naloga št. 1) je opraviti študije in zagotoviti storitve za zasnovo in pripravo programov ali politik Skupnosti, njihovo oceno
         ex ante in „organizacijo dejavnosti ocenjevanja“. Druga naloga (glavna naloga št. 2) je opraviti vmesna in končna ocenjevanja ter
         ocenjevanja ex post ocenjevanja programov, politik in drugih dejavnosti. V skladu s specifikacijo mora okvirno naročilo omogočati sklepanje posebnih
         pogodb na podlagi potreb Komisije. Načeloma morajo biti sklenjene za dobo 24 mesecev, ki je lahko dvakrat podaljšana, vsakič
         za obdobje 12 mesecev.

      12      Specifikacija dalje določa več izrecnih razlogov za izključitev ponudnikov.

      13      En od teh razlogov, določen v točki 9.1.3 specifikacije, ki povzema člen 94 finančne uredbe, se glasi:

      „V postopku oddaje javnega naročila tega ni mogoče oddati kandidatom ali ponudnikom:
      a)      pri katerih se ugotovi navzkrižje interesov […]“
      14      Tožeča stranka, Deloitte Business Advisory NV, je z namenom, da vloži ponudbo za zadevno javno naročilo, z London School of
         Hygiene and Tropical Medicine (londonsko šolo za higieno in tropsko medicino), Nederlandse Organisatie voor toegepast-natuurwetenschappelijk
         onderzoek (nizozemsko organizacijo za aplikativne znanstvene raziskave, TNO) in Istituto superiore di sanità (italijanskim
         nacionalnim zdravstvenim inštitutom) ustanovila konzorcij za ocenjevanje evropskega javnega zdravja (European Public Health
         Evaluation Task Force, v nadaljevanju: Euphet), ob sodelovanju drugih ustanov, kot je Karolinska Institutet (švedski center
         za medicinske raziskave in izobraževanje). Tožeča stranka ima vlogo pravnega zastopnika te skupine.

      15      Euphet je 10. februarja 2005 Komisiji predložil ponudbo v okviru postopka za oddajo javnega naročila. V ponudbi Euphet je
         odstavek, naslovljen „Neodvisnost“, v katerem je navedeno:

       „Euphet razume in sprejema, da se pri nobeni ocenjevalni organizaciji ali njenem osebju ne sme ugotoviti najmanjše obstoječe
         ali potencialno navzkrižje interesov pri izpolnjevanju njihove naloge izvrševati okvirno pogodbo. Potrjujemo, da so vsi udeleženci
         Euphet popolnoma neodvisni od Komisije in v zvezi s tem ne predvidevamo nobenega tveganja. Dalje se zavezujemo k podrobnemu
         predhodnemu preverjanju za vsako posamezno pogodbo, s čimer zagotavljamo, da so predlagane skupine sestavljene iz članov,
         ki lahko delajo v popolni neodvisnosti ter podajo objektivno in neodvisno zunanjo oceno. Če bi pri izvrševanju projektov prišlo
         do najmanjše težave, ki bi lahko vplivala na to pomembno načelo, bi o tem Komisijo nemudoma obvestili in z njenim sodelovanjem
         našli rešitev.“

      16      Z dopisom z dne 22. aprila 2005 je Komisija obvestila Euphet, da je bila njegova ponudba zavrnjena, ker je komisija za ocenjevanje,
         ki je odločala o naročilu, ugotovila tveganje navzkrižja interesov znotraj Euphet (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi). V
         odločbi o zavrnitvi je Komisija navedla:

       „Komisija za ocenjevanje je preučila ponudbe glede morebitnega navzkrižja interesov […] Pojem [navzkrižje interesov] je opredeljen
         v osnutku pogodbe, ki je bila del razpisne dokumentacije. Ta opredelitev se glasi:

      ,Izvajalec sprejme vse potrebne ukrepe, da se prepreči položaj, ki bi lahko ogrozil nepristransko in objektivno izvrševanje
         pogodbe. Tako navzkrižje interesov lahko nastane predvsem zaradi ekonomskih interesov, političnih ali nacionalnih nagnjenj,
         družinskih ali prijateljskih vezi in drugih deljenih interesov.‘

      V okviru ocenjevalne pogodbe bi lahko prišlo do [navzkrižja interesov], če bi bil –ali je bil – ponudnik vpleten v izvajanje
         tega, kar ocenjuje. V tem položaju bi lahko ocenjevalec vrednotil lastno delo, kar bi pomenilo veliko tveganje, da bi navzkrižje
         interesov vplivalo na njegovo objektivnost, ki je bistven dejavnik pri ocenjevanju. Tudi v specifikaciji je poudarjeno, da
         je treba pri ocenjevanju zagotoviti objektivnost.

      Glede udeležbe najpomembnejših partnerjev Euphet pri dejavnostih [generalnega direktorata (GD) ,Zdravje in varstvo potrošnikov‘]
         so bile ugotovljene naslednje informacije:

      –        z London School of Hygiene and Tropical Medicine so sklenjene številne pogodbe o donacijah (14 na seznamu) z [GD ,Zdravje
         in varstvo potrošnikov‘];

      –        s TNO so sklenjene številne pogodbe o donacijah z [GD ,Zdravje in varstvo potrošnikov‘] na področju javnega zdravja;
      –        z Istituto superiore di sanità je sklenjena ena pogodba o donacijah z [GD ,Zdravje in varstvo potrošnikov‘] na področju javnega
         zdravja, predviden pa je podpis nove pogodbe v prihodnjih mesecih;

      –        s Karolinska Institutet so sklenjene številne pogodbe o donacijah z [GD ,Zdravje in varstvo potrošnikov‘] na področju javnega
         zdravja.

      Komisija za ocenjevanje je ugotovila, da Euphet ne priznava dejstva, da je več njegovih partnerjev znotraj konzorcija v veliki
         meri vključenih v izvrševanje programa za javno zdravje. Glede na veliko tveganje [navzkrižja interesov] bi bila nujna podrobna
         in konkretna obrazložitev, da bi bilo mogoče zadostno razumeti, kako naj bi bil razrešen problem [navzkrižja interesov] in
         tveganje odpravljeno. Predlagani pristop pa ni zadosten in ponudnik ni priskrbel zadovoljive garancije za to, da bi se bilo
         mogoče vsakršnemu [navzkrižju interesov] izogniti.“

      17      Vendarle je Komisija v odločbi o zavrnitvi dodala, da ne bo podpisala okvirne pogodbe z uspešnim ponudnikom pred potekom dveh
         tednov.

      18      Euphet je z dopisom z dne 3. maja 2005 ugovarjal stališču Komisije in med drugim od nje zahteval, naj nanj odgovori do 4.
         maja 2005, sicer bo zadevo predložil Sodišču prve stopnje.

      19       Komisija je s telefaksom z dne 4. maja 2005 potrdila, da je prejela dopis Euphet, in navedla:

      „Ker potrebujemo več časa za preučitev vprašanj iz vašega dopisa, ne bomo nadaljevali postopka podpisa pogodbe v nadaljnjih
         15 dneh od dneva, ko je bil ta dopis poslan.“

      20      Komisija je s telefaksom z dne 19. maja 2005 odgovorila, da vztraja pri svojem stališču o zavrnitvi ponudbe Euphet.

       Postopek in predlogi strank
      21      Tožeča stranka je v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 19. maja 2005 vložila zadevno tožbo.

      22      Tožeča stranka je s posebno vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje istega dne, predlagala izdajo začasne odredbe,
         s katero je želela po eni strani doseči odlog izvršitve odločbe o zavrnitvi in odločbe o oddaji javnega naročila drugemu ponudniku
         (v nadaljevanju: odločba o oddaji) ter po drugi strani prepoved, da bi Komisija vročila odločbo o oddaji izbranemu ponudniku
         in podpisala ustrezno pogodbo, v nasprotnem primeru naj se ji naloži denarna kazen 2,5 milijona evrov.

      23      Predsednik Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 26. maja 2005 odredil Komisiji, naj ne nadaljuje podpisovanja okvirne pogodbe
         do sprejetja sklepa, s katerim bo dokončno odločeno o predlogu za začasno odredbo.

      24      Predsednik Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 20. septembra 2005 predlog za izdajo začasne odredbe zavrnil.

      25      Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje (četrti senat) odločilo, da začne ustni postopek.

      26      Stranki sta na obravnavi 11. oktobra 2006 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja, ki jima jih je postavilo Sodišče
         prve stopnje.

      27      Tožeča stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

      –        razglasi tožbo za utemeljeno;
      –        razglasi ničnost odločbe o zavrnitvi;
      –        razglasi ničnost odločbe o oddaji;
      –        naloži plačilo stroškov Komisiji.
      28       Komisija predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

      –        razglasi tožbo za neutemeljeno in jo zavrne;
      –        naloži plačilo stroškov tožeči stranki.
       Pravo
      29      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga, in sicer da naj bi bil Euphet nezakonito izključen iz postopka
         za oddajo javnega naročila zaradi tveganja navzkrižja interesov in da je bil prikrajšan za možnost priskrbeti dodatne informacije
         glede navzkrižja interesov.

       Prvi tožbeni razlog, nezakonita izključitev Euphet iz postopka za oddajo javnega naročila zaradi tveganja navzkrižja interesov
      30      Tožeča stranka skuša v obrazložitvi dokazati, prvič, da odločba o zavrnitvi ni vsebovala utemeljitve glede navzkrižja interesov,
         drugič, neobstoj navzkrižja interesov, in tretjič, kršitev načela varstva zaupanja v pravo in kršitev člena 138 podrobnih
         pravil za izvajanje.

       Kršitev obveznosti obrazložitve obstoja navzkrižja interesov
      –       Trditve strank
      31      Tožeča stranka v okviru prvega dela prvega tožbenega razloga v zvezi s kršitvijo splošne obveznosti obrazložitve in člena
         147(3) podrobnih pravil za izvajanje navaja, da je odločba o zavrnitvi glede obstoja navzkrižja interesov nepravilno in nezadostno
         obrazložena.

      32      Komisija naj bi svojo odločbo o zavrnitvi obrazložila nepravilno, ker je komisija za ocenjevanje, katere poročilo je delno
         povzeto v tej odločbi, nepravilno ugotovila, da Euphet ne priznava dejstva, da je bilo več njegovih partnerjev znotraj konzorcija
         v veliki meri vključenih v izvrševanje programa za javno zdravje. Iz ponudbe Euphet naj bi bila jasno razvidna udeležba več
         partnerjev pri tekočih dejavnostih GD „Zdravje in varstvo potrošnikov“.

      33      Ravno tako naj bi Komisija odločbo o zavrnitvi obrazložila nezadostno, saj v nobenem trenutku ni navedla, zakaj naj bi bila
         predlagana rešitev Euphet nezadostna, in naj ne bi ponudila zadovoljive garancije, da bi se bilo mogoče izogniti vsakršnemu
         navzkrižju interesov. Dalje tožeča stranka meni, da čeprav je bil v javnem razpisu zahtevan minimum sedmih strokovnjakov,
         je ponudba Euphet vsebovala 65 življenjepisov, od katerih jih je 45 pripadalo osebam, ki niso imele nič z organizacijami,
         ki jih je navedla Komisija, in bi bilo torej še vedno mogoče izpolniti različne naloge, ne da bi pri tem prišlo do navzkrižja
         interesov. Pri 20 osebah, ki so bile povezane z organizacijami, ki jih je navedla Komisija, bi se ugotovilo navzkrižje interesov
         le, če bi opravljale dejavnosti kategorije D glavne naloge št. 2, ki vsebuje različne aspekte, torej bi te osebe lahko delale
         s številnimi ocenjevalnimi dokumenti brez najmanjšega tveganja navzkrižja interesov. Ker so bili izbirni pogoji zelo strogi,
         je Euphet skušal najti kar največ strokovnjakov na področju zdravja, za katere je bilo verjetno, da imajo izkušnje z dejavnostmi
         GD „Zdravje in varstvo potrošnikov“. Zato naj bi bilo nujno in zadostno predlagati način reševanja navzkrižja interesov, kar
         naj bi Euphet tudi storil.

      34      Tožeča stranka podredno navaja, da dejstvo, da je eden oziroma več udeležencev Euphet prejelo donacijo Komisije, ne more zbuditi
         dvoma o njihovi objektivnosti v vseh pogojih, ter da Komisija to in dejstvo, da je več sprejetih strokovnjakov prejelo donacije
         GD „Zdravje in varstvo potrošnikov“, navaja prvič v odgovoru na tožbo.

      35      Komisija je pristojna priskrbeti konkretne dokaze o tem, da je določen ponudnik v položaju navzkrižja interesov, in če je
         to tveganje tako, da upravičuje izključitev ponudnika, bi morala Komisija, drugače kot v tem primeru, to jasno navesti v javnem
         razpisu, tako da bi bili ponudniki o tem seznanjeni in bi to tveganje lahko upoštevali pri sestavi svojih skupin.

      36      Komisija najprej ugovarja očitku, da naj bi bila odločba o zavrnitvi nepravilno obrazložena, saj ocenjuje, da je pravilno
         ugotovila, da Euphet ni priznal dejstva, da je bilo več njegovih partnerjev v veliki meri vključenih v izvrševanje zadevnega
         programa za javno zdravje. Čeprav je bila iz življenjepisov več partnerjev Eupheta razvidna njihova udeležba pri izvajanju
         programa ukrepov Skupnosti na področju javnega zdravja, Euphet ni ocenil, da bi bilo koristno obvestiti Komisijo o morebitnem
         navzkrižju interesov, in je navedel:

       „Potrjujemo, da so vsi udeleženci Euphet popolnoma neodvisni od Komisije in v zvezi s tem ne predvidevamo nobenega dejanskega
         tveganja.“

      37      Dalje naj bi Komisija razlog za izključitev, ki se nanaša na navzkrižje interesov, določen v členu 94 finančne uredbe in točki
         9.1.3 specifikacije, prostovoljno povzela s splošnimi izrazi, saj mora naročnik presoditi obstoj navzkrižja interesov na podlagi
         konkretnega preizkusa glede na dokumentacijo v spisu.

      38      Komisija še meni, da je zadostno pojasnila razloge, zaradi katerih je ocenila, da pri Euphet obstaja navzkrižje interesov.
         Dodaja, da njen dopis z dne 19. maja 2005 ne pomeni obrazložitve a posteriori, temveč odgovor na trditve iz podrobnega dopisa odvetnikov Euphet z dne 3. maja 2005. Tako naj bi Euphet dovolj dobro poznal
         razloge za odločbo o zavrnitvi.

      39      Nazadnje Komisija zavrača trditve tožeče stranke, da naj bi bilo še vedno mogoče opraviti določene naloge ocenjevanja brez
         tveganja navzkrižja interesov, saj je ponudba vsebovala 65 življenjepisov, od katerih jih je 45 pripadalo osebam, ki niso
         imele zveze s partnerji Euphet, glede katerih je Komisija ugotovila navzkrižje interesov. Vsi strokovnjaki, ki jih je predlagal
         Euphet, niso imeli enake dejanske teže in v ponudbi je Euphet razvrstil svoje strokovnjake glede na njihove izkušnje na področju
         „ocenjevanja“ in „javnega zdravja“. Na tej podlagi je bil vzpostavljeno ocenjevanje na lestvici od A do D. Z analizo kvalifikacij
         strokovnjakov, ki jih je predlagal Euphet, je bilo prikazano, da je večina strokovnjakov z najvišjo oceno, za katere se lahko
         domneva, da imajo najpomembnejšo vlogo pri konkretnem izvrševanju nalog ocenjevanja, povezanih z organizacijami, ki prejemajo
         pomembne donacije Komisije za uresničevanje ukrepov v zvezi s programom Skupnosti na področju javnega zdravja. Vsak partner
         konzorcija je tudi član odbora za pogodbe, ki nadzoruje izvršitev naročila. Tožeča stranka naj bi tudi skušala ustvariti homogeno
         skupino in bi bilo malo verjetno, da bi bile te organizacije ali strokovnjaki izključeni pri izvrševanju določenih nalog,
         ne glede na posledice, ki bi jih lahko to imelo za kakovost opravljenega dela.

      40      Dalje Komisija nasprotuje trditvi, da bi morala izrecno omeniti „navzkrižje interesov“ kot poseben razlog za izključitev v
         specifikaciji, s čimer naj bi prikrajšala Euphet za možnost, da bi to tveganje upošteval.

      41      Prvič, razlogi za izključitev so obširno navedeni v členih 93 in 94 finančne uredbe, domneva navzkrižja interesov pa je omenjena
         v členu 94 in v specifikaciji.

      42      Drugič, Euphet naj bi bil popolnoma osveščen glede problematike navzkrižja interesov med sestavo svoje ponudbe, saj je v njej
         navedel: „Euphet razume in sprejema, da se pri nobeni ocenjevalni organizaciji ali njenem osebju ne [sme] ugotoviti niti najmanjše
         obstoječe ali potencialno navzkrižje interesov pri izpolnjevanju njihove naloge izvrševanja okvirne pogodbe.“ Euphet je, ker
         je vedel, da je tudi potencialno in ne le dejansko navzkrižje interesov nezdružljivo z izvrševanjem ocenjevalnih nalog v zvezi
         z okvirno pogodbo, v ponudbi poleg tega navedel:

      „Potrjujemo, da so vsi udeleženci Euphet popolnoma neodvisni od Komisije in v zvezi s tem ne predvidevamo nobenega tveganja.“

      43      Tretjič, tožeča stranka je v repliki pripoznala obstoj problema navzkrižja interesov, če organizacije sodelujejo pri ocenjevanju
         politike Skupnosti, v okviru katere so prejele donacije, in sicer je navedla, da „je očitno, da partner ali strokovnjak, ki
         dela zanj, ne more sodelovati pri ocenjevanju zadeve, v okviru katere je prav ta partner prejel donacijo“. Komisija v zvezi
         s tem opominja, da so vsi partnerji zadevnega konzorcija in več pozvanih strokovnjakov prejeli donacije GD „Zdravje in varstvo
         potrošnikov“ za uresničevanje določenih ukrepov pri izvrševanju programa Skupnosti za javno zdravje.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      44      Primarno je treba ugotoviti, da so trditve glede domnevno nepravilne in nezadostne obrazložitve odločbe o zavrnitvi omejene
         na trditve v zvezi z napačno presojo Komisije in neutemeljenostjo odločbe o zavrnitvi. Zato se ta vprašanja ne nanašajo na
         obveznost obrazložitve, ki je naložena Komisiji, temveč na analizo temelja odločbe o zavrnitvi in bodo tako obravnavane pri
         analizi drugega dela tega tožbenega razloga. Trditve zgoraj bodo analizirane v okviru tega dela tožbenega razloga le v delu,
         kjer se dejansko lahko razumejo, kot da se nanašajo na kršitev obveznosti obrazložitve.

      45      V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso obveznost obrazložitve odvisna od narave zadevnega
         akta in od konteksta, v katerem je bil sprejet. Obrazložitev mora jasno in nedvoumno izražati sklepanje institucije, tako
         da se zainteresirane osebe lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa, da lahko zaščitijo svoje pravice in preverijo,
         ali je odločba utemeljena ali ne, in da se po drugi strani sodiščem Skupnosti omogoči izvajanje nadzora zakonitosti (sodba
         Sodišča z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi proti Komisiji, C‑350/88, Recueil, str. I-395, točki 15 in 16,
         in sodba Sodišča prve stopnje z dne 9. aprila 2003 v zadevi Forum des migrants proti Komisiji, T-217/01, Recueil, str. II-1563,
         točka 68).

      46      V tej zadevi odločba o zavrnitvi izrecno navaja, da je bila izključitev ponudbe Euphet obrazložena z obstojem navzkrižja interesov,
         ki je povezan z donacijami, ki so jih prejeli glavni člani Euphet, in nezadostnostjo jamstev, ki jih je v zvezi s tem nudil
         Euphet.

      47      V odločbi o zavrnitvi je jasno in nedvoumno razvidno sklepanje Komisije, tako da se zainteresirane osebe lahko seznanijo z
         utemeljitvijo sprejetega ukrepa, da lahko zaščitijo svoje pravice in preverijo, ali je odločba utemeljena ali ne, in da Sodišče
         prve stopnje lahko izvaja nadzor zakonitosti.

      48      Trditve tožeče stranke, da odločba o zavrnitvi ni bila obrazložena, torej ni mogoče sprejeti. Zato je treba prvi del prvega
         tožbenega razloga zavrniti.

       Neobostoj navzkrižja interesov
      –       Trditve strank
      49      Z drugim delom prvega tožbenega razloga tožeča stranka Komisiji očita, da je kršila člen 94 finančne uredbe in določbe postopka
         za oddajo javnega naročila.

      50      Prvič, Euphet ne more biti izključen iz postopka za oddajo javnega naročila zgolj zato, ker obstaja tveganje navzkrižja interesov.
         Člen 9.1.3 specifikacije sicer določa, da naročilo ne more biti dodeljeno kandidatom ali ponudnikom, pri katerih bi se lahko
         ugotovilo navzkrižje interesov med postopkom dodelitve pogodbe, vendar pa pojem navzkrižje interesov ni opredeljen ne v javnem
         razpisu ne v členu 94 finančne uredbe.

      51      Na podlagi člena II.3.1 okvirne pogodbe samo navzkrižje interesov in a fortiori tveganje navzkrižja interesov nista razloga za izključitev sama po sebi. Zadostuje, da zainteresirana oseba sprejme potrebne
         ukrepe, da se izogne vsakršnemu navzkrižju interesov oziroma njegovim posledicam. Dalje navedeni člen predvideva mehanizem
         reševanja navzkrižja interesov, do katerega lahko pride med izvrševanjem pogodb. Komisija je torej v okviru pogodbe predvidela
         tveganje navzkrižja interesov, tako da naj tako tveganje ne bi moglo upravičiti izključitve.

      52      Tožeča stranka dodaja, da je predlagana rešitev Euphet močno prekoračila zahteve osnutka okvirne pogodbe, saj ni predlagala
         le rešitve a posteriori, to je med izvrševanjem vsake posebne pogodbe, temveč tudi preučevanje a priori, namreč z učinkom od faze sestave spisne dokumentacije, na podlagi narave in predmeta posebnih pogodb. Tak pristop naj bi
         omogočal kar najbolj znižati tveganje, da bi se pojavilo navzkrižje interesov pri izvrševanju konkretne naloge. Neodvisnost
         osebja Euphet naj bi bila tako zajamčena z njegovim dopisom Komisiji z dne 10. februarja 2005, priloženim ponudbi.

      53      Tožeča stranka trdi, da Komisija več od tega od Euphet ni mogla zahtevati, toliko manj, ker na dan vložitve tožbe natančna
         vsebina posebnih pogodb še vedno bi bila znana. Komisija zato ne bi smela izključiti Euphet pred natančnim poznavanjem vsebine
         posebnih pogodb, ki bi se sklenile. Če je Komisija želela izključiti ponudnika zaradi tveganja navzkrižja interesov, bi morala
         to natančno navesti v specifikaciji.

      54      Dalje, nikjer v razpisni dokumentaciji ni izrecno določen razlog izključitve ponudnika, katerega en ali več članov je udeleženih
         v tekočem projektu GD „Zdravje in varstvo potrošnikov“, in tak razlog ne more biti uporabljen, saj ga ne določa ne člen 94
         finančne uredbe niti ga ne predvideva sodna praksa.

      55      Tožeča stranka tudi trdi, da je treba, kot je to storil predsednik Sodišča prve stopnje v sklepu z dne 20. septembra 2005,
         razlikovati med primerom, ko se pri ponudnikih „med postopkom oddaje [naročil ugotovi] navzkrižje interesov“, kar upravičuje
         njihovo izključitev na podlagi člena 94 finančne uredbe, in primerom tveganja navzkrižja interesov, ki ga je sprejela Komisija
         za upravičitev izključitve. Opirajoč se na točko 88 tega sklepa, tožeča stranka ocenjuje, da je Sodišče prve stopnje pristojno
         odločiti o stopnji gotovosti, ki je potrebna za upravičenost izključitve iz postopka za oddajo javnega naročila, kot tudi
         o presoji po prostem preudarku, ki jo ima Komisija pri ugotavljanju tveganja navzkrižja interesov. Komisija naj bi mogla in
         smela izključiti ponudnika le, če ugotovi dejansko navzkrižje interesov.

      56      Drugič, tožeča stranka Komisiji očita, da ni konkretno preučila ponudbe Euphet.

      57      V zvezi s tem se sklicuje na sodno prakso, po kateri naj bi bilo prepovedano izključiti ponudnika na abstrakten način, brez
         konkretne preučitve razrešitve navzkrižja interesov (sodba Sodišča z dne 3. marca 2005 v zadevi Fabricom, C‑21/03 in C-34/03,
         Recueil, str. I-1559, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 17. marca 2005 v zadevi AF Con Management Consultants in drugi proti
         Komisiji, T‑160/03, Recueil, str. II-981, točke od 75 do 78).

      58      Komisija ugovarja trditvi, da je bil Euphet izključen iz postopka za oddajo javnega naročila le zato, ker je obstajalo tveganje
         navzkrižja interesov.

      59      Najprej zatrjuje, da določbe člena 94 finančne uredbe in točke 9.1.3 specifikacije predvidevajo izključitev ponudnika, pri
         katerem se „med postopkom oddaje [naročila]“ ugotovi navzkrižje interesov. Te določbe se nanašajo na tveganje navzkrižja interesov
         na stopnji postopka oddaje naročila, ki lahko vpliva na njegovo izvršitev. Obstoj navzkrižja interesov še pred oddajo naročila
         je torej razlog za zavrnitev ponudbe. Drugače bi bilo, če bi prišlo do navzkrižja interesov, ki pred oddajo naročila ni obstajalo,
         med izvrševanjem pogodbe. V tem primeru bi bilo predvideno pogodbeno določilo za nevtralizacijo morebitnega navzkrižja interesov.
         Dejansko navzkrižje interesov v fazi dodelitve [naročila] je legitimen razlog za izključitev naročila na podlagi člena 94
         finančne uredbe. Ugotovitev, da obstaja veliko tveganje, da nastopi položaj navzkrižja interesov „v prihodnosti“ (med izvrševanjem
         pogodbe), pomeni „dejansko“ navzkrižje interesov v okviru oddaje naročila.

      60      Če javni razpis ponudnikom ne nalaga obveznosti, da vključijo v ponudbo predlog ukrepov za reševanje navzkrižja interesov,
         to samo po sebi pomeni, da ugotovitev navzkrižja interesov še pred dodelitvijo naročila povzroči izključitev zadevne ponudbe
         na podlagi točke 9.1.3 specifikacije in člena 94 finančne uredbe.

      61      Končno, tveganje navzkrižja interesov pri Euphet ne zahteva predhodnega poznavanja natančne vsebine posebnih pogodb, ki sledijo
         okvirni pogodbi. Zadostuje ugotovitev, da je mogoče, upoštevajoč predmet okvirne pogodbe same, resno podvomiti o objektivnosti
         in nepristranskosti Euphet pri izvrševanju zaupanih mu nalog.

      62      Na trditev, da ni bilo konkretnega preučevanja ponudbe Euphet, Komisija odgovarja, da naj bi komisija za ocenjevanje konkretno
         preverila, ali v zadevi obstaja navzkrižje interesov. Ob tem naj bi ugotovila, da so tako vsi partnerji konzorcija kot tudi
         več pozvanih strokovnjakov prejeli donacije GD „Zdravje in varstvo potrošnikov“ za uresničevanje določenih ukrepov pri izvrševanju
         programa za javno zdravje. Udeležba teh organizacij pri ocenjevanju naj bi v okviru vmesnega ocenjevanja ali ocenjevanja ex post lahko vodila do ocenjevanja njihovega lastnega dela, kar bi ogrožalo njihovo objektivnost in nepristranskost. Poleg tega
         naj bi tudi pri ocenjevanju ex ante obstajalo tveganje navzkrižja interesov, saj bi organizacije, ki redno prejemajo donacije za izvrševanje določenih programov,
         lahko vplivale na poznejši razvoj in usmeritev teh programov.

      63      Komisija zavrača idejo, da bi lahko nastopilo navzkrižje interesov le med vmesnim ocenjevanjem in ocenjevanjem ex post posameznih programov. Glede na to, da je cilj ocenjevanja ex ante podpreti in usmeriti prihodnjo politiko Komisije na področju javnega zdravja, bi organizacije, ki redno prejemajo donacije,
         pri določanju osnovnih smernic prihodnjega programa ukrepov postavile v ospredje lastne interese.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      64      Razlogi za odločbo o zavrnitvi ponudbe Euphet so bili tveganje navzkrižja interesov na strani ponudnika, dejstvo, da ponudnik
         ni pripoznal obstoja takega tveganja, in dejstvo, da v ponudbi ni bilo konkretnih predlogov za odstranitev tega tveganja.
         Treba je torej ugotoviti, ali se je Komisija pravilno sklicevala na tveganje navzkrižja interesov pri zavrnitvi ponudbe Euphet
         in ali je prav na podlagi tega tveganja sprejela odločbo o zavrnitvi. Nato je treba preučiti, ali je Komisija dejansko upravičeno
         menila, da zatrjevano tveganje navzkrižja interesov v tej zadevi dejansko obstaja.

      65      Pravna podlaga odločbe o zavrnitvi sta člen 94 finančne uredbe in točka 9.1.3 specifikacije, ki določata izključitev naročil
         ponudnikov, pri katerih se „med postopkom oddaje javnega naročila“ ugotovi „navzkrižje interesov“. Dalje je v odločbi o zavrnitvi
         predlagana opredelitev navzkrižja interesov z vsebino člena II.3.1 okvirne pogodbe, ki določa: „Izvajalec sprejme vse potrebne
         ukrepe, da se prepreči položaj, ki bi lahko ogrozil nepristransko in objektivno izvrševanje pogodbe. Tako navzkrižje interesov
         lahko nastane predvsem zaradi ekonomskih interesov, političnih ali nacionalnih nagnjenj, družinskih ali prijateljskih vezi
         in drugih deljenih interesov.“ Člen II.3.1 tudi določa, da „[m]ora izvajalec zagotoviti, da njegovo osebje in uprava nista
         postavljena v položaj, ki lahko ustvari navzkrižje interesov“.

      66      Člen 94 finančne uredbe v skladu z lastnimi določili velja za vsa javna naročila, ki se v celoti ali delno financirajo iz
         proračuna Skupnosti. Ne razlikuje torej med tem, ali se postopek za oddajo javnih naročil nanaša na okvirno pogodbo ali na
         drugo vrsto pogodbe.

      67      Vendar je na podlagi te določbe mogoče izključiti ponudnika iz postopka za oddajo [javnih naročil] le zaradi dejanskega in
         ne hipotetičnega navzkrižja interesov. To pa ne pomeni, da tveganje navzkrižja interesov ne zadostuje za izključitev ponudbe.
         Načeloma lahko šele med izvrševanjem pogodbe navzkrižje interesov dejansko nastopi. Pred sklenitvijo pogodbe je lahko navzkrižje
         interesov le potencialno in zato člen 94 finančne uredbe nalaga presojo glede tveganja. To tveganje je treba na podlagi konkretne
         presoje ponudbe in položaja ponudnika dejansko ugotoviti, da se tega lahko izključi iz postopka. Sama morebitnost navzkrižja
         interesov v ta namen ne zadostuje.

      68      Zato je treba v postopku dodelitve okvirne pogodbe upoštevati to, da je treba načeloma posebne pogodbe, katerih oddaja sproži
         preizkus neobstoja tveganja navzkrižja interesov, skleniti, preden se izvajalcu okvirne pogodbe zaupajo posebne naloge. V
         takem primeru je treba ugotoviti tveganje, da bo dejansko prišlo do navzkrižja interesov, le ob prisotnosti določenih okoliščin,
         ki spravijo ponudnika v položaj, v katerem se ne more izogniti tveganju pristranskosti pri izvrševanju večine nalog iz okvirne
         pogodbe.

      69      Zadevna odločba o zavrnitvi bi se lahko torej pravilno nanašala na dejansko – in ne hipotetično – navzkrižje interesov, in
         prav obstoj le-tega je vodil Komisijo do sprejetja te odločbe.

      70      Kot navedeno v točki 16 zgoraj, iz odločbe o zavrnitvi izhaja, da so glavni partnerji Euphet udeleženi pri dejavnostih GD
         „Zdravje in varstvo potrošnikov“, predvsem ker so bile z njimi sklenjene številne pogodbe o donaciji na tem področju in na
         področju javnega zdravja, medtem pa Euphet ne priznava vpletenosti svojih članov v izvrševanje programa za javno zdravje.

      71      Komisija je tudi navedla, pri čemer se ji na tej točki ni nasprotovalo, da je večina najbolj izkušenih strokovnjakov, ki jih
         je predlagal Euphet, povezana z organizacijami, ki so prejele pomembne donacije Komisije za uresničevanje ukrepov v zvezi
         s programom Skupnosti na področju javnega zdravja.

      72      Na podlagi ugotovitve v odločbi o zavrnitvi in v potrdilnem dopisu z dne 19. maja 2005, da obstaja „veliko“ tveganje navzkrižja
         interesov, je Komisija sprejela stališče, da je navzkrižje interesov dejansko obstajalo že med postopkom za oddajo javnih
         naročil, čeprav se njegove posledice še niso udejanjile.

      73      Torej je Komisija pravilno preučila ponudbo Euphet na podlagi določb člena 94 finančne uredbe in točke 9.1.3 specifikacije.
         Zato trditev tožeče stranke, da njena ponudba ni bila zavrnjena po merilih teh določb, ne more biti sprejeta.

      74      Nasprotujoče trditve tožeče stranke te ugotovitve ne morejo izpodbiti.

      75      Trditev, da naj bi člen II.3.1 okvirne pogodbe veljal le pri navzkrižju interesov, do katerega je prišlo med izvrševanjem
         okvirne pogodbe in ne v postopku za oddajo javnega naročila, je brez pomena, saj je navzkrižje interesov v tem primeru obstajalo
         v fazi oddaje naročila, kar upravičuje izključitev ponudbe na podlagi člena 94 finančne uredbe in točke 9.1.3 specifikacije.
         Iz istega razloga je brez vrednosti trditev tožeče stranke, da je predlog razrešitve navzkrižja interesov presegel zahteve
         okvirne pogodbe, ker je vseboval tudi preučevanje a priori, namreč z učinkom od sestave spisne dokumentacije, na podlagi narave in predmeta posebnih pogodb.

      76      Enako je Komisija, v nasprotju s trditvami tožeče stranke in glede na to, da je bil predmet okvirne pogodbe izrecno opredeljen,
         lahko pravilno ugotovila, da je mogoče zaradi prejetih donacij resno podvomiti o objektivnosti glavnih partnerjev Euphet že
         od predložitve ponudbe dalje, saj bi lahko, kot je navedeno v odločbi o zavrnitvi, tak položaj pripeljal do tega, da bi ocenjevalec
         sodil o lastnem delu, s čimer bi nastopilo navzkrižje interesov.

      77      Glede vprašanja, ali je Komisija v tej zadevi upravičeno ugotovila navzkrižje interesov pri Euphet in zavzela stališče, da
         Euphet tega tveganja ni pripoznal, je treba navesti, kot v točki 70 zgoraj, da Komisija v odločbi o zavrnitvi ponudbe navaja,
         ne da bi ji to tožeča stranka oporekala, da je komisija za ocenjevanje ugotovila, da je bilo z glavnimi partnerji Euphet sklenjenih
         zelo veliko pogodb o donaciji z GD „Zdravje in varstvo potrošnikov“, predvsem na področju javnega zdravja. Upoštevajoč predmet
         okvirne pogodbe, namreč „ocenjevanje področij političnih ukrepov GD [,Zdravje in varstvo potrošnikov‘…] (javno zdravje)“,
         je Komisija v postopku oddaje naročila pravilno ugotovila, da obstaja navzkrižje interesov, ki bi lahko ogrozilo nepristransko
         in objektivno izvrševanje okvirne pogodbe s strani Euphet. Komisija v odločbi o zavrnitvi še opominja, da je v ponudbi Euphet
         natančno navedeno: „Euphet razume in sprejema, da se pri nobeni ocenjevalni organizaciji ali njenem osebju ne sme ugotoviti
         niti najmanjše obstoječe ali potencialno navzkrižje interesov pri izpolnjevanju njihove naloge izvrševanja okvirne pogodbe.
         Potrjujemo, da so vsi udeleženci Euphet popolnoma neodvisni od Komisije in v zvezi s tem ne predvidevamo nobenega tveganja.“
         Tako je treba ugotoviti, da je Komisija tudi pravilno sklepala v odločbi o zavrnitvi, da „Euphet ne priznava [ni priznal]
         dejstva, da je [bilo] več njegovih partnerjev znotraj konzorcija v veliki meri vključenih v izvrševanje programa za javno
         zdravje“ in da „[b]i bila glede na veliko tveganje [navzkrižja interesov] nujna podrobna in konkretna obrazložitev, da bi
         bilo mogoče zadostno razumeti, kako naj bi bil razrešen problem [navzkrižja interesov] in tveganje odpravljeno“.

      78      Iz navedenega izhaja, da je Komisija lahko pravilno ugotovila, da je treba ponudbo Euphet izključiti iz oddaje naročila na
         podlagi člena 94 finančne uredbe in člena 9.1.3 specifikacije.

      79      Trditev tožeče stranke, da ni dovoljeno izključiti ponudnika na abstrakten način, ne da bi se konkretno preučila njegova ponudba,
         predvsem njegov predlog razreševanja navzkrižja interesov, je neutemeljena.

      80      Iz predhodnih ugotovitev izhaja, da je Komisija konkretno preučila ponudbo Euphet, preden se je odločila naročilo izključiti.
         To, da naj bi se ne preučil predlog za razrešitev navzkrižja interesov, ni pomembno, saj je morala Komisija zavrniti ponudbo
         Euphet zaradi navzkrižja interesov na podlagi člena 94 finančne uredbe in člena 9.1.3 specifikacije.

      81      Z vidika vsega navedenega je treba trditev tožeče stranke, da navzkrižje interesov ne obstaja, in drugi del prvega tožbenega
         razloga zavrniti.

       Kršitev načela varstva zaupanja v pravo in člena 138 podrobnih pravil za izvajanje
      –       Trditve strank
      82      V okviru tretjega dela prvega tožbenega razloga tožeča stranka navaja, da sta Komisija in celo generalni direktorat razrešitev
         navzkrižja interesov, ki jo je predlagal Euphet v ponudbi, predhodno sprejela. S tem, ko je Komisija odstopila od svoje prejšnje
         politike, je kršila načelo varstva zaupanja v pravo.

      83      Tožeča stranka dodaja, da če je Komisija dodelila naročilo tretjemu, po tem, ko je nepravilno zavrnila ponudbo Euphet, je
         kršila člen 138 podrobnih pravil za izvajanje.

      84      Komisija odvrača, da tožeča stranka ni dovolj utemeljila svoje trditve glede kršitve načela varstva zaupanja v pravo.

      85      Ugovarja tudi temu, da oddaja naročila tretjemu pomeni kršitev člena 138 podrobnih pravil za izvajanje. Ta določba razlikuje
         le med dvema mogočima oblikama oddaje naročila, in sicer po avtomatskem postopku ali v postopku za izbiro ekonomsko najugodnejše
         ponudbe. Sprejetje ponudbe Euphet v fazi izbire in oddaje ne pomeni, da ji bo naročilo nujno oddano.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      86      V skladu z ustaljeno sodno prakso pravica zahtevati varstvo zaupanja v pravo, ki je eno od temeljnih načel Skupnosti, zajema
         vsakega posameznika, ki je v položaju, v katerem je jasno, da je uprava Skupnosti s tem, da mu je dala natančna jamstva, pri
         njem vzbudila utemeljena pričakovanja. Taka jamstva so, ne glede na obliko, v kateri so dana, sestavljena iz natančnih, brezpogojnih
         in skladnih informacij ter izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov (sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. julija 1998
         v zadevi Mellett proti Sodišču, T-66/96 in T-221/97, RecFP, str. I-A-449 in II-1305, točki 104 in 107).

      87      V tej zadevi se tožeča stranka omejuje na sklicevanje – ne da bi drugje utemeljila svoje trditve glede tega – na stališče,
         ki ga je Komisija sprejela v drugih postopkih za oddajo javnega naročila. Taka dejstva, tudi če so dokazana, ne pomenijo natančnega
         jamstva institucije in zato ne morejo biti podlaga zaupanja v pravo glede tega, da Komisija sprejme predlagane mehanizme Euphet
         v okviru zadevne pogodbe.

      88      Trditev tožeče stranke, da je nezakonita izključitev Euphet vodila do oddaje naročila ponudniku, katerega ponudba ni bila
         ekonomsko najugodnejša, je brez pomena, saj je bila Komisija v primeru Euphet zavezana njegovo ponudbo zavrniti zaradi obstoja
         navzkrižja interesov (glej točki 77 in 78 zgoraj).

      89      Trditve tožeče stranke torej ni mogoče sprejeti. Zato je treba tretji del prvega tožbenega razloga zavrniti.

      90      Na podlagi vsega navedenega je treba prvi tožbeni razlog zavrniti v celoti.

       Drugi tožbeni razlog, da je bil Euphet nezakonito prikrajšan za možnost, da priskrbi dodatne informacije glede navzkrižja
            interesov
      91      Z drugim tožbenim razlogom tožeča stranka navaja, da je Komisija kršila svojo obveznost, da pred zavrnitvijo ponudbe zaprosi
         za dodatne informacije, kot izhaja iz člena 146(3) podrobnih pravil za izvajanje, načela varstva zaupanja v pravo in načela
         enakega obravnavanja.

       Trditve strank
      92      Po mnenju tožeče stranke Komisija ne bi smela izključiti ponudbe Euphet, ne da bi mu dala možnost obrambe, komisija za ocenjevanje
         pa bi mu morala vsaj omogočiti predstaviti njegova stališča o tem vprašanju.

      93      Prvič, tožeča stranka očita Komisiji, da Euphet ni zaprosila, naj priskrbi dodatno dokumentacijo glede navzkrižja interesov,
         v nasprotju s členom 146(3) podrobnih pravil za izvajanje.

      94      Drugič, tožeča stranka navaja kršitev načela varstva zaupanja v pravo in trdi, sklicujoč se pri tem na izmenjavo elektronske
         pošte med Komisijo in ponudnikom, da je praksa Komisije, da zahteva dodatne informacije od kandidatov ali ponudnikov, če so
         te potrebne. To prakso naj bi potrdila sodna praksa Sodišča na področju javnih naročil, med drugim s sodbo Fabricom, točka
         57 zgoraj. Komisija naj bi s tem, ko ni zaprosila za dodatno dokumentacijo, delovala v nasprotju s prakso, ustaljeno in potrjeno
         s sodno prakso, in naj bi kršila načelo varstva zaupanja v pravo. Dalje naj bi Komisija v drugih primerih dala ponudniku,
         ki bi lahko bil izključen, možnost obrambe. Tožeča stranka tudi ne pozna primera, ko bi bil ponudnik izključen na podlagi
         navzkrižja interesov. Če Komisija ni mogla pokazati takih primerov, ni mogla določiti take izključitve, ne da bi kršila načelo
         varstva zaupanja v pravo.

      95      Tretjič, sklicujoč se v zvezi s tem na načelo enakega obravnavanja in nediskriminacije iz členov 89(1) in 99 finančne uredbe,
         se tožeča stranka sprašuje o tem, ali je Komisija v javnem razpisu drugim ponudnikom dajala možnost, da priskrbijo dodatne
         informacije. Tožeča stranka navaja kontradiktornost trditve Komisije, ki po eni strani v odgovoru na tožbo navaja, da „po
         odprtju ponudb ni bila naslovljena nobena zahteva za dodatno dokumentacijo na nobenega od ponudnikov“, vendar po drugi strani
         v dupliki z dne 24. junija 2005 v okviru postopka za izdajo začasne odredbe pred predsednikom Sodišča prve stopnje trdi, da
         je od nekaterih ponudnikov zahtevala, da dokažejo, da so bile njihove ponudbe poslane v predpisanem roku, kar je Komisija
         storila po odprtju ponudb, oziroma vsekakor po zadnjem roku za njihovo predložitev. Tožeča stranka ocenjuje, da če je bila
         zahtevana dokumentacija od drugih ponudnikov, medtem ko Euphet ni bila dana možnost obrambe ali predložitve njegovega stališča
         glede navzkrižja interesov, je Komisija kršila načelo enakega obravnavanja med ponudniki.

      96      Komisija trdi, da je v skladu s členom 96 finančne uredbe zavezana k posvetovanju s ponudnikom le, če namerava naložiti upravne
         ali denarne kazni, kot je izključitev iz prihodnjih pogodb o donacijah, in ne v primeru, ko izključi ponudnika iz oddaje posamezne
         pogodbe na podlagi člena 94 finančne uredbe.

      97      Prvič, Komisija v zvezi s tem navaja, da ji člen 146(3) podrobnih pravil za izvajanje ne nalaga nobene obveznosti, naj ponudnika
         zaprosi za podrobnosti o predloženih dokazilih. V nobenem primeru na podlagi člena 99 finančne uredbe in člena 148(3) podrobnih
         pravil za izvajanje stiki med Komisijo in ponudniki ne morejo pripeljati do spremembe pogojev ponudbe.

      98      Drugič, Komisija ugovarja, da obstaja splošna praksa, po kateri je treba ponudnika sistematično zaprositi za dodatno dokumentacijo,
         preden se ga izključi zaradi navzkrižja interesov. Dalje, izmenjava elektronske pošte s Komisijo, ki jo je predložila tožeča
         stranka glede drugega postopka oddaje, se je nanašala na prošnjo za dodatno dokumentacijo v zvezi z določenimi elementi ponudbe
         in v ničemer ni dokazala, da je ustaljena praksa Komisije, da od ponudnikov pridobi dodatno dokumentacijo, preden zavrne njihovo
         ponudbo na podlagi enega od meril za izključitev, navedenih v finančni uredbi.

      99      V zvezi s tem je sklicevanje tožeče stranke na sodbo Fabricom, točka 57 zgoraj, brez pomena, ker je Sodišče v njej cenzuriralo
         belgijsko zakonodajo, na podlagi katere so samodejno izključene fizične in pravne osebe, pristojne za pripravljalna dela v
         zvezi z javnim naročilom, iz udeležbe v postopku oddaje tega naročila, medtem ko v tej zadevi Komisija Euphet ni izključila
         iz udeležbe v postopku oddaje. Prvotno je Euphet predložil ponudbo, za katero je Komisija nato preučila obstoj navzkrižja
         interesov na podlagi podatkov v tej ponudbi glede na naravo oddajanega naročila. Ponudba je bila torej zavrnjena, ker je tako
         navzkrižje interesov obstajalo. Trditev tožeče stranke, da je bil Euphet žrtev samodejne izključitve, saj je bila konkretna
         preučitev obstoja navzkrižja interesov mogoča šele po oddaji naročila, natančneje, v trenutku, ko je sklenjena posebna pogodba
         pri izvrševanju okvirne pogodbe, je nezdružljiva z določbami člena 94 finančne uredbe. Ta člen dovoljuje, da se izključi iz
         oddaje naročila kandidate ali ponudnike, pri katerih se ugotovi navzkrižje interesov še pred oddajo naročila.

      100    Tretjič, Komisija poudarja, da po odprtju ponudb nobenega ponudnika ni zaprosila, naj priskrbi dodatne informacije glede morebitnega
         navzkrižja interesov. Na zatrjevano kontradiktornost svoje trditve odgovarja, da je dejansko zaprosila nekatere ponudnike,
         naj dokažejo, da so bile njihove ponudbe poslane v predvidenem roku, ker so bili poštni žigi na kuvertah, v katerih so bile
         te ponudbe, slabo vidni. Ta položaj pa ni bil primerljiv s položajem Euphet. Kot je ugotovil predsednik Sodišča prve stopnje
         v sklepu z dne 20. septembra 2005 v zadevi Deloitte Business Advisory proti Komisiji (T-195/05 R, Recueil, str. II-3485, točka
         120), neberljivost poštnih žigov na kuvertah s ponudbami ni primerljiva z dejanskimi pomanjkljivostmi same ponudbe.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      101    Prvič, glede vprašanja, ali bi Komisija morala zaprositi Euphet, naj priskrbi dodatno dokumentacijo glede navzkrižja interesov,
         je treba spomniti, da člen 146(3), prvi pododstavek, podrobnih pravil za izvajanje določa, da se prijave za sodelovanje in
         ponudbe, ki ne izpolnjujejo vseh bistvenih ali posebnih zahtev, določenih v razpisni dokumentaciji, zavrnejo. Vendar pa lahko
         v skladu z drugim pododstavkom člena 146(3) komisija za ocenjevanje ponudb zaprosi kandidate ali ponudnike, naj v določenem
         roku predložijo dodatno dokumentacijo ali pojasnila predloženih dokazil v zvezi z merili za izločitev in merili za oceno sposobnosti
         izvajalcev.

      102    Iz člena 146(3), drugi pododstavek, podrobnih pravil za izvajanje tudi izhaja, da ta določba daje komisiji za ocenjevanje
         možnost, da zaprosi ponudnike za dodatne informacije glede dokumentacije ali pojasnil predloženih dokazil v zvezi z merili
         za izločitev in merili za oceno sposobnosti izvajalcev. Zato se določba ne more razlagati, kot da komisiji za ocenjevanje
         nalaga obveznost, naj zaprosi ponudnike za te podrobnosti (glej v tem smislu, po analogiji, sodbo Sodišča prve stopnje z dne
         8. maja 1996 v zadevi Adia Interim proti Komisiji, T-19/95, Recueil, str. II‑321, točka 44).

      103    Zato je v tem primeru Komisija lahko pravilno sklenila zavrniti ponudbo Euphet iz postopka oddaje naročila zaradi navzkrižja
         interesov v smislu člena 94 finančne uredbe in člena 9.1.3 specifikacije, ne da bi bila pri tem zavezana zaprositi ponudnika
         za dodatne informacije na podlagi člena 146(3), drugi pododstavek, podrobnih pravil za izvajanje.

      104    Drugič, glede zatrjevane kršitve načela varstva zaupanja v pravo je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso,
         navedeno v točki 86 zgoraj, nobena stranka ne more zatrjevati kršitve načela varstva zaupanja v pravo, ne da bi ji uprava
         dala natančna jamstva.

      105    V tem primeru se tožeča stranka opira na splošno prakso Komisije, ki je bila poleg tega potrjena s sodno prakso, po kateri
         je treba ponudnika sistematično zaprositi za dodatno dokumentacijo, preden se ga izključi.

      106    Dokumentacija, ki jo je predložila tožeča stranka, se nanaša le na javni razpis, na katerega se je tudi odzvala, in sicer
         javni razpis PO/2004-62/B3 za „Ocenjevanje ex ante dejavnosti enote ,Avdiovizualne storitve in proizvodnja‘“. Poleg tega se je prošnja za dodatne informacije s strani komisije
         za ocenjevanje nanašala po eni strani na vprašanje, ali „[je] prisotnost Deloitte na celotni evropski celini v 300 mestih
         [potrdila] njegovo sposobnost pokrivanja dejavnosti iz pogodbe v vseh državah članicah EU“ in po drugi strani na pomanjkanje
         „potrdil o dobrem izvrševanju“ in ne na navzkrižje interesov.

      107    Dalje tožeča stranka ne predlaga nobenega konkretnega dokaza, iz katerega bi izhajalo, da je Komisija dala Euphet natančna
         jamstva, da bo s strani komisije za ocenjevanje prejel prošnjo za dodatne informacije glede tveganja navzkrižja interesov
         in o tem, ali je odgovor Euphet o tem vprašanju zadovoljiv.

      108    V teh okoliščinah tožeča stranka ne more zatrjevati kršitve načela varstva zaupanja v pravo.

      109    Na to ugotovitev ne vpliva sklicevanje tožeče stranke na sodbo Fabricom, točka 57 zgoraj, ki obravnava pravno vprašanje in
         dejansko stanje, ki nista analogna sporu pred Sodiščem prve stopnje v okviru te tožbe.

      110    Tretjič, treba je zavrniti trditev tožeče stranke glede kršitve načela enakega obravnavanja in nediskriminacije, ker je Komisija
         druge ponudnike zaprosila za dokumentacijo, medtem ko Euphet ni imel možnosti, da bi se branil in pojasnil svoje stališče
         glede navzkrižja interesov. Načelo enakega obravnavanja zahteva, naj se primerljive situacije ne obravnavajo različno in naj
         se različne situacije ne obravnavajo enako, razen če je takšna obravnava objektivno utemeljena (sodba Fabricom, točka 57 zgoraj,
         točka 27). Ponudnik, katerega ponudba je v kuverti, na kateri je poštni žig slabo viden, ni v primerljivem položaju s ponudnikom,
         katerega ponudba je nepopolna, saj so v prvem primeru pomanjkljivosti, ki jo je ugotovila Komisija, botrovali dejavniki, ki
         niso odvisni od volje ponudnika, medtem ko je v drugem primeru ugotovljena pomanjkljivost dejanska nepopolnost ponudbe. Zavrnitev
         ponudbe Euphet torej ne krši načela enakega obravnavanja.

      111    Kršitev načel enakega obravnavanja in nediskriminacije, določenih v členih 89 in 99 finančne uredbe, s strani Komisije tako
         ni ugotovljena.

      112    Zato je treba drugi tožbeni razlog zavrniti, z njim pa tudi trditve, ki merijo na razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi.

      113    Zahtevo za razglasitev ničnosti odločbe o oddaji naročila tretjemu je treba zavrniti kot posledico zavrnitve zahteve za razglasitev
         ničnosti predhodne odločbe, s katero je tesno povezana.

      114    Iz tega sledi, da je treba tožbo v celoti zavrniti.

       Stroški
      115    V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.

      116    V tem primeru, ker tožeča stranka ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov, skupaj s stroški, nastalimi v postopku za izdajo
         začasne odredbe.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (četrti senat)
      razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Tožeči stranki, Deloitte Business Advisory NV, se naloži plačilo stroškov, skupaj s stroški, ki so nastali v zvezi s postopkom
            za izdajo začasne odredbe.

               Legal

               Wiszniewska-Białecka

               Moavero Milanesi

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 18. aprila 2007.

               Sodni tajnik

                      Predsednik

               E. Coulon

                      H. Legal

         * Jezik postopka: nizozemščina.


title: Sodba Sodišča z dne 15. maja 1986. # Marguerite Johnston proti Chief Constable of the Royal Ulster Constabulary. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Industrial Tribunal, Belfast (Northern Ireland) - Združeno kraljestvo. # Enako obravnavanje moških in žensk. # Zadeva 222/84.

text:
SODBA SODIŠČAz dne 15. maja 1986(*)„Enakost obravnavanja moških in žensk – Policijske enote – Nošenje strelnega orožja“V zadevi 222/84,katere
 predmet je predlog Industrial Tribunal Severne Irske, Belfast,
naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 177 Pogodbe EGS v postopku v
 glavni stvari, ki poteka medMarguerite JohnstoninChief Constable of the Royal Ulster Constabulary,izda
 predhodno odločbo o razlagi Direktive Sveta 76/207/EGS z dne
9. februarja 1976 o izvajanju načela enakega obravnavanja
moških in žensk (UL L 39, str. 40) in člena 224 Pogodbe EGS,SODIŠČE,v
 sestavi A. J. Mackenzie Stuart, predsednik, T. Koopmans, U.
Everling, K. Bahlmann in R. Joliet, predsedniki senatov, O. Due, Y.
 Galmot, C. Kakouris in T. F. O’Higgins , sodniki,generalni pravobranilec: M. Darmon,sodni tajnik: P. Heim,ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:–        za
 Marguerite Johnston pisno in ustno A. Lester, QC, in D. Smyth,
barrister, ki so ju pooblastili Murphy, Kerr & Co., solicitors,–        za
 Združeno kraljestvo pisno S. J. Hay iz Treasury Solicitor's Department,
 zastopnica, skupaj z A. Campbellom, Senior Crown Counsel, in
R. Plenderjem, barrister, ter ustno F. Jacobs, QC, in R. Plender,
barrister,–        za Kraljevino Nizozemsko ustno L. Mikaelsen,–        za
 Komisijo Evropskih skupnosti pisno in ustno A. Toledano Laredo, glavni
pravni svetovalec, in J. Currall, član pravne službe,po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. januarja 1986izreka naslednjoSodbo1        Z
 odločbo z dne 8. avgusta 1984, ki je na Sodišče prispela 4. septembra
istega leta, je Industrial Tribunal of Northern Ireland v Belfastu na
podlagi člena 177 Pogodbe EGS postavilo več vprašanj za predhodno
odločanje o razlagi Direktive Sveta 76/207 z dne 9. februarja 1976 o
 izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk (UL L 39, str.
40) in člena 224 Pogodbe EGS.2        Ta
 vprašanja so bila postavljena v sporu med M. I. Johnston in Chief
Constable of Royal Ulster Constabulary (v nadaljevanju: RUC). Zadnji je
pristojni organ za imenovanje pripadnikov rezervne sestave policije v
RUC Reserve na Severnem Irskem in sicer na delovna mesta v RUC Full-time
 Reserve s polnim delovnim časom na podlagi pogodb, sklenjenih za tri
leta, ki jih je mogoče podaljšati. Spor se nanaša na to, da je Chief
Constable zavrnil podaljšanje pogodbe M. I. Johnston kot članici RUC
Full-time Reserve ter ji odklonil poklicno usposabljanje za rokovanje s
strelnim orožjem in njegovo uporabo. 3        Iz
 predložitvene odločbe izhaja, da določbe Royal Ulster Contabulary
Reserve (Appointment and Conditions of Service) Regulations (NI) iz leta
 1973, ki urejajo načine imenovanja in delovne pogoje v rezervni sestavi
 policije, ne predvidevajo nobene razlike pri obravnavanju med moškimi
in ženskami, ki bi bila pomembna v danem primeru. Poleg tega iz členov
10 in 19 Sex Discrimination Order (Northern Ireland) iz leta 1976 – SI
1976, št. 1042 (NI 15), ki določa pravila za odpravljanje diskriminacije
 na podlagi spola in za izvajanje načela enakosti pri dostopu do
zaposlitve, usposabljanja in poklicnega napredovanja ter delovnih
pogojev, izhaja, da se prepoved diskriminiranja nanaša na zaposlitev v
policiji ter da moški in ženske glede tega ne smejo biti različno
obravnavani, razen kadar gre za posebne zahteve, ki se nanašajo na
postavo, uniformo, opremo in na dodatke za uniformo ali opremo. Vsekakor
 v skladu s členom 53(1) Sex Discrimination Order nobena od teh določb,
ki prepovedujejo diskriminacijo,„ne more
učinkovati tako, da bi postalo nezakonito dejanje, ki je bilo storjeno
za zaščito varnosti države ali javnega reda ali miru,“in po odstavku 2 tega člena „potrdilo,
 ki ga je podpisal Secretary of State ali je podpisano v njegovem imenu
in ki potrjuje, da je do dejanja, navedenega v njem, prišlo zaradi enega
 od namenov, omenjenih v odstavku 1, pomeni neizpodbiten dokaz, da je do
 tega dejanja prišlo zaradi tega namena.4        Policisti
 v Združenem kraljestvu na splošno ne nosijo strelnega orožja pri
opravljanju dolžnosti, razen pri posebnih operacijah, pri tem pa ni
nobene razlike med moškimi in ženskami. Zaradi dejstva, da je bilo na
Severnem Irskem v zadnjih nekaj letih v atentatih ubitih veliko
policistov, je Chief Constable RUC menil, da ne more več ohraniti te
prakse. Odločil je, da bodo moški v RUC in v RUC Reserve nosili strelno
orožje pri vsakodnevnem opravljanju svojih dolžnosti, medtem ko ženske
orožja ne bodo nosile in ne bodo deležne usposabljanja na področju
rokovanja s strelnim orožjem in njegove uporabe.5        Chief
 Constable je v teh okoliščinah leta 1980 menil, da je bilo število
žensk v RUC zadostno za posebne naloge, ki jih ponavadi opravljajo
policistke. Po njegovem mnenju splošnih policijskih dolžnosti, ki pri
operacijah pogosto vključujejo nošenje strelnega orožja, ne bi več smeli
 dodeljevati ženskam, zato se je odločil, da ne bo na novo sklepal
pogodb z ženskami ali jim jih podaljševal v RUC Full-time Reserve, razen
 kadar morajo opravljati naloge, ki jih lahko opravljajo le policistke.
Od te odločitve ni nobeni ženski v RUC Full-time Reserve ponudil nove
ali podaljšal stare pogodbe, razen v enem primeru.6        V
 skladu s predložitveno odločbo je bila M. I. Johnston članica RUC
Full-time Reserve v letih od 1974 do 1980. Uspešno je opravljala splošne
 dolžnosti uniformirane policistke, ki so vključevale dežurstvo na
policijski postaji, sodelovanje v policijskih patruljah, vožnjo
patruljnega avtomobila in sodelovanje pri preiskavah oseb, pripeljanih
na policijsko postajo. Pri opravljanju teh dolžnosti ni bila oborožena
in jo je pri nalogah, ki jih je opravljala zunaj policijske postaje,
ponavadi spremljal oborožen policist iz RUC Full-time Reserve. Leta 1980
 je Chief Constable zavrnil podaljšanje njene pogodbe zaradi zgoraj
omenjene na novo uvedene politike glede žensk v RUC Full-time Reserve.7        M.
 I. Johnston je vložila tožbo pri Industrial Tribunal, s katero je
hotela izpodbijati to odločitev, sprejeto v skladu z novo politiko, ki
ji je onemogočila podaljšanje pogodbe in usposabljanje za rokovanja s
strelnim orožjem s tem, da je zatrjevala, da je bila deležna nezakonite
diskriminacije, prepovedane po Sex Discrimination Order.8        Chief
 Constable je v postopku pred Industrial Tribunal predložil potrdilo, ki
 ga je izdal Secretary of State, v katerem je minister vlade Združenega
kraljestva v skladu s členom 53 zgoraj navedenega Sex Discrimination
Order potrdil, da „je bilo dejanje, s katerim Royal Ulster Constabulary
M. I. Johnston ni ponudil nove zaposlitve za polni delovni čas v okviru
Royal Ulster Constabulary Reserve storjeno z namenom: a) zaščite
varnosti države in b) zaščite javnega reda in miru“. 9        M.
 I. Johnston se je sklicevala na Direktivo 76/207. Namen te direktive je
 v skladu z njenim členom 1 uveljaviti načelo enakega obravnavanja
moških in žensk v državah članicah v zvezi z dostopom do zaposlitve,
skupaj z napredovanjem, poklicnim izobraževanjem in delovnimi pogoji. V
skladu s členom 2(1) načelo enakega obravnavanja pomeni, da ne sme biti
nobene diskriminacije na podlagi spola, razen v primeru odstopanj, ki
jih dovoljuje člen 2(2) in (3). Za namene uporabe tega načela na
različnih področjih členi od 3 do 5 nalagajo državam članicam, naj
odpravijo vse zakone in druge predpise, ki so v nasprotju z načelom
enakega obravnavanja, ter da se tisti zakoni in drugi predpisi, ki so
nasprotni načelu enakega obravnavanja, pregledajo takrat, ko dejavniki,
ki so prvotno sprožili njihov nastanek, niso več utemeljeni. Člen 6
predvideva, da mora biti vsem osebam, ki se čutijo prizadete zaradi
diskriminacije, omogočeno vlaganje zahtevkov v sodnih postopkih.10      Da
 bi lahko razsodilo v tem sporu, je Industrial Tribunal na Sodišče
naslovilo naslednja vprašanja za predhodno odločanje:„1.      Ali
 je treba Direktivo Sveta št. 76/207, tako glede na njo samo kot v luči
okoliščin te zadeve, razlagati tako, da državi članici omogoči, da iz
področja uporabe izključi diskriminatorna dejanja na podlagi spola pri
dostopu do zaposlitve, storjena z namenom zaščite varnosti države ali
zaščite javnega reda ali javne varnosti?2.      Ali
 ta direktiva, tako glede na njo samo kot v luči okoliščin te zadeve,
omogoči, da se zaposlitev za polni delovni čas kot oborožen član
rezervne sestave policije oziroma usposabljanje za rokovanje s strelnim
orožjem in njegovo uporabo za potrebe te službe uvrstita med poklicne
dejavnosti, in glede na okoliščine primera tudi šolanje za te poklicne
dejavnosti, pri katerih je zaradi narave dela ali zaradi okoliščin, v
katerih se to delo opravlja, spol delavca odločilni dejavnik v smislu
člena 2(2)?3.      Kakšna
 so načela in merila, po katerih bi morale države članice določiti, ali
„spol delavca pomeni odločilni dejavnik“ v smislu člena 2(2) v povezavi s
 „poklicnimi dejavnostmi“ oboroženega člana rezervne sestave policije in
 „za to potrebnim šolanjem“, bodisi zaradi narave dela ali zaradi
okoliščin, v katerih se to delo opravlja?4.      Ali
 lahko politika, ki jo je uporabil direktor policije, ki je zakonsko
odgovoren za upravljanje in nadziranje policije, v skladu s katero
ženske članice policije ne smejo nositi strelnega orožja, ob upoštevanju
 okoliščin te zadeve pomeni „določbo, namenjeno varstvu žensk,“ v smislu
 člena 2(3) ali „upravno določbo“, utemeljeno s „skrbjo za varstvo“ v
smislu člena 3(2) Direktive?5.      Če
 je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen, kakšna so načela in merila,
ki jih morajo države članice uporabiti za odločitev, ali je „skrb za
varstvo“ „utemeljena“ v smislu člena 3(2)(c)?6.      Ali
 se tožeča stranka v okoliščinah tega primera lahko sklicuje na načelo
enakega obravnavanja, vsebovanega v zadevnih določbah Direktive, pred
nacionalnimi sodišči držav članic?7.      Če je odgovor na šesto vprašanje pritrdilen:a)      Ali
 se mora člen 224 Pogodbe EGS sam po sebi razlagati tako, da državam
članicam ob resnih notranjih nemirih, ki vplivajo na javni red,
dovoljuje, da se izognejo obveznostim iz direktive, ki bi jih sicer
morale izpolnjevati države same (ali delodajalci v okviru pristojnosti)?b)      Ali
 se lahko posameznik v tem primeru, da prepreči, da bi se država članica
 sklicevala na člen 224 Pogodbe EGS, sklicuje na dejstvo, da se ta
država članica ni posvetovala z drugimi državami članicami?“11      Da
 bi lahko podali odgovore, ki bodo pomagali pri reševanju spora o glavni
 stvari, je treba pojasniti položaj, o kateem naj bi odločilo Industrial
 Tribunal. Kot izhaja iz predložitvene odločbe, je Chief Constable pred
Industrial Tribunal priznal, da lahko od vseh določb v Sex
Discrimination Order le člen 53 utemelji njegovo stališče. Po drugi
strani pa se je M. I. Johnston strinjala s tem, da bi ji potrdilo, ki ga
 je izdal Secretary of State, odvzelo vsa možna pravna sredstva, če bi
se uporabila samo nacionalna zakonodaja; sklicevala se je na določbe
direktive, s katerimi je poskušala doseči razveljavitev učinkov člena 53
 Sex Discrimination Order.12      Zato
 se zdi, da se z vprašanji, ki jih je postavilo Industrial Tribunal,
želi izvedeti, ali je v skladu s pravom Skupnosti in Direktivo 76/207,
da nacionalnemu sodišču pravilo, kot je tisto, določeno v členu 53(2)
Sex Discrimination Order, prepreči, da bi v celoti izvajal sodni nadzor
(del vprašanja 6). Vprašanja, ki jih je postavilo Industrial Tribunal so
 prav tako namenjena temu, da se mu omogoči presoja, ali in pod katerimi
 pogoji določbe direktive, v položaju, kot je v tem primeru, omogočajo
različno obravnavanje moških in žensk, zaposlenih pri policiji, iz
razlogov zaščite javne varnosti, ki so navedeni v členu 53(1) Sex
Discrimination Order (vprašanja od 1 do 5). Dalje morajo postavljena
vprašanja predložitvenemu sodišču pomagati, da izve, ali se glede na
okoliščine primera lahko sklicuje na določbe direktive zoper pravilo, ki
 je v nasprotju z nacionalnim pravom (drugi del vprašanja 6). V skladu z
 odgovori na ta vprašanja bi se lahko pojavilo tudi vprašanje, ali se
država članica lahko sklicuje na člen 224 Pogodbe EGS z namenom, da se
izogne obveznostim iz direktive v primeru, kot je ta (vprašanje 7). Pravica do učinkovitega sodnega varstva13      Najprej
 je treba preveriti tisti del šestega vprašanja, ki sprašuje o tem, ali
pravo Skupnosti in zlasti Direktiva 76/207 od držav članic zahtevata, da
 morajo zagotoviti, da bodo njihova nacionalna sodišča izvajala
učinkovit nadzor nad spoštovanjem določb direktive in nacionalne
zakonodaje, katere namen je izvajanje te direktive. 14      Po
 mnenju M. I. Johnston je določba, kot je člen 53(2) Sex Discrimination
Order, v nasprotju s členom 6 Direktive, ker preprečuje pristojnemu
nacionalnemu sodišču, da bi izvajalo kakršen koli sodni nadzor.15      Vlada
 Združenega kraljestva ugotavlja, da državam članicam v skladu s členom 6
 Direktive ni treba predložiti v sodni nadzor vsakega vprašanja, ki bi
se lahko pojavilo ob uporabi direktive, tudi kadar gre za državno in
javno varnost. Pravila o dokazih, kakršno je pravilo, določeno v členu
53(2) Sex Discrimination Order so v nacionalnem procesnem pravu precej
običajna. Utemeljuje jih z dejstvo, da lahko vprašanja državne in javne
varnosti zadovoljivo presodijo le pristojni politični organi, namreč
minister, ki izda zadevno potrdilo.16      Komisija
 meni, da bi priznanje učinka, kot je ta, ki je predviden v členu 53(2)
Sex Discrimination Order, potrdilu ministra privedlo do tega, da bi se
zanikal vsak sodni nadzor ter bi bilo torej v nasprotju s temeljnim
načelom prava Skupnosti in členom 6 Direktive. 17      Glede
 tega je treba najprej opozoriti, da člen 6 Direktive državam članicam
nalaga obveznost, da v nacionalni pravni red uvedejo ukrepe, potrebne,
da se vsem osebam, ki se čutijo prizadete zaradi diskriminacije, omogoči
 „vlaganje zahtevkov v sodnih postopkih“. Iz te določbe izhaja, da
morajo države članice sprejeti ukrepe, ki bodo dovolj učinkoviti za
dosego cilja direktive in ki bodo poskrbeli, da se bodo lahko zadevne
osebe dejansko sklicevale pred nacionalnimi sodišči na tako podeljene
pravice.18      Sodni
 nadzor, ki ga zahteva ta člen, je odraz splošnega pravnega načela, ki
je podlaga ustavnih tradicij, ki so skupne vsem državam članicam. To
načelo je bilo prav tako priznano s členoma 6 in 13 Evropske konvencije o
 varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin z dne 4. novembra
1950. Kot je bilo priznano v skupni izjavi Skupščine, Sveta in Komisije z
 dne 5. aprila 1977 (UL C 103, str. 1) in s sodno prakso Sodišča, je
treba v okviru prava Skupnosti upoštevati načela, na katerih temelji ta
konvencija.19      Na
 podlagi člena 6 Direktive, razlaganega v luči navedenega splošnega
načela, ima vsaka oseba pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred
pristojnim sodiščem zoper dejanja, za katera meni, da so v nasprotju z
načelom enakega obravnavanja moških in žensk, določenim v Direktivi
76/207. Države članice morajo zagotoviti učinkovit sodni nadzor nad
spoštovanjem veljavnih določb prava Skupnosti in nacionalne zakonodaje,
katere namen je izvedba pravic, predvidenih z direktivo.20      Določba,
 ki tako kot člen 53(2) Sex Discrimination Order zahteva, naj se
potrdilo, kot je to v zadevnem primeru, obravnava kot neizpodbiten
dokaz, da so izpolnjeni pogoji za odstopanje od načela enakega
obravnavanja, pristojnim organom dovoljuje, da posamezniku odvzamejo
možnost, da po sodni poti uveljavlja pravice, ki mu jih podeljuje
direktiva. Takšna določba je zato v nasprotju z načelom učinkovitega
sodnega nadzora, določenega v členu 6 Direktive.21      Na
 ta del šestega vprašanja, ki ga je postavilo Industrial Tribunal, je
torej treba odgovoriti, da načelo učinkovitega sodnega nadzora, določeno
 v členu 6 Direktive Sveta 76/207 z dne 9. februarja 1976, nasprotuje
temu, da bi lahko potrdilo, ki ga izda nacionalni organ, in ki navaja,
da so izpolnjeni pogoji za odstopanje od načela enakega obravnavanja
moških in žensk za namene zaščite javne varnosti obravnavali kot
neizpodbiten dokaz o izključitvi pooblastil za sodni nadzor. Uporaba Direktive 76/207 za ukrepe, sprejete za zaščito javne varnosti22      V
 nadaljevanju je treba preučiti prvo vprašanje, s katerim želi
Industrial Tribunal izvedeti, ali se Direktiva 76/207 glede na dejstvo,
da ne vsebuje izrecnih določb o ukrepih, sprejetih zaradi zaščite
varnosti države ali zaščite javnega reda in zlasti javne varnosti,
uporablja za take ukrepe.23      Po
 mnenju M. I. Johnston za take namene ne obstaja nobeno splošno
odstopanje od temeljnega načela enakega obravnavanja, ki ni povezano s
posebnimi poklicnimi dejavnostmi, njihovo naravo in okoliščine, v
katerih se izvajajo. Takšno odstopanje bi zaradi dejstva, da temelji
izključno na razlogih, da je bilo diskriminatorno dejanje storjeno
zaradi zaščite javne varnosti, državam članicam dalo možnost, da se
enostransko izognejo obveznostim iz direktive. 24      Vlada
 Združenega kraljestva meni, da zaščitne klavzule, vsebovane v členih
36, 48, 56, 66, 223 in 224 Pogodbe EGS, kažejo na to, da niti Pogodba
niti iz nje izpeljano pravo ne veljata za področja, omenjena v vprašanju
 Industrial Tribunal, in ne omejujeta pooblastil držav članic za
sprejemanje ukrepov, ki se jim zdijo koristni ali nujno potrebni za te
namene. Ukrepi, navedeni v prvem vprašanju, naj zato ne bi spadali v
področje uporabe direktive.25      Komisija
 predlaga, da bi bilo treba direktivo razlagati v luči člena 224
Pogodbe EGS, tako da bi lahko stališča glede javne varnosti v
posebnih okoliščinah, ki jih predvideva ta člen in ki so podvržene
sodnemu nadzoru, opravičevala odstopanja od načela enakega obravnavanja
tudi v primerih, ko strogi pogoji, določeni v členih 2(2) in (3)
Direktive, niso izpolnjeni.26      Glede
 tega je treba ugotoviti, da so edini členi, v katerih Pogodba
predvideva odstopanja v položajih, v katerih bi lahko bila ogrožena
javna varnost, členi 36, 48, 56, 223 in 224, ki pokrivajo izjemne in
jasno opredeljene primere. Zaradi omejenosti ti členi ne dopuščajo
široke razlage in iz njih ni mogoče sklepati, da Pogodba vsebuje splošno
 izjemo, ki zajema vse ukrepe, sprejete iz razlogov javne varnosti.
Priznanje splošne izjeme vsaki določbi prava Skupnosti, ne glede na
posebne pogoje, opredeljene z določbami Pogodbe, bi lahko ogrozilo
zavezujočo naravo prava Skupnosti in njegovo enotno uporabo.27      Iz
 tega izhaja, da ne obstaja nobena splošna izjema za izvedbo načela
enakega obravnavanja moških in žensk za upravičenje ukrepov zaradi
zaščite javne varnosti, razen morebitne uporabe člena 224 Pogodbe, ki se
 nanaša na čisto izjemen položaj in je predmet sedmega vprašanja.
Dejstva, ki so pristojne organe prepričala, da so se sklicevali na
potrebo po zaščiti javne varnosti, je treba zato glede na okoliščine
primera najprej preučiti z vidika uporabe posebnih določb Direktive.28      Odgovor
 na prvo vprašanje mora torej biti, da je treba diskriminacije na
podlagi spola, storjene zaradi zaščite javne varnosti, preučiti v luči
odstopanj od načela enakega obravnavanja moških in žensk, določenih v
Direktivi 76/207. Odstopanja, dopuščena zaradi pogojev izvajanja poklicne dejavnosti29      Industrial
 Tribunal želi z drugim in tretjim vprašanjem razlago o odstopanju od
načela enakega obravnavanja, predvidenega v členu 2(2) Direktive, ki naj
 bi mu pomagala pri odločitvi, ali tako odstopanje zajema tudi razliko v
 obravnavi, ki je predmet tega postopka. Želelo je tudi informacije o
merilih in načelih, na podlagi katerih se določi, ali je dejavnost kot
ta v tem primeru del dejavnosti, pri katerih je „zaradi same narave dela
 ali zaradi okoliščin, v katerih se to delo opravlja, spol delavca
odločilni dejavnik“.30      M.
 I. Johnston meni, da odgovor na to vprašanje v tako splošnih
okoliščinah ni možen. Navaja, da je naloge pri policiji vedno opravljala
 zadovoljivo. Vztraja pri tem, da je tudi ženske mogoče ustrezno
usposobiti za rokovanje s strelnim orožjem. Industrial Tribunal bi
moralo presoditi, ali so taka odstopanja po členu 2(2) Direktive
mogoča, pri čemer pa je treba upoštevati posebne naloge, ki jih je
morala opravljati. Po tej določbi ji ne bi bilo mogoče popolnoma odvzeti
 možnosti zaposlitve v RUC Full-time Reserve.31      Vlada
 Združenega kraljestva trdi, da imajo države članice pooblastilo za
odločanje po prostem preudarku, ali – zaradi zahtev nacionalne in javne
varnosti ali javnega reda – okoliščine izvajanja poklicne dejavnosti v
policiji preprečujejo, da bi te naloge opravljale oborožene policistke.
Pri opredelitvi tega vprašanja bi lahko države članice upoštevale
merila, kot so na primer razlika v fizični moči med spoloma, verjeten
odziv javnosti na pojavljanje oboroženih policistk in tveganje, da bi
bile žrtev atentatov. Ker je bila odločitev Chief Constable sprejeta ob
uporabi takšnih meril, spada v okvir člena 2(2) Direktive.32      Komisija
 meni, da je na poklicno dejavnost oboroženega policista mogoče gledati
kot na dejavnost, pri kateri je spol policista odločilni dejavnik zaradi
 okoliščin izvajanja, ne pa zaradi njene narave. Odstopanje bi moralo
biti utemeljeno glede na posebne dolžnosti in ne glede na delovno mesto
na splošno. Pri tem bi bilo treba upoštevati predvsem načelo
sorazmernosti. Nacionalno sodišče bi moralo sporno diskriminacijo
presojati s tega vidika.33      Glede
 tega je treba najprej ugotoviti, da odločitev pristojnih policijskih
organov Severne Irske, da zaradi zahtev po javni varnosti odstopijo od
načela, ki se na splošno uporablja v drugih delih Združenega kraljestva,
 da ne oborožujejo policistov pri opravljanju rednih nalog, sama po sebi
 ne vključuje nikakršne diskriminacije med moškimi in ženskami ter zato
ne spada v okvir načela enakega obravnavanja. Presoja teh ukrepov v luči
 določb direktive je relevantna zato, ker se je Chief Constable odločil,
 da ženske ne bodo oborožene in se ne bodo usposabljale za uporabo
strelnega orožja, da bodo v prihodnje splošne policijske dolžnosti
opravljali le oboroženi policisti moškega spola in da ne bo podaljšal
pogodb ženskam, zaposlenim v RUC Full-time Reserve, ki so, tako kot
M. I. Johnston, prej opravljale splošne policijske dolžnosti.34      Iz
 predložitvene odločbe je razvidno, da zaradi tega, ker se mora Sex
Discrimination Order uporabljati pri zaposlovanju v policiji ter ker v
tem pogledu v posebnih določbah, ki se uporabljajo na tem področju, ni
razlikovanja med moškimi in ženskami, narava poklicne dejavnosti v
policiji ni ustrezna podlaga za utemeljevanje sporne diskriminacije.
Predvsem pa je treba preučiti vprašanje, ali je zaradi posebnih pogojev,
 v katerih se dejavnost, opisana v predložitveni odločbi izvaja, spol
osebe, ki opravlja to dejavnost, odločilen dejavnik.35      Iz
 predložitvene odločbe je razvidno, da je Chief Constable sprejel tako
politiko do zaposlenih žensk v RUC Full-time Reserve zato, ker je menil,
 da bi lahko postale oborožene ženske pogostejše tarče atentatov, da bi
njihovo strelno orožje lahko prišlo v roke napadalcev, javnost pa
nošenja strelnega orožja s strani žensk ne bi podpirala, ker bi bilo
preveč v nasprotju z idealom neoboroženih policistov in policistk, pa
tudi da bi bile oborožene policistke manj učinkovite pri opravljanju
policijskega dela na socialnem področju z družinami in otroki, kjer je
delo policistk še posebej cenjeno. Razlogi, ki jih je Chief Constable
navedel za sprejetje svoje politike, so povezani s posebnimi
okoliščinami, v katerih mora delati policija na Severnem Irskem zaradi
stanja, ki vlada v državi, ob upoštevanju zahtev po zaščiti javne
varnosti v primeru resnih notranjih nemirov.36      Glede
 vprašanja, ali lahko take razloge pokriva člen 2(2) Direktive, je treba
 najprej ugotoviti, da je treba to določbo, ki pomeni odstopanje od
pravice, določene v direktivi, razlagati strogo. Priznati pa je treba,
da okoliščine, v katerih se poklicne dejavnosti članov oborožene
policije izvajajo, določa okolje, v katerem se te dejavnosti izvajajo. V
 zvezi s tem ni mogoče izključiti možnosti, da bi lahko v primeru resnih
 notranjih nemirov nošenje strelnega orožja s strani policistk ustvarilo
 dodatna tveganja, da postanejo žrtev atentatov, kar bi bilo v nasprotju
 z zahtevami po javni varnosti.37      V
 takšnih razmerah so lahko okoliščine izvajanja določenih policijskih
dejavnosti takšne, da spol policistov pomeni odločilni dejavnik pri
njihovem opravljanju. Če je tako, lahko država članica opravljanje
takšnih nalog in usposabljanje za te naloge omeji samo na moške. Kot je
razvidno iz člena 9(2) Direktive imajo države članice v takem primeru
dolžnost, da redno presojajo poklicne dejavnosti, da glede na družbeni
razvoj ugotovijo, ali je mogoče še naprej ohraniti te izjeme.38      Opozoriti
 je treba tudi, da je pri določanju obsega kakršnih koli odstopanj od
pravice, kot je enaka obravnava moških in žensk, ki jo predvideva
direktiva, treba upoštevati načelo sorazmernosti, ki je eno od splošnih
pravnih načel, ki so podlaga za pravni red Skupnosti. To načelo zahteva,
 da morajo odstopanja ostajati v mejah ustreznih in potrebnih okvirov za
 doseganje zastavljenega cilja in da je treba načelo enakega
obravnavanja kar najbolj uskladiti z zahtevami po javni varnosti, ki so
odločilni dejavnik pri določanju pogojev izvajanja zadevne dejavnosti. 39      V
 okviru delitve pristojnosti po členu 177 Pogodbe EGS mora nacionalno
sodišče odločiti, ali so razlogi, na podlagi katerih je Chief Constable
osnoval svojo odločitev, dejansko dobro utemeljeni in opravičujejo
ukrep, sprejet v primeru M. I. Johnston. Prav tako mora nacionalno
sodišče zagotoviti, da se upošteva načelo sorazmernosti, ter opredeliti,
 ali se zavrnitvi podaljšanja pogodbe M. I. Johnston ni bilo
mogoče izogniti tako, da bi ženskam dodelili opravljanje dolžnosti, pri
katerih nošenje strelnega orožja ni potrebno, ne da bi pri tem ogrožali
zastavljene cilje.40      Na
 drugo in tretje vprašanje Industrial Tribunal je torej treba
odgovoriti, da je treba člen 2(2) Direktive 76/207 razlagati tako, da
lahko država članica pri odločanju, ali je zaradi okoliščin, v katerih
se opravljajo policijske dejavnosti, spol policistov odločilen dejavnik
za to poklicno dejavnost, v notranjih razmerah, za katere so značilni
številni atentati, upošteva zahteve po zaščiti javne varnosti z namenom
omejitve splošnih policijskih dolžnosti na moške, oborožene s strelnim
orožjem. Odstopanja, dopuščena zaradi varstva žensk41      Industrial
 Tribunal je s četrtim in petim vprašanjem Sodišče zaprosilo za razlago
izrazov „varstvo žensk“ v smislu člena 2(3) Direktive in „skrb za
varstvo“ v členu 3(2)(c), ki sta podlaga za določene nacionalne
predpise, da bi se lahko odločilo, ali lahko sporna razlika v obravnavi
spada v področje uporabe odstopanj od načela enakega obravnavanja,
določenega za te namene.42      M.
 I. Johnston meni, da je treba te določbe razlagati strogo in da je
njihov namen zagotoviti ženskam posebno obravnavo, da se zaščitita
njihovo zdravje in varnost v primeru nosečnosti in materinstva. To pa ne
 velja za primere, ko so ženske povsem izključene iz oborožene službe
policije.43      Vlada
 Združenega kraljestva navaja, da je bil cilj politike glede žensk,
zaposlenih v RUC Full-time Reserve, varovati ženske pred tem, da bi
postale tarče atentatov. Izraz „varstvo žensk“ lahko pokriva takšen cilj
 v obdobju resnih nemirov. Tudi Komisija meni, da je s stališča varstva
žensk mogoče upoštevati izjemne razmere, kot so te, ki vladajo na
Severnem Irskem, in iz njih izhajajoče nevarnosti za oborožene
policistke.44      Glede
 tega je treba pripomniti, da je treba tako člen 2(2) Direktive, kot
tudi člen 2(3), ki prav tako določa obseg člena 3(2)(c), razlagati
strogo. Iz izrecne omembe nosečnosti in materinstva je jasno, da je
direktiva namenjena varstvu biološkega stanja žensk in posebnega odnosa,
 ki obstaja med žensko in njenim otrokom. Ta določba zato ne dopušča, da
 bi bile vse ženske izključene iz določene vrste zaposlitve na podlagi
dejstva, da javno mnenje zahteva, da morajo biti ženske deležne večje
zaščite kot moški zoper tveganja, ki zadevajo tako moške kot tudi ženske
 na enak način in ki so drugačna od posebnih potreb žensk po zaščiti,
kot so na primer tiste, ki so izrecno omenjene.45      Ne
 zdi se, da bi bila tveganja in nevarnosti, ki so jim pri opravljanju
dolžnosti pri policiji v razmerah, kakršne vladajo na Severnem Irskem,
izpostavljene ženske, drugačna od tistih, ki so jim pri opravljanju
enakih dolžnosti izpostavljeni tudi moški. Popolna izključitev žensk iz
takšnih poklicnih dejavnosti na podlagi splošnega tveganja, ki ni
posebno za ženske, iz razlogov javne varnosti, ne spada med razlike v
obravnavi, ki jo dovoljuje člen 2(3) Direktive zaradi skrbi za varstvo
žensk.46      Na
 četrto in peto vprašanje Industrial Tribunal je torej treba odgovoriti,
 da razlike v obravnavi med moškimi in ženskami, ki jih dovoljuje člen
2(3) Direktive 76/207 zaradi skrbi za varstvo žensk, ne vključujejo
tveganj in nevarnosti, kot so na primer tista, ki jim je oborožen
policist izpostavljen pri opravljanju dolžnosti v danem položaju, ki se
ne nanaša na poseben način na ženske kot take. Učinki Direktive 76/20747      Industrial
 Tribunal s šestim vprašanjem sprašuje, ali se lahko posameznik sklicuje
 na določbe direktive v sporu pred nacionalnim sodiščem. Glede na prej
navedeno se to vprašanje postavlja zlasti glede členov 2 in 6 direktive.48      M.
 I. Johnston meni, da je člen 2(1) Direktive brezpogojen in dovolj jasen
 ter natančen, da ima lahko neposreden učinek. Nanj se je mogoče
sklicevati zoper Chief Constable kot javni organ. V vsakem primeru ima
direktiva horizontalni neposredni učinek tudi za posameznike.49      Po
 mnenju vlade Združenega kraljestva je člen 2(1) Direktive pogojna
določba, saj je podvržena odstopanjem, za katera se lahko države članice
 odločijo po lastni presoji. Chief Constable naj bi bil po ustavi
neodvisen od države in v trenutno obravnavani zadevi le delodajalec; v
takšnih razmerjih pa naj direktiva ne bi imela neposrednega učinka.50      Komisija
 meni, da je v zadevi mogoče odločiti v okviru nacionalnega prava in da
odločitev glede neposrednega učinka členov 2 in 3 Direktive ni potrebna.51      V
 zvezi s tem je treba najprej pripomniti, da v vseh primerih, ko se
direktiva pravilno izvaja, njeni učinki dosežejo posameznike prek
izvedbenih ukrepov, ki jih sprejme zadevna država članica. Vprašanje,
ali se je na člen 2(1) mogoče sklicevati pred nacionalnim sodiščem, je
zato neumestno, saj velja, da se določba izvaja v okviru nacionalnega
prava.52      Odstopanje
 od načela enakega obravnavanja, ki ga po zgornjih navedbah dovoljuje
člen 2(2), je možnost, ki je dana na voljo državam članicam. Pristojno
nacionalno sodišče pa mora ugotoviti, ali se je ta možnost uporabila v
določbah nacionalne zakonodaje in presoditi vsebino. Vprašanje, ali se
lahko posameznik sklicuje na določbe direktive z namenom, da bi dosegel
razveljavitev odstopanja, predvidenega v nacionalni zakonodaji, bi bilo
smiselno samo, če je omenjeno odstopanje preseglo meje izjem, ki jih
dovoljuje člen 2(2) Direktive.53      Glede
 tega je najprej treba opozoriti, da je Sodišče v sodbah z dne 10.
aprila 1984 (von Colson in Kamann, 14/83, Recueil, str. 1891, in Harz,
79/83, Recueil, str. 1921) ugotovilo, da je obveznost držav članic,
 ki izhaja iz direktive, da dosežejo rezultat, predviden s to direktivo,
 ter na podlagi člena 5 Pogodbe njihova dolžnost, da sprejmejo vse
ustrezne ukrepe, splošne ali posebne, da bi zagotovile izpolnitev te
obveznosti, zavezujoča za vse organe držav članic, skupaj s sodišči v
okviru njihovih pristojnosti. Zato morajo ob uporabi nacionalnega prava
in predvsem predpisov, sprejetih za izvedbo Direktive 76/207, nacionalna
 sodišča razlagati nacionalno pravo v luči besedila in namena direktive
za dosego rezultata iz člena 189(3) Pogodbe EGS. Zato je naloga
Industrial Tribunal, da razlaga določbe Sex Discrimination Order in
zlasti njegov člen 53(1) v luči določb direktive, kot so bile razložene
zgoraj, z namenom, da se ji da polni učinek.54      V
 primeru, ko bi ob upoštevanju zgornjih navedb še vedno obstajalo
vprašanje, ali se lahko posameznik sklicuje na direktivo zoper
odstopanje, predvideno z nacionalno zakonodajo, je treba opozoriti na
ustaljeno sodno prakso Sodišča (glej zlasti sodbo z dne 19.
januarja 1982 v zadevi Becker, 8/81, Recueil, str. 53). Sodišče je tudi v
 nedavni sodbi z dne 26. februarja 1986 (v zadevi Marshall, 152/84,
Recueil 1986, str. 723) odločilo, da so nekatere določbe Direktive
76/207 z vidika vsebine brezpogojne in dovolj natančne ter da se lahko
posamezniki nanje sklicujejo zoper državo članico, ki jih ne prenese
pravilno.55      V
 zgoraj navedeni sodbi z dne 26. februarja 1986 je bilo to ugotovljeni v
 zvezi z uporabo načela enakega obravnavanja, določenega v členu 2(1)
Direktive, glede pogojev odpuščanja, navedenih v členu 5(1). Enako velja
 za uporabo načela, vsebovanega v členu 2(1), glede pogojev za dostop do
 zaposlitve in dostop do nadaljnjega poklicnega usposabljanja iz členov
3(1) in 4, ki sta vprašljiva v tej zadevi.56      Sodišče
 je v zgoraj navedeni sodbi z dne 26. februarja 1986 odločilo tudi, da
se lahko posamezniki sklicujejo na direktivo zoper državni organ, bodisi
 v funkciji delodajalca ali javnega organa. Glede organa, kot je Chief
Constable, je treba povedati, da iz predložitvene odločbe izhaja, da je
ta uradnik, odgovoren za vodenje policije. Ne glede na to, v kakšnem
razmerju je z drugimi državnimi organi, tak javni organ, ki mu država
naloži nalogo vzdrževanja javnega reda in varnosti, ne more delovati kot
 posameznik. Ne more izkoristiti dejstva, da država, iz katere izhaja,
krši pravo Skupnosti.57      Na
 šesto vprašanje je torej treba odgovoriti, da se lahko posamezniki
zoper državne organe, ki delujejo v vlogi delodajalca, katerih naloga je
 vzdrževanje javnega reda in varnosti, sklicujejo na uporabo načela
enakega obravnavanja moških in žensk, določenega v členu 2(1) Direktive
76/207, pri zadevah, navedenih v členih 3(1) in 4, glede pogojev dostopa
 do zaposlitve in do nadaljnjega poklicnega usposabljanja, z namenom, da
 se izključi odstopanje od tega načela v skladu z nacionalno zakonodajo,
 če presega meje izjem, kot jih dopušča člen 2(2).58      Glede
 člena 6 Direktive, ki se, kot je bilo že pojasnjeno zgoraj, prav tako
uporabi v tej zadevi, je Sodišče že odločilo v zgoraj navedeni sodbi z
dne 10. aprila 1984, da ta člen glede sankcij za kakršno koli
diskriminacijo ne vsebuje nobenih brezpogojnih in dovolj natančnih
obveznosti, na katere bi se lahko skliceval posameznik. Nasprotno, ker
izhaja iz tega člena, razloženega v luči splošnega načela, katerega
izraz je, da mora biti vsem osebam, ki se čutijo prizadete zaradi
diskriminacije med moškimi in ženskami, na voljo učinkovito sodno
varstvo, je ta določba dovolj natančna in brezpogojna, da se je mogoče
nanjo sklicevati zoper državo članico, ki ne bi zagotovila, da se ta
določba v celoti uporablja v njenem notranjem pravnem redu.59      V
 odgovoru na ta del šestega vprašanja je zato treba ugotoviti, da se
lahko na določbo, vsebovano v členu 6, po kateri morajo imeti vse osebe,
 ki se čutijo prizadete zaradi diskriminacije med moškimi in ženskami,
na voljo učinkovito sodno varstvo, sklicujejo posamezniki zoper državo
članico, ki ne bi zagotovila, da se ta določba v celoti uporablja v
njenem notranjem pravnem redu. Člen 224 Pogodbe EGS60      Kar
 se tiče sedmega vprašanja glede razlage člena 224, iz zgoraj navedenega
 izhaja, da člen 2(2) Direktive 76/207 omogoča državam članicam, da
upoštevajo zahteve po zaščiti javne varnosti v primeru, kot je ta. Glede
 zahteve, da je potreben sodni nadzor za spoštovanje pravil, ki jih
določa direktiva, lahko ugotovimo, da noben element iz spisa in nobeno
od stališč, predstavljenih pred Sodiščem, ne kaže na to, da je zaradi
resnih notranjih nemirov na Severnem Irskem sodni nadzor nemogoč ali da
bi bila zaradi takega nadzora nacionalnih sodišč zmanjšana učinkovitost
ukrepov, potrebnih za zaščito javne varnosti. V teh okoliščinah ni
vprašljivo, ali se država članica lahko sklicuje na člen 224 Pogodbe EGS
 z namenom, da bi se izognila izpolnjevanju obveznosti, ki jih ji nalaga
 pravo Skupnosti in zlasti direktiva.61      Sedmo vprašanje je glede na odgovore na druga vprašanja brezpredmetno. Stroški62      Stroški
 vlade Združenega kraljestva, danske vlade ter Komisije Evropskih
skupnosti, ki so Sodišču predložile stališča, se ne povrnejo. Ker je ta
postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku
 pred nacionalnim sodiščem, to odloči o stroških.Iz teh razlogov je SODIŠČEv odgovor na vprašanja, ki jih je postavilo Industrial Tribunal of Northern Ireland z odločbo z dne 8. avgusta 1984, razsodilo:1)      Načelo
 učinkovitega sodnega nadzora, določeno v členu 6 Direktive Sveta 76/207
 z dne 9. februarja 1976, nasprotuje temu, da bi lahko potrdilo, ki ga
izda nacionalni organ, in ki navaja, da so pogoji za odstopanje od
načela enakega obravnavanja moških in žensk za namene zaščite javne
varnosti izpolnjeni, obravnavali kot neizpodbiten dokaz o izključitvi
pooblastil za sodni nadzor. Določbo, vsebovano v členu 6, po kateri
morajo imeti vse osebe, ki se čutijo prizadete zaradi diskriminacije med
 moškimi in ženskami, na voljo učinkovito sodno varstvo, sklicujejo
posamezniki zoper državo članico, ki ne bi zagotovila, da se ta določba v
 celoti uporablja v njenem notranjem pravnem redu.2)      Diskriminacije
 na podlagi spola, storjene zaradi zaščite javne varnosti, je treba
preučiti v luči odstopanj od načela enakega obravnavanja moških in
žensk, določenih v Direktivi 76/207.3)      Člen
 2(2) Direktive 76/207 je treba razlagati tako, da lahko država članica
pri odločanju, ali je zaradi okoliščin, v katerih se opravljajo
policijske dejavnosti, spol policistov odločilen dejavnik za to poklicno
 dejavnost, v notranjih razmerah, za katere so značilni številni
atentati, upošteva zahteve po zaščiti javne varnosti z namenom omejitve
splošnih policijskih dolžnosti, na moške, oborožene s strelnim orožjem.4)      Razlike
 v obravnavanju moških in žensk, ki jih dovoljuje člen 2(3) Direktive
76/207 zaradi skrbi za varstvo žensk, ne vključujejo tveganj in
nevarnosti, kot so na primer tisti, ki jim je oborožen policist
izpostavljen pri opravljanju dolžnosti v dani situaciji, ki se ne nanaša
 na poseben način na ženske kot take.5)      Posamezniki
 se lahko zoper državne organe, ki delujejo v vlogi delodajalca, katerih
 naloga je vzdrževanje javnega reda in varnosti, sklicujejo na uporabo
načela enakega obravnavanja moških in žensk, določenega v členu 2(1)
Direktive 76/207, pri zadevah, navedenih v členih 3(1) in 4, glede
pogojev dostopa do zaposlitve in do nadaljnjega poklicnega
usposabljanja, z namenom, da se izključi odstopanje od tega načela v
skladu z nacionalno zakonodajo, če presega meje izjem, kot jih dopušča
člen 2(2).Mackenzie StuartKoopmans      Everling            BahlmannJoliet      DueGalmotKakourisO’HigginsRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. maja 1986.Sodni tajnik       PredsednikP. Heim       A. J. Mackenzie Stuart* Jezik postopka: angleščina.