title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 22. oktobra 2009. # G. Elbertsen proti Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nizozemska. # Skupna kmetijska politika - Integriran administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči - Uredba (ES) št. 1782/2003 - Shema enotnega plačila - Določitev referenčnega zneska - Kmetje v posebnih razmerah - Nacionalna rezerva. # Zadeva C-449/08.

text:
      Zadeva C-449/08
      G. Elbertsen
      proti
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven)
      „Skupna kmetijska politika – Integriran administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči – Uredba (ES) št. 1782/2003 – Shema enotnega plačila – Določitev referenčnega zneska – Kmetje v posebnih razmerah – Nacionalna rezerva“
      Povzetek sodbe
      1.        Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integriran administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči – Shema enotnega
            plačila
      (Uredba Sveta št. 1782/2003, člen 42(4); Uredba Komisije št. 795/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1974/2004, člen
            21)
      2.        Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integriran administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči – Shema enotnega
            plačila
      (Uredba Sveta št. 1782/2003, člen 42(4))
      1.        Člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi
         nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb št. 2019/93, št. 1452/2001, št. 1453/2001, št. 1454/2001, 1868/94, št.
         1251/1999, št. 1254/1999, št. 1673/2000, št. 2358/71 in št. 2529/2001 je treba razlagati tako, da daje državam članicam diskrecijsko
         pravico, da določijo referenčni znesek 0 EUR in da kmetu, ki se znajde v posebnih razmerah, navedenih v členu 21 Uredbe št.
         795/2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena
         z Uredbo št. 1974/2004, ne dodelijo nobene pravice do plačila iz nacionalne rezerve, če ta znesek temelji na objektivnih merilih,
         ne ogroža enake obravnave kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence.

      (Glej točko 34 in točko 1 izreka.)
      2.        Pravo Skupnosti, natančneje člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne
         kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb št. 2019/93, št. 1452/2001, št. 1453/2001,
         št. 1454/2001, 1868/94, št. 1251/1999, št. 1254/1999, št. 1673/2000, št. 2358/71 in št. 2529/2001, ne nasprotuje uporabi nacionalne
         določbe, v skladu s katero se od vsakega povečanja dodatnih plačil, ki temelji na naložbah v proizvodne zmogljivosti ali nakupu
         zemljišča, najprej odšteje 500 EUR in šele nato določi referenčni znesek, na podlagi katerega se dodeli pravica do plačila
         iz nacionalne rezerve.

      Ker navedena nacionalna določba velja za vse kmete, ki so zahtevali pravice iz nacionalne rezerve, gre za splošni ukrep, ki
         v skladu z zahtevami navedena člena 42(4) temelji na objektivnih merilih in ne krši načela enakega obravnavanja niti ne povzroča
         motenj trga in konkurence.

      (Glej točke 38, 40, 46 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 22. oktobra 2009(*)

      „Skupna kmetijska politika – Integriran administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči – Uredba (ES) št. 1782/2003 – Shema enotnega plačila – Določitev referenčnega zneska – Kmetje v posebnih razmerah – Nacionalna rezerva“
      V zadevi C‑449/08,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven
         (Nizozemska) z odločbo z dne 8. oktobra 2008, ki je prispela na Sodišče 13. oktobra 2008, v postopku

      G. Elbertsen
      proti
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi E. Levits, predsednik senata v funkciji predsednika petega senata, A. Borg Barthet (poročevalec) in M. Ilešič, sodnika,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za nizozemsko vlado C. Wissels in M. de Mol, zastopnici,
      –        za nemško vlado M. Lumma in J. Möller, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti F. Clotuche‑Duvieusart in B. Burggraaf, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 42(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003
         o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete
         ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999,
         (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL L 270, str. 1).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med G. Elbertsenom in Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (minister
         za kmetijstvo, naravno dediščino in kakovost živil, v nadaljevanju: minister) zaradi dodelitve pravic do enotnega plačila
         iz nacionalne rezerve.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
       Uredba št. 1782/2003
      3        V okviru reforme skupne kmetijske politike je Svet Evropske unije sprejel Uredbo št. 1782/2003, ki določa skupna pravila za
         sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in nekatere sheme podpor za kmete.

      4        Uredba št. 1782/2003 med drugim določa shemo dohodkovne podpore za kmete. Ta shema je v členu 1, druga alinea, te uredbe opredeljena
         kot „shema enotnega plačila“. Na to shemo se nanaša naslov III navedene uredbe.

      5        V členu 33 Uredbe št. 1782/2003 so našteti primeri, v katerih so kmetje upravičeni iz sheme enotnega plačila. Med drugim določa:

      „Upravičenost
      1.      Kmetje so upravičeni iz sheme enotnega plačila, če:
      (a)    jim je bilo odobreno plačilo v referenčnem obdobju, navedenem v členu 38, v okviru vsaj ene izmed shem podpore, navedene v
         Prilogi VI, […]

      […]“
      6        Člen 37(1) te uredbe določa:

      „Referenčni znesek je triletno povprečje celotnih zneskov plačil, ki so bila odobrena kmetu v okviru shem podpore, navedenih
         v Prilogi VI, izračunan in prilagojen v skladu s Prilogo VII v vsakem koledarskem letu referenčnega obdobja, navedenega v
         členu 38.“

      7        Referenčno obdobje iz členov 33(1) in 37(1) Uredbe št. 1782/2003 je opredeljeno v členu 38 te uredbe. Zajema koledarska leta
         od 2000 do 2002.

      8        Člen 42 (1) in (4) Uredbe št. 1782/2003 določa:

      „1.    Države članice po odbitku vseh možnih znižanj po členu 41(2) preidejo na linearno odstotno znižanje referenčnih zneskov, da
         bi ustvarile nacionalno rezervo. To znižanje ne sme presegati 3 %.

      […]
      4.      Države članice uporabijo nacionalno rezervo z namenom, da bi v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako
         obravnavo kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence, določile referenčne zneske za kmete, ki so se znašli v posebnih
         razmerah, kot jih opredeli Komisija v skladu s postopkom iz člena 144(2).“

       Uredba (ES) št. 795/2004
      9        V uvodni izjavi 9 Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega
         plačila, predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske
         politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (UL L 141, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1974/2004
         z dne 29. oktobra 2004 (UL L 345, str. 85, v nadaljevanju: Uredba št. 795/2004), je navedeno:

      „Zaradi olajšanega upravljanja nacionalne rezerve je primerno predvideti upravljanje nacionalne rezerve na regionalni ravni,
         razen v primerih iz člena 42(3) Uredbe (ES) št. 1782/2003, če je to primerno, in iz člena 42(4) navedene uredbe, če so države
         članice zavezane za dodelitev pravice do plačil.“

      10      V uvodni izjavi 13 Uredbe št. 795/2004 je navedeno:

      „Po členu 42(4) Uredbe (ES) št. 1782/2003 lahko Komisija določi, kaj je treba razumeti kot posebne razmere, pri katerih se
         za nekatere kmete, ki zaradi takšnih razmer v referenčnem obdobju niso prejeli neposrednih plačil v celoti ali delno, lahko
         določijo referenčni zneski. Zato bi bilo treba navesti, kaj je treba razumeti kot posebne razmere, in določiti pravila, s
         katerimi bi se preprečilo, da bi isti kmet nabiral koristi iz različnih pravic do plačila, brez poseganja v možnost, da Komisija
         zadevni seznam po potrebi lahko dopolni. Poleg tega bi morale države članice imeti možnost določiti referenčni znesek, ki
         ga je treba dodeliti.“

      11      Člen 18(1) Uredbe št. 795/2004 določa:

      „Za namene člena 42(4) Uredbe (ES) št. 1782/2003 ‚kmetje v posebnih razmerah‘ pomeni kmete iz členov 19 do 23 te uredbe.“
      12      Člen 21(1) Uredbe št. 795/2004 določa:

      „Kmet, ki je vlagal v proizvodne zmogljivosti ali kupil zemljišče v skladu s pogoji, določenimi v odstavkih 2 do 6 najpozneje
         do 15. maja 2004, dobi pravice do plačila, ki se izračunajo tako, da se referenčni znesek, ki ga določi država članica v skladu
         z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov ter ne povzroča motenj trga in konkurence, deli s
         številom hektarjev, ne večjim od števila hektarjev, ki jih je kupil.“

       Nacionalna ureditev
      13      Člen 16 uredbe o skupni kmetijski politiki – dohodkovna podpora 2006 (Regeling GLB inkomenssteun 2006, v nadaljevanju: Regeling)
         med drugim določa:

      „1.   Do dodelitve pravice do plačila iz nacionalne rezerve so upravičeni samo:
      […]
      (c)   kmetje, ki so v skladu s členom 21 Uredbe št. 795/2004 vlagali v proizvodne zmogljivosti ali kupili zemljišče, če v skladu
         s členom 21 Uredbe št. 795/2004 ministru predložijo zadovoljive dokaze, da so najpozneje do 15. maja 2004:

      –        vložili v hlevske objekte ali jih za najmanj šest let najeli;
      –        kupili zemljišča ali jih za najmanj šest let vzeli v zakup;
      –        kupili živali, za katere so bili upravičeni prejeti eno od neposrednih plačil, naštetih v Prilogi VI k Uredbi št. 1782/2003;
      […]
      (d)   kmetje, ki so v skladu s členom 22 Uredbe št. 795/2004 vzeli v zakup ali kupili zemljišča, če ministru predložijo zadovoljive
         dokaze, da so to storili najpozneje do 15. maja 2004;

      […]
      2.     Kmetje iz odstavka 1, od (b) do (d), imajo pravico do enotnega plačila iz nacionalne rezerve samo, če:
      (a)   imajo zaradi naložb v proizvodne zmogljivosti ali zaradi pridobitve, nakupa ali zakupa zemljišč, ki so lahko upravičena do
         pomoči v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003, v naslednjem koledarskem letu več:

      (i)   hlevskih objektov,
      (ii) živali, za katere so bili upravičeni prejeti eno od neposrednih plačil, naštetih v Prilogi VI k Uredbi št. 1782/2003,
      […]
      kot so imeli proizvodnih zmogljivosti ali zadevnih zemljišč v referenčnem obdobju;
      (b)   so zaradi teh povečanih proizvodnih zmogljivosti ali zemljišč prejeli več neposrednih plačil, izračunanih v skladu s členom 17;
         in

      (c)   zaradi teh povečanih proizvodnih zmogljivosti ali zemljišč še niso postali upravičeni do dodelitve pravic do plačila referenčnih
         zneskov na podlagi referenčnega obdobja.

      3.     Zahteva za določitev pravic do plačila iz nacionalne rezerve se vloži v skladu s členom 11.“
      14      Člen 17(1) in (2) Regeling določa:

      „1.   Dodatni referenčni zneski se za kmete iz člena 16(2) izračunajo tako:
      (a)   Povečanje zneska neposrednih plačil – prejetih na podlagi shem podpor, naštetih v Prilogi VI k Uredbi št. 1782/2003 – ki je
         posledica naložb v proizvodne zmogljivosti ali pridobitve, nakupa ali zakupa zadevnih zemljišč, se za referenčno obdobje v
         letu, ki sledi tem naložbam, izračuna in prilagodi po postopku iz Priloge VII k Uredbi št. 1782/2003.

      (b)   Od zneska, izračunanega na podlagi točke (a), se odšteje znesek 500 EUR, ki se sorazmerno porazdeli med dodatne zneske, prejete
         na podlagi shem podpor iz te točke.

      (c)   Dodatni zneski, izračunani na podlagi točke (b), se pomnožijo z odstotkom, ki ga določi minister. Ta odstotek se objavi v
         Staatscourant.

      2.     Z odstopanjem od odstavka 1 in člena 16(2) se dodatni referenčni znesek na kmetovo zahtevo lahko izračuna za drugo leto, ki
         sledi naložbam v proizvodne zmogljivosti ali pridobitvi, nakupu ali zakupu zemljišč, vendar najpozneje do leta 2005, če kmet
         ministru predloži zadovoljive dokaze, da v prvem letu ni mogel v celoti izkoristiti zadevnih proizvodnih zmogljivosti ali
         zemljišč.

      […]“
       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      15      G. Elbertsen, kmet iz Nizozemske, je imel v letu 2000 štiri, v letu 2001 tri in v letu 2002 enajst ovac. V tem obdobju ni
         prejel nobenega neposrednega plačila.

      16      20. decembra 2002 je v dolgoročni zakup vzel pašnik, velik 1,29 ha, naslednje leto pa je stavbo, ki je bila prej skladišče,
         preuredil v hlev.

      17      Med letoma 2003 in 2005 je imel G. Elbertsen dvajset ovac, zaradi česar je za vsako leto prejel premijo za ovce v skupnem
         znesku 440,40 EUR.

      18      G. Elbertsen je 6. septembra 2005 na podlagi naložb v hlevske objekte ter nakupa ovac in zemljišča vložil zahtevo za pravice
         do plačila iz nacionalne rezerve.

      19      Z dopisom z dne 13. oktobra 2006 mu je minister odgovoril, da zaradi svojih naložb sicer izpolnjuje nekatere pogoje za pridobitev
         pravice do plačila iz nacionalne rezerve, vendar izračunana dodatna neposredna plačila niso presegla zneska 500 EUR, ki je
         določen z nacionalnimi predpisi, zato mu ne morejo biti dodeljene pravice do plačila iz nacionalne rezerve.

      20      Minister je z odločbo z dne 15. decembra 2006 G. Elbertsenu dodelil znesek pravic do plačila 0 EUR.

      21      Po ugovoru, ki ga je vložil G. Elbertsen, je minister z odločbo z dne 24. aprila 2007 potrdil odločbo, da se mu ne dodeli
         nobena pravica do plačila iz nacionalne rezerve.

      22      G. Elbertsen je z dopisom z dne 1. maja 2007 zoper odločbo z dne 24. aprila 2007 vložil tožbo pri College van Beroep voor
         het bedrijfsleven.

      23      V tožbi je trdil, da upoštevanje nacionalnega predpisa , s katerim je določen prag 500 EUR, povzroči neenako obravnavo na
         škodo malih kmetov in da je zato v nasprotju s členom 42 Uredbe št. 1782/2003 in členom 21 Uredbe št. 795/2004. Med drugim
         je navedel, da takrat, ko je izvedel naložbo, ni bil določen nikakršen prag, zaradi česar naj bi bil člen 17(1)(b) Regeling
         v nasprotju z načeloma pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj. Nazadnje je G. Elbertsen navedel, da mu Uredba št. 795/2004
         dodeljuje pravico do plačila iz nacionalne rezerve in da ta uredba preprečuje, da bi zaradi uporabe pravila države članice,
         s katerim je določen način računanja referenčnega zneska, popolnoma izgubil pravico do dodelitve podobnih pravic do plačila.

      24      Ker je College van Beroep voor het bedrijfsleven ugotovilo, da je za odločitev v zadevnem sporu potrebna razlaga veljavnih
         določb Skupnosti, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.   Ali je treba člen 42(4) Uredbe […] št. 1782/2003 […] razlagati tako, da daje državam članicam diskrecijsko pravico, da lahko
         določijo referenčni znesek 0 EUR in da kmetu, ki se znajde v posebnih razmerah, navedenih v členu 21 Uredbe […] št. 795/2004
         […], ne dodelijo pravice do plačila iz nacionalne rezerve?

      2.     Če je treba na to vprašanje odgovoriti pritrdilno, ali pravo Skupnosti nasprotuje uporabi določbe, kot je člen 17(1)(b) Regeling
         […], v skladu s katerim se od vsakega povečanja dodatnih plačil, ki temelji na naložbah v proizvodne zmogljivosti ali nakupu
         zemljišča, najprej odšteje 500 EUR in šele nato določi referenčni znesek, na podlagi katerega se dodeli pravica do plačila
         iz nacionalne rezerve?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      25      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 razlagati tako, da
         daje državam članicam diskrecijsko pravico, da določijo referenčni znesek 0 EUR in da kmetu, ki se znajde v posebnih razmerah,
         navedenih v členu 21 Uredbe št. 795/2004, ne dodelijo nobene pravice do plačila iz nacionalne rezerve.

       Stališča, predložena Sodišču
      26      V pisnih stališčih nizozemska in nemška vlada ter Komisija trdijo, da daje člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 skupaj s členom 21
         Uredbe št. 795/2004 državam članicam diskrecijsko pravico, če je referenčni znesek določen v skladu z objektivnimi merili
         in če torej ne ogroža enake obravnave kmetov ter ne povzroča motenj trga in konkurence.

       Odgovor Sodišča
      27      Za uvod je treba spomniti, da so države članice v skladu s členom 42 Uredbe št. 1782/2003 pri izvajanju sheme enotnega plačila
         dolžne ustvariti nacionalno rezervo za upoštevanje posebnih razmer. V skladu z odstavkom 4 tega člena države članice uporabijo
         nacionalno rezervo, da bi v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov in ne povzroča
         motenj trga in konkurence, določile referenčne zneske za kmete, ki so se znašli v posebnih razmerah.

      28      V zvezi s tem je treba poudariti, da je drugače kot v členu 42(3) in (5) Uredbe št. 1782/2003, s katerim je državam članicam
         izrecno omogočeno, da v okoliščinah, predvidenih s to določbo, nacionalno rezervo uporabijo ali ne, v odstavku 4 tega člena
         državam članicam naloženo, naj kmetom, ki so se znašli v posebnih razmerah, dodelijo referenčne zneske. Okoliščine so take,
         zlasti če so kmetje najpozneje do 15. maja 2004 vložili v proizvodne zmogljivosti ali kupili zemljišča.

      29      Vendar je treba ugotoviti, da niti člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 niti člen 21(1) Uredbe št. 795/2004 a priori ne izključujeta, da lahko država članica določi referenčni znesek 0 EUR.

      30      V skladu s členom 21(1) Uredbe št. 795/2004 se pravice do plačila – ki se dodelijo kmetom, na katere se ta določba nanaša
         – izračunajo na podlagi referenčnih zneskov, ki jih določi zadevna država članica. Iz tega sledi, da tudi če nacionalni predpisi
         niso v nasprotju s pravico do določitve referenčnega zneska, je lahko zaradi načina izračuna pravic do plačila na njihovi
         podlagi znesek v nekaterih primerih enak 0 EUR.

      31      Te okoliščine kljub temu ni mogoče presojati, kot da je v nasprotju s členom 21(1) Uredbe št. 795/2004, na podlagi katerega,
         če se razlaga ob upoštevanju uvodne izjave 9 te uredbe, so države članice v skladu s členom 42(4) Uredbe št. 1782/2003 zadevnim
         kmetom dolžne dodeliti pravice do plačila.

      32      Kot je namreč jasno razvidno iz člena 21(1) Uredbe št. 795/2004 in člena 42(4) Uredbe št. 1782/2003, imajo države članice
         pri določitvi referenčnega zneska, ki ga je treba dodeliti, diskrecijsko pravico. To razlago pa sicer potrjuje tudi uvodna
         izjava 13 Uredbe št. 795/2004.

      33      Kljub temu velja, da se morajo v skladu s tema določbama države članice opreti na objektivna merila, da ne smejo ogrožati
         enake obravnave kmetov in da ne smejo povzročiti motenj trga in konkurence.

      34      Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 razlagati tako, da daje državam članicam
         diskrecijsko pravico, da določijo referenčni znesek 0 EUR in da kmetu, ki se znajde v posebnih razmerah, navedenih v členu 21
         Uredbe št. 795/2004, ne dodelijo nobene pravice do plačila iz nacionalne rezerve, če ta znesek temelji na objektivnih merilih,
         ne ogroža enake obravnave kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence.

       Drugo vprašanje
      35      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali pravo Skupnosti nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v
         skladu s katero se od vsakega povečanja dodatnih plačil, ki temelji na naložbah v proizvodne zmogljivosti ali nakupu zemljišča,
         najprej odšteje 500 EUR in šele nato določi referenčni znesek, na podlagi katerega se dodeli pravica do plačila iz nacionalne
         rezerve.

       Stališča, predložena Sodišču
      36      V pisnih stališčih nizozemska in nemška vlada ter Komisija trdijo, da pravo Skupnosti ne nasprotuje uporabi take določbe.

       Odgovor Sodišča
      37      Za uvod je treba spomniti, da morajo države članice ob izvajanju predpisov Skupnosti poleg določb zadevne uredbe spoštovati
         tudi splošna načela prava Skupnosti, kot so načela enakega obravnavanja, varstva legitimnih pričakovanj in sorazmernosti (glej
         v tem smislu sodbo z dne 4. junija 2009 v zadevi JK Otsa Talu, C‑241/07, še neobjavljena v ZOdl., točka 46).

      38      V členu 42(4) Uredbe št. 1782/2003 je določeno, da morajo biti referenčni zneski za kmete, ki so se znašli v posebnih razmerah,
         določeni v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence.

      39      Člen 17(1) Regeling določa, da se referenčni znesek izračuna na podlagi povečanja zneska neposrednih plačil, ki so posledica
         naložb v proizvodne zmogljivosti ali pridobitve, nakupa ali zakupa zemljišč. Od tega zneska se nato odšteje znesek 500 EUR,
         ki se sorazmerno porazdeli med zadevne dodatne zneske, potem pa se pomnoži z odstotkom, ki ga določi minister. Na podlagi
         tako izračunanega referenčnega zneska se določi vrednost pravic do plačila, ki jih je treba dodeliti ali povečati.

      40      V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da gre pri določbi, ki se obravnava v postopku v glavni stvari in v skladu s katero
         je treba pri izračunu referenčnega zneska odšteti 500 EUR, kar velja za vse kmete, ki so zahtevali pravice iz nacionalne rezerve,
         za splošni ukrep, ki temelji na objektivnih merilih in ne krši načela enakega obravnavanja niti ne povzroča motenj trga in
         konkurence.

      41      Zlasti glede načela enakega obravnavanja je treba spomniti, da ta v skladu z ustaljeno sodno prakso zahteva, da se primerljivi
         položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako razlikovanje objektivno
         utemeljeno (sodba z dne 11. julija 2006 v zadevi Franz Egenberger, C‑313/04, ZOdl., str. I‑6331, točka 33 in navedena sodna
         praksa).

      42      V obravnavanem primeru so vsi kmetje, ki so zahtevali pravice iz nacionalne rezerve, v primerljivem položaju. Na to ne vpliva
         dejstvo, da se lahko odštetje 500 EUR bolj odrazi na manjšem kmetijskem gospodarstvu kot na večjem. Nasprotno pa kmetje –
         ki so zahtevali pravice iz nacionalne rezerve – če ne izpolnjujejo pogojev za dodelitev pravic do enotnega plačila, niso v
         primerljivem položaju s kmeti, ki so prejeli redna plačila.

      43      Sicer pa je treba poudariti, da načelo sorazmernosti, ki zahteva, da se želeni cilj doseže kar najmanj omejevalno, ne nasprotuje
         nacionalnim predpisom, kot so ti v postopku v glavni stvari, katerih cilj je, da pri izvajanju sistema plačil ne pride do
         referenčnih zneskov, ki bi bili neznatni in popolnoma nesorazmerni z upravnimi izdatki države članice (glej v tem smislu sodbo
         z dne 12. julija 1990 v zadevi Spronk, C‑16/89, Recueil, str. I‑3185, točka 28).

      44      Tako nekatere določbe Skupnosti državam članicam puščajo nekaj manevrskega prostora, da določijo prag, nad katerim se lahko
         zahteve za podporo zavrnejo. Kot primer je treba navesti možnost, ki je državam članicam priznana s členom 12(6) Uredbe št. 795/2004,
         da določijo najmanjšo površino kmetijskega gospodarstva, za katero se lahko vložijo zahteve za dodelitev pravice do plačila,
         ob tem da najmanjša površina ne presega 0,3 ha. Dalje, v skladu s členom 70 Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004
         o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema,
         predvidenih z Uredbo Sveta (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike
         ter o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (UL L 141, str. 18) lahko države članice sklenejo, da ne bodo podelile nobene
         pomoči, če zahtevki za pomoč v povprečju ne presežejo 100 EUR. Nazadnje, člen 4(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2529/2001 z dne 19. decembra 2001
         o skupni ureditvi trga za ovčje in kozje meso (UL L 341, str. 3) daje državam članicam nekaj manevrskega prostora, da lahko
         najmanjše število živali, za katere se vloži zahtevek za premijo, določijo med 10 in 50.

      45      Glede načela legitimnih pričakovanj je treba spomniti, da gospodarski subjekti na področju skupne kmetijske politike ne morejo
         pravno upravičeno pričakovati ohranitve sedanjega položaja, ki ga lahko pristojni organi spremenijo v okviru svojega pooblastila
         za odločanje po prostem preudarku (zgoraj navedena sodba JK Otsa Talu, točka 51). Iz tega sledi, da se zaradi naložbe v proizvodne
         zmogljivosti ali nakupa zemljišč ti subjekti ne morejo sklicevati na nikakršna legitimna pričakovanja, temelječa na teh naložbah,
         da bi lahko zahtevali referenčni znesek, ki se dodeljuje ravno zaradi takih naložb (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
         Spronk, točka 29).

      46      Glede na zgoraj navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da pravo Skupnosti ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe,
         v skladu s katero se od vsakega povečanja dodatnih plačil, ki temelji na naložbah v proizvodne zmogljivosti ali nakupu zemljišča,
         najprej odšteje 500 EUR in šele nato določi referenčni znesek, na podlagi katerega se dodeli pravica do plačila iz nacionalne
         rezerve.

       Stroški
      47      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
      1)      Člen 42(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru
            skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001,
            (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71
            in (ES) št. 2529/2001 je treba razlagati tako, da daje državam članicam diskrecijsko pravico, da določijo referenčni znesek
            0 EUR in da kmetu, ki se znajde v posebnih razmerah, navedenih v členu 21 Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004
            o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena
            z Uredbo Komisije (ES) št. 1974/2004 z dne 29. oktobra 2004, ne dodelijo nobene pravice do plačila iz nacionalne rezerve,
            če ta znesek temelji na objektivnih merilih, ne ogroža enake obravnave kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence.
      2)      Pravo Skupnosti ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero se od vsakega povečanja dodatnih plačil, ki temelji
            na naložbah v proizvodne zmogljivosti ali nakupu zemljišča, najprej odšteje 500 EUR in šele nato določi referenčni znesek,
            na podlagi katerega se dodeli pravica do plačila iz nacionalne rezerve.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. junija 1982. # Ludwig Wünsche & Co. proti Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Zadeva 3/81.


Sodba Sodišča z dne 2. februarja 1988. # Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska proti Komisiji Evropskih skupnosti. # "Clawback". # Zadeva 61/86.


Sodba Sodišča z dne 12. decembra 1990. # Peter Kaefer in Andréa Procacci proti Francoski državi. # Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal administratif de Papeete (Polynesie) - Francija. # Člen 177. # Združeni zadevi C-100/89 in C-101/89.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 10. aprila 2008. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Nizozemski. # Neizpolnitev obveznosti države - Pravica do prebivanja ekonomsko neaktivnih in upokojenih državljanov držav članic Evropske unije in Evropskega gospodarskega prostora - Nacionalna zakonodaja in upravna praksa, ki zahtevata zadostna vire za preživljanje za najmanj eno leto bivanja v državi članici gostiteljici. # Zadeva C-398/06.

text:
      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 10. aprila 2008 – Komisija proti Nizozemski
      (Zadeva C‑398/06)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Pravica do prebivanja ekonomsko neaktivnih in upokojenih državljanov držav članic Evropske unije in Evropskega gospodarskega
         prostora – Nacionalna zakonodaja in upravna praksa, ki zahtevata zadostna vire za preživljanje za najmanj eno leto bivanja v državi
         članici gostiteljici“

      1.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati –
            Položaj ob poteku roka, določenega z obrazloženim mnenjem (člen 226 ES) (Glej točko 26.)
      2.                     Prosto gibanje oseb – Pravica do vstopa in bivanja državljanov držav članic – Direktive 68/360, 90/364 in 90/365 – Pogoji
            za izdajo dovoljenja za prebivanje (Direktive Sveta 68/360/EGS, člen 9(1) in (3), 90/364/EGS in 90/365/EGS) (Glej točki 29,
            31 in izrek.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev ureditve Skupnosti glede pravice do prebivanja državljanov Unije – Nacionalna zakonodaja
                  in upravna praksa, ki za pridobitev dovoljenja za prebivanje za upokojence in neaktivne osebe zahtevata zadostne vire za preživljanje.

            Izrek

                  1)

                  	Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, s tem da je v veljavi obdržalo določbe, v skladu s katerimi morajo
                     ekonomsko neaktivni in upokojeni prebivalci Evropske unije in Evropskega gospodarskega prostora za pridobitev dovoljenja za
                     prebivanje dokazati, da imajo stalne vire, ni izpolnilo obveznosti iz Direktive Sveta 68/360/EGS z dne 15. oktobra 1968 o
                     odpravi omejitev gibanja in prebivanja v Skupnosti za delavce držav članic in za njihove družine, Direktive Sveta 90/364/EGS
                     z dne 28. junija 1990 o pravici do prebivanja in Direktive Sveta z dne 28. junija 1990 o pravici do prebivanja za zaposlene
                     in samozaposlene osebe, ki so prenehale opravljati poklicno dejavnost.

                  2)

                  	Kraljevini Nizozemski se naloži plačilo stroškov.

                  3)

                  	Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska nosi svoje stroške.


Sodba Sodišča z dne 22. februarja 1984. # Gerda Kloppenburg proti Finanzamt Leer. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Niedersachsen - Nemčija. # Zadeva 70/83.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 22. februarja 1990. # Pedro Bocos Viciano proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradnik - Splošni javni natečaj. # Zadeva T-72/89.


title: Sodba Sodišča z dne 14. decembra 2007 v zadevi E-5/06 – Nadzorni organ Efte proti Kneževini Lihtenštajn (Neizpolnitev obveznosti s strani pogodbenice – Člen 4(1) in (2a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 – Dajatve socialne varnosti in posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki – Pravni učinek Priloge IIa k Uredbi (EGS) št. 1408/71, v kateri so navedene posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki – Sklep Sveta EGP št. 1/95 o začetku veljavnosti Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru za Kneževino Lihtenštajn)

text:
               8.5.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/14

      SODBA SODIŠČA

   z dne 14. decembra 2007
   v zadevi E-5/06
   Nadzorni organ Efte proti Kneževini Lihtenštajn

      (Neizpolnitev obveznosti s strani pogodbenice – Člen 4(1) in (2a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 – Dajatve socialne varnosti in posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki – Pravni učinek Priloge IIa k Uredbi (EGS) št. 1408/71, v kateri so navedene posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki – Sklep Sveta EGP št. 1/95 o začetku veljavnosti Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru za Kneževino Lihtenštajn)

   (2008/C 113/11)
   V zadevi E-5/06, Nadzorni organ Efte proti Kneževini Lihtenštajn – katere predmet je zahtevek za ugotovitev, da Kneževina Lihtenštajn ni izpolnila svojih obveznosti v skladu s členom 19(1) in (2), členom 25(1) ter členom 28(1) akta, navedenega v točki 1 Priloge VI k Sporazumu EGP, tj. Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bil prilagojen Sporazumu EGP s Protokolom I k Sporazumu – je sodišče Efte, ki ga sestavljajo Carl Baudenbacher, predsednik, Henrik Bull, sodnik poročevalec, in Thorgeir Örlygsson, sodnik, dne 14. decembra 2007 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Kneževina Lihtenštajn s tem, ko je za uveljavljanje dodatka za pomoč in postrežbo uvedla zahtevo o dokazilu o stalnem prebivališču v Lihtenštajnu, ni izpolnila svojih obveznosti v skladu s členom 19(1) in (2), členom 25(1) ter členom 28(1) akta, navedenega v točki 1 Priloge VI k Sporazumu EGP, tj. Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bil prilagojen Sporazumu EGP s Protokolom 1 k Sporazumu.

               2.

               Kneževini Lihtenštajn se naloži plačilo stroškov postopka.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 6. februarja 1997. # Finanzamt Augsburg-Stadt proti Marktgemeinde Welden. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Šesta direktiva DDV. # Zadeva C-247/95.