title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 15. maja 2014.#Michael Timmel proti Aviso Zeta AG.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Handelsgericht Wien.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2003/71/ES – Člen 14(2)(b) – Uredba (ES) št. 809/2004 – Člena 22(2) in 29(1) – Osnovni prospekt – Dodatki k prospektu – Končni pogoji – Datum in način objave informacij, ki se zahtevajo – Pogoji objave prospekta v elektronski obliki.#Zadeva C‑359/12.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 15. maja 2014 (
            *1
         )
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Varstvo potrošnikov — Direktiva 2003/71/ES — Člen 14(2)(b) — Uredba (ES) št. 809/2004 — Člena 22(2) in 29(1) — Osnovni prospekt — Dodatki k prospektu — Končni pogoji — Datum in način objave informacij, ki se zahtevajo — Pogoji objave prospekta v elektronski obliki“
      V zadevi C‑359/12,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Handelsgericht Wien (Avstrija) z odločbo z dne 12. julija 2012, ki je prispela na Sodišče 30. julija 2012, v postopku

         Michael Timmel

      proti

         Aviso Zeta AG,

      ob udeležbi

         Lore Tinhofer,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, J. L. da Cruz Vilaça (poročevalec), G. Arestis, J.‑C. Bonichot in A. Arabadžiev, sodniki,
      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodna tajnica: A. Impellizzeri, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. septembra 2013,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za M. Timmla W. Haslinger in J. Motamedi de Silva, odvetnika,

               —

               za Aviso Zeta AG A. Jank, odvetnik,

               —

               za belgijsko vlado T. Materne in J.‑C. Halleux, agenta,

               —

               za češko vlado M. Smolek in S. Šindelková, agenta,

               —

               za nizozemsko vlado C. Wissels in M. de Ree, agentki,

               —

               za portugalsko vlado L. Inez Fernandes, A. Cunha in S. Borba, agenti,

               —

               za Evropsko komisijo G. Braun, I. Rogalski in R. Vasileva, agenti,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 26. novembra 2013
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na člen 14(2)(b) Direktive 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o prospektu, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje in o spremembi Direktive 2001/34/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 6, str. 356, v nadaljevanju: direktiva o prospektu) in na člena 22(2) in 29(1) Uredbe Komisije (ES) št. 809/2004 z dne 29. aprila 2004 o izvajanju Direktive 2003/71 o informacijah, ki jih vsebujejo prospekti, in o obliki prospektov, vključitvi informacij s sklicevanjem in objavi teh prospektov in razširjanju oglaševanj (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 307, v nadaljevanju: uredba o prospektu).

               2

               Ta predlog je bil vložen v sporu med M. Timmlom in Aviso Zeta AG (v nadaljevanju: Aviso Zeta) glede odstopa od pogodbe, s katero je M. Timmel vpisal 40.000 enot vrednostnega papirja „Dragon FG Garant“, ki ga je prodajal posrednik Aviso Zeta.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva o prospektu

               3

               V uvodni izjavi 4 direktive o prospektu je med drugim navedeno, da ta direktiva „z izdajo enotnega potnega lista izdajatelju [podjetjem] olajšuje največji možni dostop do investicijskega kapitala na ravni celotne Skupnosti […]“.

               4

               V uvodni izjavi 10 te direktive je navedeno, da je cilj te direktive in njenih izvedbenih ukrepov zagotoviti varstvo vlagateljev in tržno učinkovitost v skladu z visokimi pravnimi standardi, sprejetimi v ustreznih mednarodnih institucijah.

               5

               V uvodni izjavi 31 te direktive je navedeno:
               „Zaradi olajšanja razpošiljanja različnih dokumentov, ki sestavljajo prospekt, naj se spodbuja uporaba sredstev elektronske komunikacije kot je internet. Prospekt naj se na zahtevo vlagatelju vedno brezplačno dostavi na papirju.“

               6

               V uvodni izjavi 34 direktive o prospektu je navedeno:
               „Vlagatelji naj bi vsako novo okoliščino, ki bi lahko vplivala na oceno naložbe, ki se pojavi po objavi prospekta in pred zaprtjem ponudbe ali začetkom trgovanja na organiziranem trgu, ustrezno ovrednotili in zato je potrebna odobritev in razširjanje dodatka k prospektu.“

               7

               Člen 2(1)(r) te direktive določa, da je osnovni prospekt „prospekt, ki vsebuje vse ustrezne informacije iz členov 5, 7 in 16 v primeru dodatka, o izdajatelju in vrednostnih papirjih, ki bodo ponujeni javnosti ali sprejeti v trgovanje, in po izbiri izdajatelja, končni pogoji ponudbe vrednostnih papirjev“.

               8

               Člen 5(4) te direktive določa:
               „Za naslednje vrste vrednostnih papirjev je prospekt lahko po izbiri izdajatelja, ponudnika ali osebe, ki prosi za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, sestavljen iz osnovnega prospekta, ki vsebuje vse ustrezne informacije o izdajatelju in vrednostnih papirjih, ki bodo ponujeni javnosti ali sprejeti v trgovanje na organizirani trg:

                        a)

                        nelastniški vrednostni papirji, vključno z nakupnimi boni v katerikoli obliki, izdani po programu ponudbe vrednostnih papirjev;

                        b)

                        nelastniški vrednostni papirji, ki jih neprestano ali ponavljajoče izdajajo kreditne institucije, […]

                  […]
               Informacije, navedene v osnovnemu prospektu so po potrebi v skladu s členom 16 dopolnjene z posodobljenimi informacijami o izdajatelju in o vrednostnih papirjih, ki bodo ponujeni javnosti ali sprejeti v trgovanje na organizirani trg.
               Če končni pogoji ponudbe niso vključeni v osnovni prospekt ali v dodatek, se končni pogoji vlagateljem posredujejo in vložijo pri pristojnem organu ob vsaki javni ponudbi takoj, ko je to izvedljivo in če je možno pred začetkom ponudbe. V vsakem takem primeru se uporabljajo določbe člena 8(1)(a).“

               9

               Člen 8(1) direktive o prospektu določa:
               „Države članice zagotovijo, da kadar končna ponudbena cena in količina javne ponudbe vrednostnih papirjev ne moreta biti vključena v prospekt:

                        a)

                        se v prospektu razkrijejo merila in/ali pogoji, v skladu s katerimi bodo zgornji elementi določeni, ali v primeru cene, najvišja cena; ali

                        b)

                        sprejem nakupa ali vpisa vrednostnih papirjev se sme umakniti najmanj dva delovna dneva od dneva, ko je bila vložena končna ponudbena cena in količina javne ponudbe vrednostnih papirjev.

                  Končna ponudbena cena in količina vrednostnih papirjev se vloži pri pristojnem organu matične države članice in objavi v skladu s postopki, določenimi v členu 14(2).“

               10

               Člen 13(1) te direktive določa, da „[p]rospekt ne sme biti objavljen, dokler ga ne odobri pristojni organ matične države članice“.

               11

               Člen 14(2), (5), (7) in (8) navedene direktive določa:
               „2.   Šteje se, da je prospekt na voljo javnosti, ko je objavljen:
               […]

                        b)

                        v natisnjeni obliki, ki je javnosti brezplačno na voljo v uradih na trgu, na katerem se vrednostni papirji sprejemajo v trgovanje, ali na registriranem sedežu izdajatelja ter v uradih finančnih posrednikov, ki prodajajo vrednostne papirje, vključno s plačilnimi posredniki; ali

                        c)

                        v elektronski obliki na spletni strani izdajatelja in, če je primerno, na spletni strani finančnih posrednikov, ki prodajajo vrednostne papirje, vključno s plačilnimi posredniki; ali

                        d)

                        v elektronski obliki na spletni strani organiziranega trga, kjer se prosi za sprejem v trgovanje; ali

                        e)

                        v elektronski obliki na spletni strani pristojnega organa matične države članice, če je navedeni organ odločil, da ponudi to storitev.

                  […]
               5.   V primeru prospekta, ki je sestavljen iz več dokumentov in/ali vključuje dokumente s sklicevanjem, se dokumenti in informacije, ki sestavljajo prospekt, lahko objavijo in razpošiljajo ločeno, pod pogojem, da so navedeni dokumenti javnosti brezplačno na voljo v skladu z ureditvijo, določeno v odstavku 2. […]
               […]
               7.   Kadar se prospekt da na voljo z objavo v elektronski obliki, mora izdajatelj, ponudnik, oseba, ki prosi za sprejem v trgovanje ali finančni posrednik, ki prodaja vrednostne papirje kljub temu vlagatelju na zahtevo brezplačno dostaviti izvod na papirju.
               8.   Da se upošteva tehnični razvoj na finančnih trgih in zagotovi enotna uporaba te direktive, Komisija v skladu s postopkom iz člena 24(2) sprejme izvedbene ukrepe v zvezi z odstavki 1, 2, 3 in 4. Prvi sveženj izvedbenih ukrepov se sprejme do 1. julija 2004.“

               12

               Člen 16(1) iste direktive določa:
               „Vsak pomemben nov dejavnik, bistvena napaka ali netočnost v zvezi z informacijami, vsebovanimi v prospektu, ki bi lahko vplival na oceno vrednostnih papirjev, in ki se pojavi ali ugotovi v času od odobritve prospekta in dokončnim zaključkom javne ponudbe oziroma časom, ko se začne trgovanje na organiziranem trgu, mora biti naveden v dodatku k prospektu. Tak dodatek se odobri na isti način v največ sedmih delovnih dneh in se objavi v skladu z najmanj enako ureditvijo, kot je bila uporabljena za objavo izvirnega prospekta. Po potrebi se dopolni tudi izvleček in prevodi izvlečka, da se upoštevajo nove informacije, vključene v dodatku.“

         Uredba o prospektu

               13

               V uvodni izjavi 21 uredbe o prospektu je navedeno:
               „Osnovni prospekt in njegovi končni pogoji naj bi zajemali iste informacije kakor prospekt. Vsa splošna načela, ki se uporabljajo za prospekt, se uporabljajo tudi za končne pogoje. Kadar pa končni pogoji niso vključeni v osnovni prospekt, ni treba, da jih odobri pristojni organ.“

               14

               V uvodni izjavi 25 te uredbe je navedeno, da „okrepljena fleksibilnost pri povezavi osnovnega prospekta z njegovimi končnimi pogoji, v primerjavi z enim samim prospektom, ne bi smela investitorjem ovirati lahkega dostopa do pomembnih informacij.“

               15

               V uvodni izjavi 26 navedene uredbe je navedeno, da je „glede na osnovne prospekte treba na enostaven način razložiti, katere informacije je treba vključiti kot končne pogoje. To zahtevo bi lahko upoštevali na različne načine, npr. če osnovni prospekt zajema presledke za informacije, ki bi jih bilo treba sprejeti še v končne pogoje, ali če osnovni prospekt vsebuje seznam še manjkajočih informacij.“

               16

               Člen 22(1), (2), (4), (5) in (7) te uredbe določa:
               „1.   Osnovni prospekt se pripravi z uporabo enega seznama ali kombinacije seznamov in modulov iz te uredbe skladno s kombinacijami za različne tipe vrednostnih papirjev iz Priloge XVIII.
               Prospekt zajema informacije, ki se zahtevajo v prilogah I do XVII, Prilogi XX in prilogah XXIII do XXIX glede na tip izdajatelja in zadevnih vrednostnih papirjev, predvidenih na seznamih in modulih iz te uredbe. Pristojni organ predpisuje samo informacije, ki so navedene v prilogah I do XVII, Prilogi XX ali prilogah XXIII do XXIX.
               Da bi zagotovili usklajenost z obveznostjo iz člena 5(1) [direktive o prospektu], lahko pristojni organ matične države članice, kadar odobri osnovni prospekt v skladu s členom 13 navedene direktive, po preučitvi posameznega primera zahteva, da se informacije, ki jih preskrbi izdajatelj, ponudnik ali oseba, ki zaprosi za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, dopolnijo za vsako informacijo posebej.
               2.   Izdajatelj, ponudnik ali oseba, ki zaprosi za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, lahko opustijo informacijske postavke, ki niso poznane v času odobritve osnovnega prospekta in ki se lahko določijo v času posamezne izdaje.
               […]
               4.   Končni pogoji, dodani osnovnemu prospektu, vsebujejo samo informacije iz različnih seznamov za opis vrednostnih papirjev, v skladu s katerimi je pripravljen osnovni prospekt.
               5.   Dodatno k informacijskim postavkam, določenim v seznamih in modulih iz členov 4 do 20, se v osnovni prospekt vključijo naslednje informacije:

                        1.

                        navedba informacij, ki jih je treba zajeti v končnih pogojih;

                        2.

                        metoda objave končnih pogojev; če izdajatelj v času odobritve prospekta ni v stanju, da bi imenoval metodo objave za končne pogoje, je treba navesti, kako se javnost obvesti in katero metodo je treba uporabiti za objavo končnih pogojev;

                  […]
               7.   Kadar nastopi primer, predviden v členu 16(1) [direktive o prospektu], v času med odobritvijo osnovnega prospekta in zaključkom ponudbe za izdajo vrednostnih papirjev v okviru osnovnega prospekta oz. v času, ko se začne trgovanje z vrednostnimi papirji na organiziranem trgu, mora izdajatelj, ponudnik oz. oseba, ki je zaprosila za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, objaviti dopolnilo k prospektu pred zaključkom ponudbe ali sprejemom vrednostnih papirjev v trgovanje.“

               17

               Člen 26(5) uredbe o prospektu določa, da „je treba končne pogoje predstaviti z ločenim dokumentom ali vključiti v osnovni prospekt“.

               18

               Člen 29(1) te uredbe določa:
               „Objava prospekta ali osnovnega prospekta v elektronski obliki, bodisi skladno s točkami (c), (d) in (e) člena 14(2) Direktive 2003/71/ES ali kot dodatno sredstvo razpoložljivosti, je vezana na naslednje zahteve:

                        1.

                        prospekt ali osnovni prospekt je zlahka dosegljiv pri vstopu na spletno stran;

                  […]

                        4.

                        investitorji imajo možnost nalaganja in tiskanja prospekta ali osnovnega prospekta.

                  […]“

         Avstrijsko pravo

               19

               Člen 5(1) zakona o kapitalskih trgih (Kapitalmarktgesetz) z dne 6. decembra 1991 (BGBl. 625/1991) določa:
               „Če se ponudba vrednostnih papirjev, za katero velja obveznost objave prospekta, izvede brez objave prospekta ali informacij, določenih v členu 6, lahko vlagatelji, ki so potrošniki v smislu člena 1(1), točka 2, zakona o varstvu potrošnikov [(Konsumentenschutzgesetz)], umaknejo svojo ponudbo ali odstopijo od pogodbe.“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               20

               M. Timmel s stalnim prebivališčem na Dunaju (Avstrija) je 30. oktobra 2006 pri družbi Aviso Zeta, katere sedež je prav tako na Dunaju, vpisal 40.000 enot vrednostnega papirja „Dragon FX Garant“, katerega nominalna vrednost na enoto je manjša od 50.000 EUR in ki ga je izdala družba Lehman Brothers Treasury Co. BV s sedežem v Amsterdamu (Nizozemska).

               21

               M. Timmel je nato izjavil, da želi v skladu s členom 5 zakona o kapitalskih trgih z dne 6. decembra 1991 odstopiti od pogodbe o nakupu vrednostnih papirjev, in zatrjeval, da je bila ponudba izvedena, ne da bi bili z njo povezani podatki objavljeni v skladu s predpisi. Objavljena naj ne bila niti koda „International Securities Identification Number“ (ISIN), niti valuta izdaje, niti podatek o pretekli in verjetni prihodnji vrednosti vrednostnih papirjev, niti metoda, po kateri bi se izračunal donos zadevnih vrednostnih papirjev.

               22

               M. Timmel trdi, da so bili osnovni prospekt in njegovi trije dodatki objavljeni 9. in 29. avgusta 2006 ter 6. in 26. septembra istega leta. Objavljen naj bi bil tudi osnutek končnih pogojev, in sicer 19. septembra 2006, končna različica teh pogojev pa naj bi bila izdana 4. decembra 2006.

               23

               Vendar zadevni prospekt ni bil objavljen v skladu s predpisi niti na borzi niti v uradih izdajatelja ali njegovega finančnega posrednika. Različni dokumenti, ki sestavljajo prospekt, naj bi bili namreč na voljo le na Dunaju. Dokumenti v zvezi s prodajno ponudbo vrednostnih papirjev naj bi bili sicer nekaj časa dostopni tudi na spletni strani Bourse de Luxembourg, vendar naj bi bilo mogoče vanje vpogledati le, če je bil opravljen postopek registracije in če so bili plačani stroški, med drugim za vpogled v obvezni dodatek glede končnih pogojev te ponudbe.

               24

               V teh okoliščinah je M. Timmel vložil tožbo pri Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju). To sodišče meni, da je odločitev v sporu med drugim odvisna od tega, ali je bila družba Aviso Zeta v skladu s členom 22(2) uredbe o prospektu dolžna objaviti informacije, ki jih je treba obvezno vključiti, ki so bile, čeprav v času odobritve osnovnega prospekta še niso bile poznane, poznane v času objave dodatka k prospektu.

               25

               Predložitveno sodišče opozarja tudi na različne jezikovne različice člena 14(2)(b) direktive o prospektu glede vprašanja, ali je obveznost dajanja na voljo javnosti prospekta treba izvesti kumulativno ali alternativno v kraju, kjer ima izdajatelj sedež, in v uradih finančnih posrednikov.

               26

               V teh okoliščinah je Handelsgericht Wien prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je treba člen 22(2) uredbe [o prospektu] razlagati tako, da je treba v dodatek k prospektu vključiti informacije, ki so načeloma obvezne in ki v času odobritve osnovnega prospekta še niso bile poznane, vendar so v času objave dodatka k prospektu že poznane?

                        2.

                        Ali se izjema iz člena 22(2) uredbe [o prospektu], v skladu s katero se informacijske postavke v smislu člena 22(1), [drugi pododstavek], lahko opustijo, uporablja tudi takrat, ko so bile te informacije (ki jih je treba obvezno vključiti) poznane pred datumom izdaje, vendar po objavi osnovnega prospekta, ki teh informacij ni vseboval?

                        3.

                        Ali je mogoče govoriti o ‚objavi v skladu s predpisi‘, če se je objavil samo osnovni prospekt, brez nujno potrebnih informacij na podlagi člena 22(1), [drugi pododstavek], uredbe [o prospektu], zlasti (pri vrednostnih papirjih z nominalno vrednostjo na enoto, manjšo od 50.000 EUR) v skladu s Prilogo V, in temu ni sledila objava končnih pogojev?

                        4.

                        Ali je v členu 29(1), točka 1, uredbe o [prospektu] določena zahteva, da mora biti prospekt ali osnovni prospekt zlahka dostopen pri vstopu na spletno stran, na kateri je dan na voljo javnosti, izpolnjena:

                                 a)

                                 če se za dostop, naložitev in tiskanje zahteva registracija na spletni strani, na kateri se potem lahko izvede dostop, pri čemer se za registracijo zahteva sprejem izjave o omejitvi odgovornosti in posredovanje elektronskega naslova; ali

                                 b)

                                 če je za to treba plačati nadomestilo; ali

                                 c)

                                 če je brezplačen dostop do delov prospekta omejen na dva dokumenta na mesec, vendar je za prejem vseh zahtevanih informacij v smislu člena 22(1), [drugi pododstavek], uredbe [o prospektu] treba naložiti najmanj tri dokumente?

                        5.

                        Ali je treba člen 14(2)(b) direktive [o prospektu] razlagati tako, da mora biti osnovni prospekt na voljo na registriranem sedežu izdajatelja in v uradih finančnih posrednikov?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo in drugo vprašanje

               27

               S prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 22(2) uredbe o prospektu razlagati tako, da je treba v dodatek k prospektu vključiti informacije, ki so v skladu z odstavkom 1 tega člena obvezne, čeprav v času odobritve osnovnega prospekta še niso bile poznane, vendar so poznane v času objave dodatka k prospektu, ali pa je treba, če je to potrebno, te informacije opustiti.

               28

               Najprej je treba opozoriti, da se člen 22 uredbe o prospektu nanaša na informacije, ki morajo biti vključene v osnovni prospekt in v končne pogoje.

               29

               V zvezi s tem člen 26(5) uredbe o prospektu določa, da se želi s tem besedilom izdajateljem zagotoviti določena fleksibilnost, tako da se jim omogoči objava končnih pogojev bodisi v osnovnem prospektu ali pa v ločenem dokumentu.

               30

               Razlikovati je treba namreč med, na eni strani, podrobnostmi, potrebnimi za sklenitev določene transakcije (kot je končna cena zadevnih vrednostnih papirjev), in na drugi strani, splošnimi informacijami, ki bi vlagateljem omogočile, da preden se odločijo za vpis, ocenijo vsa tveganja.

               31

               Vendar člen 22(5), točka 1, uredbe o prospektu določa, da je izdajatelj dolžan navesti informacije, ki bodo zajete v končnih pogojih. Tako se je štelo, da čeprav informacije, ki so zajete v končnih pogojih, niso bile vključene v osnovni prospekt, bi jih bilo v tem prospektu vseeno treba navesti.

               32

               Poleg tega člen 22(7) uredbe o prospektu določa, da mora izdajatelj vsak pomemben nov dejavnik, bistveno napako ali netočnost v zvezi z informacijami, vsebovanimi v osnovnemu prospektu, ki bi lahko vplivali na oceno vrednostnih papirjev v smislu člena 16(1) direktive o prospektu in ki se pojavijo ali ugotovijo v času od odobritve prospekta do dokončnega zaključka javne ponudbe, objaviti v dodatku k prospektu pred dokončnim zaključkom javne ponudbe.

               33

               Glede na zgoraj navedeno je treba razlagati člen 22(2) uredbe o prospektu, ki med drugim dopušča, da izdajatelj ali ponudnik ne sporočita določenih informacij, ki so obvezne v skladu z odstavkom 1 tega člena, če te niso znane v času odobritve osnovnega prospekta in jih ni mogoče določiti ob izdaji.

               34

               V zvezi s tem iz razlage teh določb a contrario izhaja, kot je ugotovila generalna pravobranilka v točki 38 sklepnih predlogov, da kadar izdajatelj pozna ali lahko določi zahtevane informacije, določene v členu 22(1) uredbe o prospektu, morajo biti te objavljene v tem prospektu.

               35

               Čeprav informacije, ki so obvezne in ki v času objave osnovnega prospekta niso poznane ter jih je mogoče določiti le ob izdaji, same po sebi niso pomemben nov dejavnik, bistvena napaka ali netočnost v smislu člena 16(1) direktive o prospektu, jih je treba, če je to potrebno, objaviti v končnih pogojih.

               36

               V uvodnih izjavah 21 in 25 uredbe o prospektu je namreč navedeno, da mora osnovni prospekt, ki je dopolnjen s končnimi pogoji, vsebovati toliko informacij kot prospekt, ki je objavljen le enkrat. Iz tega med drugim izhaja, da bodo informacije, ki so obvezne v skladu s členom 22(1) te uredbe in ki v času objave osnovnega prospekta niso poznane ter jih je mogoče določiti le ob izdaji, objavljene v končnih pogojih.

               37

               Če pa so te informacije po eni strani pomemben nov dejavnik, bistvena napaka ali netočnost, po drugi strani pa lahko vplivajo na oceno vrednostnih papirjev, jih je treba objaviti v dodatku v skladu s tem, kar določata člen 16(1) direktive o prospektu in člen 22(7) uredbe o prospektu.

               38

               Nacionalno sodišče mora presoditi, ali v okviru zadeve v glavni stvari zadevne informacije vplivajo na oceno vrednostnih papirjev v smislu člena 16(1) direktive o prospektu.

               39

               Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 43 sklepnih predlogov, odgovor na to vprašanje zahteva oceno dokazov v zvezi z naravo informacij in njihovim vplivom na vlagateljevo odločitev za vpis vrednostnih papirjev.

               40

               Zato je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 22(2) uredbe o prospektu razlagati tako, da je treba informacije, ki so v skladu z odstavkom 1 tega člena obvezne in ki v času odobritve osnovnega prospekta še niso bile poznane, so pa poznane v času objave dodatka k prospektu, objaviti v tem dodatku, če so te informacije pomemben nov dejavnik, bistvena napaka ali netočnost, ki lahko vplivajo na oceno vrednostnih papirjev v smislu člena 16(1) direktive o prospektu, kar pa mora presoditi nacionalno sodišče.

         Tretje vprašanje

               41

               S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali objava osnovnega prospekta, ki ne vsebuje informacij, ki se zahtevajo na podlagi odstavka 1, [drugi pododstavek], člena 22, ustreza zahtevam iz tega člena uredbe o prospektu, zlasti tem iz Priloge V k tej uredbi, ne da bi bili objavljeni končni pogoji.

               42

               Iz odgovora na prvi dve vprašanji izhaja, da prospekt ustreza zahtevam iz člena 22 uredbe o prospektu, če v skladu z odstavkom 1 tega člena osnovni prospekt vsebuje informacije, ki se zahtevajo in ki so izdajatelju poznane ob objavi.

               43

               Poleg tega je treba poudariti, da je v skladu s členom 13(1) direktive o prospektu in s členom 22(1), [drugi pododstavek], uredbe o prospektu osnovni prospekt lahko objavljen, potem ko ga odobri pristojni organ.

               44

               Drugič, informacije, ki so zahtevane in za katere je izdajatelj izvedel po objavi osnovnega prospekta, vendar pred dokončnim zaključkom ponudbe, se morajo objaviti v dodatku, če so pomemben nov dejavnik, bistvena napaka ali netočnost v smislu člena 16(1) direktive o prospektu.

               45

               Redna objava takega dodatka predvideva tudi predhodno odobritev s strani pristojnih organov v skladu s členom 16(1) te direktive.

               46

               Če te informacije niso niti nov dejavnik niti bistvena napaka ali netočnost v smislu člena 16(1) te direktive, morajo biti objavljene v končnih pogojih, če so pogoji iz člena 22(4) uredbe o prospektu izpolnjeni in če te informacije ne spremenijo niti ne nadomestijo nobene informacije iz osnovnega prospekta.

               47

               Poleg tega mora na podlagi člena 22(5) uredbe o prospektu osnovni prospekt vsebovati informacije, ki bodo navedene v končnih pogojih.

               48

               V zvezi s tem je treba navesti, kot je navedeno v uvodni izjavi 21 uredbe o prospektu, da objava končnih pogojev ne zahteva, da jih predhodno odobrijo pristojni organi. Člen 5(4), tretji pododstavek, direktive o prospektu namreč določa, da če končni pogoji ponudbe niso vključeni v osnovni prospekt ali v dodatek, se končni pogoji vlagateljem posredujejo in se vložijo pri pristojnem organu ob vsaki javni ponudbi takoj, ko je to izvedljivo, in če je mogoče, pred začetkom ponudbe.

               49

               Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da objava osnovnega prospekta, ki ne vsebuje informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 22(1) uredbe o prospektu, zlasti tistih iz Priloge V k tej uredbi, ne ustreza zahtevam iz člena 22 uredbe o prospektu, če v tej objavi niso navedeni končni pogoji. Da se lahko informacije, ki jih mora vsebovati osnovni prospekt v skladu s členom 22(1) uredbe o prospektu vključijo med končne pogoje, mora osnovni prospekt vsebovati informacije, ki bodo navedene v teh končnih pogojih, te informacije pa morajo biti v skladu z zahtevami iz člena 22(4) te uredbe.

         Četrto vprašanje

               50

               S četrtim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 29(1), točka 1, uredbe o prospektu razlagati tako, da je zahteva, da mora biti prospekt zlahka dosegljiv na spletni strani, na kateri je dan na voljo javnosti, izpolnjena, če obstaja obveznost registracije na tej spletni strani, pri čemer se zahteva izjava o omejitvi odgovornosti in obveznost posredovanja elektronskega naslova, ali če je dostop do spletne strani treba plačati, ali če je brezplačen dostop do delov prospekta omejen na dva dokumenta na mesec.

               51

               Prvič, glede obveznosti registracije, pri čemer se zahteva izjava o omejitvi odgovornosti in obveznost posredovanja elektronskega naslova, je treba ugotoviti, da taki pogoji omejujejo dostop do prospekta, ki je objavljen v elektronski obliki, in kot taki niso združljivi z zahtevo, da morajo biti zlahka dostopni, ki jo določa člen 29(1), točka 1, uredbe o prospektu.

               52

               Takšni pogoji lahko med drugim odvrnejo mnoge potencialne vlagatelje. Poleg tega je sprejetje izjave o omejitvi odgovornosti pogoj, ki ustvarja položaj neenakosti med izdajateljem ali morebitnim posrednikom in potencialnim vlagateljem ter ki ni v skladu s ciljem direktive o prospektu, na katerega opozarja uvodna izjava 10 te direktive in ki teži k varstvu vlagateljev.

               53

               Drugič, glede odplačnosti dajanja na voljo javnosti prospekta v elektronski obliki je treba člen 29(1), točka 1, uredbe o prospektu razlagati glede na člen 14(5) direktive o prospektu, ki izrecno določa, da mora biti prospekt, kljub temu da so njegovi različni deli objavljeni ločeno, brezplačno dan na voljo javnosti.

               54

               Zato je elektronsko objavo prospekta na spletni strani, dostop do katere je treba plačati oziroma na kateri je mogoče brezplačno dostopati le do nekaterih dokumentov prospekta, treba obravnavati kot objavo, ki ne izpolnjuje pogoja, da je prospekt zlahka dosegljiv, kar določa člen 29(1), točka 1, uredbe o prospektu.

               55

               Nazadnje je treba pojasniti, da člen 14(7) direktive o prospektu, ki določa, da je treba v primeru objave v elektronski obliki vlagatelju na zahtevo brezplačno dostaviti izvod na papirju, na to nima nikakršnega vpliva.

               56

               Iz nobene določbe direktive o prospektu ali uredbe o prospektu niti iz splošne sistematike teh aktov namreč ne izhaja, da se pogoj dostopnosti do dokumentov, ki so sestavni del prospekta, lahko presoja drugače glede na način obveščanja, ki ga je izbral izdajatelj.

               57

               Zakonodajalec Unije pa je v členu 29(1) uredbe o prospektu natančno določil, da morajo biti zahteve objave v elektronski obliki, ki so v tej uredbi navedene, izpolnjene, da se objava zagotovi v skladu s členom 14(2), od (c) do (e), direktive o prospektu ali da je ta objava v elektronski obliki le dodatno sredstvo razpoložljivosti.

               58

               Tudi iz uvodne izjave 31 direktive o prospektu izhaja, da je ta zakonodajalec želel spodbuditi objavo prospekta v elektronski obliki, če tak način olajša razpošiljanje teh dokumentov. Vendar pa priznavanje tudi najmanjšega varstva vlagateljem v primeru objave v elektronski obliki ne bi bilo v skladu s tem ciljem.

               59

               Zato je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 29(1), točka 1, uredbe o prospektu razlagati tako, da zahteva, da mora biti prospekt zlahka dosegljiv na spletni strani, na kateri je dan na voljo javnosti, ni izpolnjena, če obstaja obveznost registracije na tej spletni strani, pri čemer se zahteva izjava o omejitvi odgovornosti in obveznost posredovanja elektronskega naslova, ali če je dostop do spletne strani treba plačati, ali če je brezplačen dostop do delov prospekta omejen na dva dokumenta na mesec.

         Peto vprašanje

               60

               S petim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 14(2)(b) direktive o prospektu razlagati tako, da mora biti osnovni prospekt na voljo na registriranem sedežu izdajatelja in v uradih finančnega posrednika.

               61

               Predložitveno sodišče namreč ugotavlja, da mora biti v skladu z nemško različico te določbe osnovni prospekt na razpolago javnosti na sedežu izdajatelja ali finančnega posrednika, medtem ko mora biti v skladu s špansko, angleško in francosko različico tega besedila ta prospekt na razpolago na obeh sedežih.

               62

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba besedilo, ki zaradi razlik v jezikovnih različicah nima jasne in enotne razlage, razlagati glede na njegov namen in splošno sistematiko (glej zlasti sodbi Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, točka 14, in Borgmann, C‑1/02, EU:C:2004:202, točka 25).

               63

               Treba je torej navesti, da nujnost enotne uporabe in skladno s tem enotne razlage akta Unije izključuje, da bi se akt obravnaval ločeno v eni od svojih različic, in zahteva, da je treba akt razlagati na podlagi resnične volje njegovega avtorja in cilja, ki mu ta sledi, predvsem ob upoštevanju vseh jezikovnih različic (glej sodbo Interportal und Marketing, C‑569/08, EU:C:2010:311, točka 35 in navedena sodna praksa).

               64

               Iz uvodnih izjav 4 in 10 direktive o prospektu jasno izhaja, da je namen zadevne določbe v postopku v glavni stvari zlasti zagotoviti varstvo vlagateljev in podjetjem z izdajo enotnega potnega lista izdajatelju olajšati največji možni dostop do investicijskega kapitala na ravni celotne Evropske unije.

               65

               Kot je generalna pravobranilka navedla v točki 81 sklepnih predlogov, bi bila lahko ta cilja ogrožena, če sedež izdajatelja ne bi bil v isti državi kot sedež finančnega posrednika, ker bi bil prospekt, ki je javnosti na razpolago samo v natisnjeni obliki, torej na razpolago le na enem od teh dveh sedežev.

               66

               Poleg tega iz sistematike direktive o prospektu izhaja, da je treba dati prospekt na razpolago javnosti na sedežu izdajatelja in na sedežu finančnega posrednika.

               67

               Ker namreč člen 14(7) te direktive zahteva, da če je prospekt dan na razpolago javnosti v elektronski obliki, prospekt v papirni obliki vlagatelju na zahtevo predložijo izdajatelj ali finančni posredniki, morajo imeti ti za izpolnitev te obveznosti na voljo en izvod tega prospekta. Torej je podana zahteva, da mora biti ta prospekt na voljo na sedežu izdajatelja in v uradih finančnih posrednikov, kot to poudarja Komisija.

               68

               Zato je treba na peto vprašanje odgovoriti tako, da je treba člen 14(2)(b) direktive o prospektu razlagati tako, da mora biti osnovni prospekt na voljo na registriranem sedežu izdajatelja in v uradih finančnega posrednika.

         Stroški

               69

               Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                           1.

                           Člen 22(2) Uredbe Komisije (ES) št. 809/2004 z dne 29. aprila 2004 o izvajanju Direktive 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta o informacijah, ki jih vsebujejo prospekti, in o obliki prospektov, vključitvi informacij s sklicevanjem in objavi teh prospektov in razširjanju oglaševanj je treba razlagati tako, da je treba informacije, ki so v skladu z odstavkom 1 tega člena obvezne in ki v času odobritve osnovnega prospekta še niso bile poznane, so pa poznane v času objave dodatka k prospektu, objaviti v tem dodatku, če so te informacije pomemben nov dejavnik, bistvena napaka ali netočnost, ki lahko vplivajo na oceno vrednostnih papirjev v smislu člena 16(1) Direktive 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o prospektu, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje, kar pa mora presoditi nacionalno sodišče.

                           2.

                           Objava osnovnega prospekta, ki ne vsebuje informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 22(1) Uredbe št. 809/2004, zlasti tistih iz Priloge V te uredbe, ne ustreza zahtevam iz člena 22 te uredbe, če v tej objavi niso navedeni končni pogoji. Da se lahko informacije, ki jih mora vsebovati osnovni prospekt v skladu s členom 22(1) Uredbe št. 809/2004, vključijo med končne pogoje, je potrebno, da osnovni prospekt vsebuje informacije, ki bodo navedene v teh končnih pogojih, in da so te informacije v skladu z zahtevami iz člena 22(4) te uredbe.

                           3.

                           Člen 29(1), točka 1, Uredbe št. 809/2004 je treba razlagati tako, da zahteva, da mora biti prospekt zlahka dosegljiv na spletni strani, na kateri je dan na voljo javnosti, ni izpolnjena, če obstaja obveznost registracije na tej spletni strani, pri čemer se zahteva izjava o omejitvi odgovornosti in obveznost posredovanja elektronskega naslova, ali če je dostop do spletne strani treba plačati, ali če je brezplačen dostop do delov prospekta omejen na dva dokumenta na mesec.

                           4.

                           Člen 14(2)(b) Direktive 2003/71 je treba razlagati tako, da mora biti osnovni prospekt na voljo na registriranem sedežu izdajatelja in v uradih finančnega posrednika.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 18. junija 2009. # LIBRO Handelsgesellschaft mbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti LiBRO - Prejšnja figurativna znamka Skupnosti LIBERO - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009) - Delna zavrnitev registracije - Intervenientov predlog za razveljavitev - Člen 134(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje - Podpis vloge, v kateri so navedeni razlogi za pritožbo pred odborom za pritožbe - Dopustnost tožbe pred odborom za pritožbe. # Zadeva T-418/07.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 18. junija 2009 – LIBRO proti UUNT – Causley (LiBRO)
      (Zadeva T-418/07)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti LiBRO – Prejšnja figurativna znamka Skupnosti LIBERO – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009) – Delna zavrnitev registracije – Intervenientov predlog za razveljavitev – Člen 134(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje – Podpis vloge, v kateri so navedeni razlogi za pritožbo pred odborom za pritožbe – Dopustnost tožbe pred odborom za pritožbe“
      1.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zamenjave s prejšnjo znamko
            (Uredba Sveta št. 40/94 člen 8(1)) (Glej točke 49, 50, 59 in od 70 do 73.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Postopek pred organi Urada – Sporočila, oddana Uradu – Pošiljanje po telefaksu – Nečitljiv podpis (Uredba
            Sveta št. 2868/95, člen 1, pravilo 80(3)) (Glej točko 30.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 3. septembra 2007 (zadeva R 1454/2005‑4) glede postopka z ugovorom
                  med Dagmar Causley in LIBRO Handelsgesellschaft mbH

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               LIBRO Handelsgesellschaft mbH

               Zadevna znamka Skupnosti:

               figurativna in besedna znamka LiBRO za proizvode in storitve iz razredov 2, 9, 14, 16, 18, 20, 25, 28, 35, 38, 41 in 42 –
                  prijava št. 2616753

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Dagmar Causley

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               figurativna znamka LIBERO za proizvode in storitve iz razredov 9, 38 in 42 – znamka Skupnosti št. 401141

               Odločba oddelka za ugovore:

               delna zavrnitev prijave

               Odločba odbora za pritožbe:

               delna razveljavitev odločbe oddelka za ugovore

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Zahteva Dagmar Causley se zavrne.

                  3)

                  	LIBRO Handelsgesellschaft mbH se naloži plačilo stroškov, razen stroškov Dagmar Causley.

                  4)

                  	Dagmar Causley nosi svoje stroške.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 7. oktobra 1999. # Irish Sugar plc proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Globa. # Zadeva T-228/97.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 17. junija 2003. # Jean-Paul Seiller proti Evropski investicijski banki. # Dopustnost - Potrdilni akt. # Zadeva T-385/00.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 1. junija 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Državne pomoči - Člen 88(2), drugi pododstavek, ES - Pomoči, ki niso združljive s skupnim trgom - Obveznost vračila - Neizvršitev. # Zadeva C-207/05.

text:
      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 1. junija 2006 − Komisija proti Italiji
      (Zadeva C-207/05)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Državne pomoči – Člen 88(2), drugi pododstavek, ES – Pomoči, ki niso združljive s skupnim trgom – Obveznost vračila – Neizvršitev“
      1.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Nespoštovanje odločbe Komisije glede državne pomoči (člena 88(2)(2) ES in 226 ES) (Glej
            točke 31, 33 in 35.)
      2.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Nespoštovanje odločbe Komisije glede državne pomoči – Sredstva obrambe (členi 88(2)(2)
            ES, 226 ES, 227 ES, 230 ES in 232 ES) (Glej točke od 40 do 43.)
      3.                     Državne pomoči – Vračilo nezakonite pomoči (člen 88(2)(1) ES) (Glej točko 44.)
      4.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Nespoštovanje odločbe Komisije glede državne pomoči – Sredstva obrambe (člena 10 ES
            in 88(2) ES) (Glej točke 45, od 47 do 48 in 50.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3 in 4 Odločbe Komisije 2003/193/CE z dne 5. junija 2002, ki se nanaša na
                  državno pomoč v zvezi z davčnimi olajšavami in posojili pod ugodnimi pogoji, ki jih je Italija priznala javnim storitvenim
                  podjetjem s pretežno javnim kapitalom (C-27/99 (prej NN 69/98)) (UL L 77, str. 21) – Opustitev sprejema ukrepov, nujnih za
                  vračilo pomoči, ki so bile razglašene za nezdružljive s skupnim trgom, v predpisanih rokih.

            Izrek

                  1)

                  	Italijanska republika s tem, da v predpisanih rokih ni sprejela vseh nujnih ukrepov, da bi od prejemnikov dobila vračila pomoči,
                     ki so bile razglašene za nezakonite in nezdružljive s skupnim trgom z Odločbo Komisije 2003/193/ES z dne 5. junija 2002, ki
                     se nanaša na državno pomoč v zvezi z davčnimi olajšavami in posojili pod ugodnimi pogoji, ki jih je Italija priznala javnim
                     storitvenim podjetjem s pretežno javnim kapitalom, ni izpolnila obveznosti iz členov 3 in 4 te odločbe.

                  2)

                  	Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 15. februarja 1978. # SA Ancienne Maison Marcel Bauche in SARL François Delquignies proti Administration française des Douanes. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal d'instance de Valenciennes - Francija. # Zadeva 96/77.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 8. maja 2014.#Caisse nationale des prestations familiales proti Ulrike Wiering in Markusu Wieringu.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Luksemburg).#Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Socialna varnost – Uredba (EGS) št. 1408/71 – Uredba (EGS) št. 574/72 – Družinske dajatve – Družinski dodatki – Dodatek za šolanje – „Elterngeld“ – „Kindergeld“ – Izračun izravnalnega dodatka.#Zadeva C‑347/12.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 8. maja 2014 (
            *1
         )
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Socialna varnost — Uredba (EGS) št. 1408/71 — Uredba (EGS) št. 574/72 — Družinske dajatve — Družinski dodatki — Dodatek za šolanje — ‚Elterngeld‘ — ‚Kindergeld‘ — Izračun izravnalnega dodatka“
      V zadevi C‑347/12,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Cour de cassation (Luksemburg) z odločbo z dne 12. julija 2012, ki je prispela na Sodišče 20. julija 2012, v postopku

         Caisse nationale des prestations familiales

      proti

         Ulrike Wiering,

         Markusu Wieringu,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, E. Juhász, A. Rosas (poročevalec), D. Šváby in C. Vajda, sodniki,
      generalni pravobranilec: M. Wathelet,
      sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. junija 2013,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Caisse nationale des prestations familiales A. Rodesch in R. Jazbinsek, odvetnika,

               —

               za U. Wiering in M. Wieringa G. Pierret in S. Coï, odvetnika,

               —

               za Evropsko komisijo D. Martin in V. Kreuschitz, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 18. julija 2013
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 1(u)(i), 4(1)(h) in 76 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 83) in kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 308, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71), in člena 10(1)(b)(i) Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe št. 1408/71 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 83), kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97 (v nadaljevanju: Uredba št. 574/72).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Caisse nationale des prestations familiales (nacionalni zavod za družinske dajatve, v nadaljevanju: CNPF) ter U. Wiering in M. Wieringom, nemškima državljanoma, ki delata v Nemčiji oziroma v Luksemburgu, zaradi zavrnitve CNPF, da jima plača izravnalni dodatek za družinske dodatke za njuna otroka.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Prva, peta, osma in deseta uvodna izjava Uredbe št. 1408/71 se glasijo:
               „ker določbe za koordinacijo nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti sodijo v okvir svobodnega gibanja delavcev, ki so državljani držav članic, in bi morale prispevati k izboljšanju njihovega življenjskega standarda in pogojev zaposlovanja;
               […]
               ker je v okviru te koordinacije znotraj Skupnosti delavcem, ki živijo v državah članicah, in njihovim vzdrževanim družinskim članom ter preživelim osebam nujno zajamčiti enako obravnavanje v različnih nacionalnih zakonodajah;
               […]
               ker mora za zaposlene in samozaposlene osebe, ki se gibljejo v Skupnosti, veljati sistem socialne varnosti le ene države članice, da bi se preprečilo prekrivanje nacionalnih zakonodaj, ki se uporabljajo, in zapleti, ki lahko iz tega izhajajo;
               […]
               ker [da] bi vsem delavcem, ki delajo na ozemlju ene države članice čim bolj učinkovito zagotovili enako obravnavanje, bi bilo praviloma primerno določiti kot zakonodajo, ki se uporablja, zakonodajo tiste države članice, v kateri je oseba zaposlena ali samozaposlena“.

               4

               Člen 1 te uredbe določa opredelitve pojmov, ki se uporabljajo na področju, ki ga ta uredba ureja.

               5

               Člen 1(u) navedene uredbe določa:

                        „(i)

                        izraz ‚družinske dajatve‘ pomeni vse storitve ali denarne dajatve, namenjene kritju družinskih stroškov po zakonodaji iz člena 4(1)(h), razen posebnih dodatkov ob rojstvu otroka oziroma za posvojitev iz Priloge II;

                        (ii)

                        izraz ‚družinski dodatki‘ pomeni periodične denarne dajatve, ki se dodeljujejo izključno glede na število in, kjer to pride v poštev, glede na starost družinskih članov.“

               6

               Člen 4(1)(h) iste uredbe določa, da se ta uredba uporablja za vso zakonodajo v zvezi s področji socialne varnosti, ki se nanašajo na družinske dajatve.

               7

               Člen 12(1) Uredbe št. 1408/71 določa:
               „Ta uredba ne daje niti ne ohranja pravice do več dajatev iste vrste za isto dobo obveznega zavarovanja. […]“

               8

               Člen 13 te uredbe z naslovom „Splošna pravila“ določa:
               „1.   Ob upoštevanju členov 14c in 14f se za osebe, za katere velja ta uredba, uporablja zakonodaja samo ene države članice. Zakonodaja, ki se uporabi, se določi v skladu z določbami tega naslova.
               2.   V skladu s členi 14 do 17:

                        (a)

                        za osebo, ki je zaposlena na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge države članice ali če je registrirani sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, ki osebo zaposluje, na ozemlju druge države članice;

                  […]“

               9

               Člen 73 navedene uredbe določa:
               „Zaposlena ali samozaposlena oseba, za katero velja zakonodaja države članice, je za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, upravičena do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi, v skladu z določbami Priloge VI.“

               10

               Člen 76 te uredbe določa:
               „1.   Kadar se v istem obdobju, za istega družinskega člana in zaradi opravljanja poklicne dejavnosti, družinske dajatve dodeljujejo po zakonodaji države članice, na ozemlju katere družinski člani stalno prebivajo, upravičenost do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo druge države članice miruje do višine zneska, ki ga določa zakonodaja prve države članice, po potrebi v skladu s členom 73 ali 74.
               2.   Če v državi članici, na katere ozemlju družinski člani stalno prebivajo, zahtevek za družinske dajatve ni vložen, lahko pristojni nosilec druge države članice uporablja določbe odstavka 1, kot če bi bile dajatve dodeljene v prvi državi članici.“

               11

               V členih od 7 do 10a Uredbe št. 574/72 so navedena podrobna pravila za izvajanje člena 12 Uredbe št. 1408/71.

               12

               Člen 10(1) Uredbe št. 574/72 določa:

                        „(a)

                        Upravičenost do družinskih dajatev ali družinskih dodatkov po zakonodaji države članice, v skladu s katero pridobitev pravice do teh dajatev ali dodatkov ni pogojena z zavarovanjem, zaposlitvijo ali samozaposlitvijo, miruje, kadar do zneska teh dajatev obstoji pravica do dajatev v istem obdobju in za istega družinskega člana po nacionalni zakonodaji druge države članice ali z uporabo členov 73, 74, 77 ali 78 uredbe.

                        (b)

                        Kadar pa se na ozemlju prve države članice opravlja poklicna dejavnost:

                                 (i)

                                 v primeru izplačljivih dajatev, ki izhajajo samo iz nacionalne zakonodaje druge države članice ali iz členov 73 ali 74 uredbe, osebi, ki je upravičena do družinskih dajatev, ali osebi, ki se ji morajo dajatve izplačati, pravica do družinskih dajatev, ki izhajajo bodisi samo iz nacionalne zakonodaje te druge države članice bodisi iz omenjenih členov, miruje do zneska družinskih dajatev, določenih z zakonodajo države članice, na ozemlju katere družinski član stalno prebiva. Stroške teh dajatev, ki jih izplačuje država članica, na ozemlju katere družinski član stalno prebiva, krije ta država članica;

                           […]“

               13

               Po eni strani je treba poudariti, da je Uredbo št. 1408/71 zamenjala Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), po drugi strani pa, da je bila Uredba št. 574/72 zamenjana z Uredbo (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 883/2004 (UL L 284, str. 1), pri čemer sta ti novi uredbi začeli veljati 1. maja 2010 v skladu s členom 91 Uredbe št. 883/2004 in členom 97 Uredbe št. 987/2009. Vendar glede na čas dejanskega stanja v zadevi iz postopka v glavni stvari zanj še vedno veljata uredbi št. 1408/71 in št. 574/72.

         Luksemburško pravo

               14

               Sodišče je na podlagi člena 101 Poslovnika predložitvenemu sodišču 15. marca 2013 poslalo zahtevo za podrobnejše podatke. Predložitveno sodišče je bilo pozvano, naj podrobneje opiše luksemburške družinske dajatve iz postopka v glavni stvari in pogoje za njihovo dodelitev. Predložitveno sodišče je z dopisom z dne 29. aprila 2013 med drugim navedlo, da so luksemburške družinske dajatve v postopku v glavni stvari družinski dodatki (v nadaljevanju: luksemburški družinski dodatki), kar velja tudi za dodatek za šolanje, in Sodišču posredovalo besedilo določb luksemburškega prava, ki ureja dodelitev teh dajatev. Pripomnilo je tudi, da nadomestilo za starševski dopust ni predmet spora, ki poteka pred njim, ker je bila zahteva U. Wiering in M. Wieringa v zvezi s tem nadomestilom razglašena za nedopustno.

               15

               V skladu s podatki, ki jih je posredovalo predložitveno sodišče, člen 269, prvi odstavek, luksemburškega zakonika o socialni varnosti določa:
               „Pod pogoji, določenimi v tem poglavju, je do družinskih dodatkov upravičen

                        (a)

                        zase – vsak otrok, ki dejansko in neprekinjeno prebiva v Luksemburgu, kjer ima tudi zakonito prebivališče;

                        (b)

                        za svoje družinske člane – v skladu z veljavnim mednarodnim instrumentom vsakdo, za kogar velja luksemburška zakonodaja in uredbe Skupnosti ali drug dvo- ali večstranski sporazum, ki ga je sklenil Luksemburg na področju socialne varnosti in v katerem je določeno plačilo družinskih dodatkov v skladu z zakonodajo države zaposlitve. Za družinskega člana osebe se šteje otrok, ki spada v družinski krog te osebe, kakor je določen v členu 270. Družinski člani, na katere se nanaša to besedilo, morajo stalno prebivati v državi, na katero se nanašajo zadevne uredbe ali instrumenti.

                  […]“

               16

               V skladu s členom 271, prvi odstavek, tega zakonika pravica do dodatkov velja od meseca rojstva otroka do dopolnjenega osemnajstega leta. V skladu s členom 271, tretji odstavek, istega zakonika se pravica do družinskih dodatkov ohrani največ do dopolnjenega sedemindvajsetega leta starosti za dijake srednjih in srednjih strokovnih šol, ki se redno šolajo.

               17

               Člen 299 luksemburškega zakonika o socialni varnosti določa:
               „(1)   Dodatek za šolanje se na zahtevo dodeli vsaki osebi, ki:

                        (a)

                        ima zakonito prebivališče v smislu člena 269 v Velikem vojvodstvu Luksemburg in tam tudi dejansko prebiva ali ki je na podlagi poklicne dejavnosti zavezanec obveznega socialnega zavarovanja v Luksemburgu in spada na področje uporabe uredb Skupnosti;

                        (b)

                        v svojem gospodinjstvu vzgaja enega ali več otrok, za katere se plačujejo vlagatelju ali njegovemu zakoncu, ki ne živi ločeno, ali partnerju […] družinski dodatki in ki v razmerju do te osebe izpolnjujejo pogoje, določene v členu 270 [tega zakonika v zvezi z določitvijo družinskega kroga];

                        (c)

                        se večinoma posveča vzgoji otrok v družinskem gospodinjstvu in ne opravlja poklicne dejavnosti oziroma ne prejema nadomestnega dohodka.

                  (2)   Z odstopanjem od pogoja, določenega v odstavku 1(c), lahko za dodatek zaprosi vsaka oseba, ki opravlja eno ali več poklicnih dejavnosti ali prejema nadomestni dohodek in ki ima ne glede na trajanje opravljanja dela skupaj z zakoncem, ki ne živi ločeno, ali osebo, s katero živi v skupnem gospodinjstvu, dohodek, ki po odbitku prispevkov za socialno varnost ne presega:

                        (a)

                        trikratne minimalne plače, če vzgaja enega otroka;

                        (b)

                        štirikratne minimalne plače, če vzgaja dva otroka;

                        (c)

                        petkratne minimalne plače, če vzgaja tri otroke ali več.

                  (3)   Z odstopanjem od pogojev, predvidenih v odstavkih 1(c) in 2, lahko za polovični dodatek za šolanje ne glede na svoj dohodek zaprosi vsaka oseba, ki

                        (a)

                        opravlja eno ali več poklicnih dejavnosti s krajšim delovnim časom, če dejansko opravljeni celotni tedenski delovni čas ne presega polovice rednega delovnega časa, ki velja za enako obdobje na podlagi zakona ali kolektivne pogodbe, ali če prejema nadomestni dohodek, ki ustreza delovnemu času, določenemu zgoraj;

                        (b)

                        se v skupnem gospodinjstvu večinoma posveča vzgoji otrok, ki traja najmanj toliko kot polovica rednega delovnega časa, ki je opredeljen v točki (a).

                  […]“

               18

               Člen 302 tega zakonika določa:
               „Dodatek za šolanje se plačuje od prvega dne meseca, ki sledi bodisi poteku porodniškega dopusta ali dopusta za posvojitev bodisi poteku osmega tedna po rojstvu.
               Izplača se v mesecu, za katerega se dolguje.
               Dodatek preneha prvi dan meseca, ki sledi mesecu, v katerem je otrok dopolnil dve leti.
               Z odstopanjem od prejšnjega odstavka se:

                        (a)

                        dodatek ohrani v korist upravičenca, ki v svojem gospodinjstvu vzgaja bodisi dvojčka bodisi tri otroke ali več, dokler so otroci ali eden od otrok mlajši od štirih let;

                        (b)

                        zgornja starostna meja za izplačilo dodatka v primeru rojstva ali večkratne posvojitve več kot dveh otrok poviša za dve leti za dodatnega otroka v korist upravičenca, ki izpolnjuje pogoje iz točke (a).

                  V primeru večkratne posvojitve otrok različnih starosti se zgornja starostna meja uporablja glede na najmlajšega posvojenega otroka.
               Dodatek se ohrani tudi v korist vsakogar, ki v svojem gospodinjstvu vzgaja otroka, starega manj kot štiri dopolnjena leta, za katerega se izplačuje posebni dodatek, določen v členu 272(4).
               Pravica do dodatka preneha, če pogoji za dodelitev, določeni v tem poglavju, niso več izpolnjeni.“

               19

               Člen 303 tega zakonika določa:
               „Dodatek za šolanje je določen v višini 485,01 EUR na mesec, ne glede na število otrok, ki se vzgajajo v istem gospodinjstvu. V primeru uporabe pragov iz člena 299(2) se dodatek zniža, če vsota dohodkov po odbitku prispevkov za socialno varnost in dodatka za šolanje presega navedene pragove.“

               20

               Člen 304 luksemburškega zakonika o socialni varnosti določa:
               „Dodatek za šolanje miruje do zneska vseh istovrstnih dajatev drugih držav (neluksemburških), ki jih je treba izplačati za istega otroka ali iste otroke.
               [N]i ga treba izplačati, če je eden od staršev v zvezi z istim otrokom ali istimi otroki upravičen do nadomestila za starševski dopust, določenega v poglavju VI te knjige, ali dajatve druge države, ki se izplača iz naslova starševskega dopusta. […]“

         Nemško pravo

               21

               Sodišče je 19. marca 2013 nemško vlado pozvalo, naj med drugim pojasni cilje in pogoje podelitve „Kindergeld“ in „Elterngeld“. Nemška vlada je z dopisom z dne 17. aprila 2013 Sodišču predložila informacije o teh dajatvah.

               22

               Iz teh informacij je razvidno, da je „Kindergeld“ eden od vidikov davčne kompenzacije družinskih stroškov, kot je določena v členu 31 zakona o dohodnini (Einkommensteuergesetz, v nadaljevanju: EStG).

               23

               Kot je določeno v tej določbi, je „Kindergeld“ namenjen kritju družinskih stroškov in s tem zagotavljanju minimalnega življenjskega standarda otroku.

               24

               V skladu s členom 62(1) EStG mora imeti upravičenec, to je praviloma eden od staršev, stalno ali običajno prebivališče v Nemčiji ali mora biti neomejeno davčno zavezan v Nemčiji oziroma mora biti obravnavan kot tak. Na podlagi člena 63(1) EStG mora imeti otrok stalno ali običajno prebivališče v eni od držav članic Evropske unije, v Švici, na Islandiji, v Lihtenštajnu ali na Norveškem.

               25

               V skladu s členom 32(4) EStG se za „Kindergeld“ brez kakršnih koli drugih pogojev upošteva otrok do dopolnjenega osemnajstega leta starosti ali do dopolnjenega enaindvajsetega leta starosti, če ni v delovnem razmerju in je prijavljen na nacionalnem zavodu za zaposlovanje kot iskalec zaposlitve, oziroma do dopolnjenega petindvajsetega leta starosti, če se šola ali je na priznanem prostovoljnem služenju vojaškega roka, če pa gre za invalida s fizično ali duševno okvaro, ki ni sposoben sam skrbeti zase, pa starostne omejitve ni.

               26

               V skladu s prvim stavkom člena 66(1) EStG „Kindergeld“ znaša 184 EUR mesečno za vsakega od prvih dveh otrok, 190 EUR za tretjega otroka in 215 EUR za vsakega naslednjega otroka neodvisno od dohodkov in premoženja članov družine.

               27

               V skladu s členom 1(1) zveznega zakona o „Elterngeld“ in starševstvu (Bundeselterngeld- und Elternzeitgesetz, v nadaljevanju: BEEG) je do „Elterngeld“ upravičena vsaka oseba s stalnim ali običajnim prebivališčem v Nemčiji, ki živi s svojim otrokom v skupnem gospodinjstvu, zanj skrbi in ga vzgaja ter bodisi ne opravlja poklicne dejavnosti bodisi opravlja poklicno dejavnost s krajšim delovnim časom. „Elterngeld“ se na podlagi člena 4(1) BEEG lahko izplačuje od rojstva do 14. meseca starosti otroka.

               28

               Na podlagi člena 2(1) BEEG „Elterngeld“ znaša 67 % dohodka, ki ga je oseba ustvarila s poklicno dejavnostjo, ki jo je opravljala pred rojstvom otroka. Izplača se v višini mesečnega zneska do največ 1800 EUR za polne mesece, ko upravičenec ni prejemal dohodkov iz poklicne dejavnosti.

               29

               Če so bili dohodki iz poklicne dejavnosti pred rojstvom nižji od 1000 EUR, se ta delež v skladu s prvim stavkom člena 2(2) BEEG za vsaka 2 EUR pod tem dohodkom 1000 EUR poveča za 0,1 % do 100 %. Če so bili dohodki iz poklicne dejavnosti pred rojstvom višji od 1200 EUR, se delež 67 % v skladu z drugim stavkom člena 2(2) BEEG za vsaka 2 EUR nad tem dohodkom 1200 EUR zmanjša za 0,1 % do 65 %. „Elterngeld“ v skladu s prvim stavkom člena 2(4) BEEG znaša najmanj 300 EUR mesečno, in to na podlagi drugega stavka člena 2(4) tega zakona, tudi če upravičenec pred rojstvom otroka ni prejemal nobenega dohodka iz poklicne dejavnosti.

               30

               Na podlagi prvega stavka člena 2a(1) BEEG se znesek „Elterngeld“, če upravičenec živi v skupnem gospodinjstvu z dvema otrokoma, ki še nista dopolnila treh let, ali s tremi otroki ali več, ki še nimajo šest let, poveča za 10 %, pri čemer to povečanje ne more biti nižje od minimalnega zneska 75 EUR. Na podlagi prvega stavka člena 2a(4) BEEG se v primeru večkratnih rojstev znesek „Elterngeld“ poveča za 300 EUR za drugega in vsakega naslednjega otroka.

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               31

               U. in M. Wiering s svojima otrokoma živita v Trierju (Nemčija). Iz spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da je M. Wiering zaposlen v Luksemburgu, njegova žena pa kot uradnica dela v Nemčiji.

               32

               M. Wiering je 12. oktobra 2007 od CNPF zahteval izplačilo družinskih dodatkov za svoja otroka.

               33

               Upravni odbor CNPF je U. Wiering in M. Wieringu zavrnil izplačilo izravnalnega dodatka v zvezi z družinskimi dajatvami, dolgovanimi za njuna otroka, ki ustreza razliki med dajatvami, določenimi z luksemburškim pravom, in tistimi, ki se izplačujejo na podlagi zakonodaje države članice stalnega prebivališča, z obrazložitvijo, da znesek zadnjih, in sicer „Kindergeld“ in „Elterngeld“, za obdobje med 1. julijem 2007 in 31. majem 2008 presega dajatve po luksemburškem pravu, to je družinske dodatke in dodatek za šolanje.

               34

               Conseil arbitral des assurances sociales je s sodbo z dne 31. julija 2009 tožbo U. Wiering in M. Wieringa zoper odločbo upravnega odbora CNPF zavrnilo kot neutemeljeno.

               35

               Conseil supérieur de la sécurité sociale je na pritožbo U. Wiering in M. Wieringa s sodbo z dne 16. marca 2011 spremenilo to sodbo in razsodilo, da imata U. in M. Wiering pravico do izplačila izravnalnega dodatka za svoja otroka za navedeno obdobje. Conseil supérieur de la sécurité sociale je menilo, da je „Elterngeld“ družinska dajatev, ki se plačuje članu družine, ki skrbi za vzgojo otrok, in ne samim otrokom. Menilo je, da te dajatve zato ni mogoče upoštevati za določitev izravnalnega dodatka, ki se izplača zaposlenemu iz naslova družinskih dodatkov, ki jih dobiva za račun svojih otrok, saj se za določitev tega izravnalnega dodatka upoštevajo samo družinske dajatve, dolgovane za istega družinskega člana, ne pa tiste, ki so dolgovane za druge družinske člane.

               36

               CNPF je vložil kasacijsko pritožbo zoper to sodbo in navedel štiri kasacijske razloge. Drugi, tretji in četrti se nanašajo na kršitev, zavrnitev uporabe oziroma napačno razlago členov 10(1)(b)(i) in 10(3) Uredbe št. 574/72 ter člena 76(1) Uredbe št. 1408/71.

               37

               CNPF conseil supérieur de la sécurité sociale v zvezi s sodbo očita, da se pri izračunu izravnalnega dodatka ni upošteval „Elterngeld“ in da so se tako kršile te določbe.

               38

               Predložitveno sodišče dvomi o tem, ali je treba za izračun izravnalnega dodatka upoštevati samo istovrstne družinske dajatve ali pa vse družinske dajatve, ki jih prejema družina delavca migranta. Cour de cassation je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je za izračun izravnalnega dodatka, ki ga morebiti mora izplačati pristojni organ države članice, v kateri je oseba zaposlena, v skladu s členi 1(u)(i), 4(1)(h) in 76 Uredbe [št. 1408/71] in členom [10(1)(b)(i)] Uredbe [št. 574/72] kot istovrstne družinske dajatve treba upoštevati vse dajatve, ki jih dobiva družina delavca migranta v državi prebivališča, v tem primeru ‚Elterngeld‘ in ‚Kindergeld‘, ki ju določa nemška zakonodaja?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               39

               Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člene 1(u)(i), 4(1)(h) in 76 Uredbe št. 1408/71 in člen 10(1)(b)(i) Uredbe št. 574/72 razlagati tako, da je treba za izračun izravnalnega dodatka, ki ga je morebiti treba izplačati delavcu migrantu v državi članici njegove zaposlitve, kot istovrstne dajatve upoštevati vse družinske dajatve, ki jih dobiva družina tega delavca na podlagi zakonodaje države članice stalnega prebivališča, v tem primeru „Elterngeld“ in „Kindergeld“, ki ju določa nemška zakonodaja.

               40

               Najprej je treba spomniti, da člen 73 Uredbe št. 1408/71, ki določa, da je delavec, za katerega velja zakonodaja države članice, za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, upravičen do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi, čeprav je splošno pravilo na področju družinskih dajatev, ni absolutno pravilo (glej v tem smislu sodbo Schwemmer, C‑16/09, EU:C:2010:605, točki 41 in 42).

               41

               Ugotoviti je namreč treba, da v skladu s členom 12 Uredbe št. 1408/71 ta uredba ne daje niti ne ohranja pravice do več dajatev iste vrste za isto dobo obveznega zavarovanja.

               42

               Če obstaja verjetnost prekrivanja pravic, določenih z zakonodajo države stalnega prebivališča, s pravicami, določenimi z zakonodajo države zaposlitve, je tako treba člen 73 te uredbe upoštevati glede na določbe o preprečevanju prekrivanja iz te uredbe in Uredbe št. 574/72, in sicer zlasti s členom 76 Uredbe št. 1408/71 in členom 10 Uredbe št. 574/72 (glej v tem smislu sodbo Schwemmer, EU:C:2010:605, točki 43 in 44).

               43

               Iz spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da v zadevi v postopku v glavni stvari zakonodaja države članice stalnega prebivališča U. Wiering in M. Wieringa, to je Zvezna republika Nemčija, daje pravico do družinskih dajatev, ki se obravnavajo v zadevi v glavni stvari, če je stalno ali običajno prebivališče v tej državi članici, in ne „zaradi opravljanja poklicne dejavnosti“, kakor je to določeno v členu 76 Uredbe št. 1408/71, da se lahko uporabi. Konkretno je pogoj za „Elterngeld“ stalno ali običajno prebivališče v Nemčiji ter neopravljanje poklicne dejavnosti oziroma njeno neopravljanje s polnim delovnim časom, in to kljub temu, da se znesek te dajatve praviloma izračuna na podlagi prejšnjih dohodkov iz poklicne dejavnosti.

               44

               Zato se člen 76 ne uporabi v primeru, kakršen je ta, ki se obravnava v zadevi v glavni stvari (glej v tem smislu sodbi Dodl in Oberhollenzer, C‑543/03, EU:C:2005:364, točka 53, in Schwemmer, EU:C:2010:605, točka 46).

               45

               Nasprotno pa je primer, v katerem pravica do družinskih dajatev v državi članici stalnega prebivališča ni odvisna od zavarovanja, zaposlitve ali samozaposlitve, temveč je zanjo postavljen pogoj stalnega prebivališča, zajet v členu 10 Uredbe št. 574/72.

               46

               V skladu s pravilom o preprečevanju prekrivanja iz člena 10(1)(a) te uredbe dodatki, ki jih izplačuje država članica zaposlitve, prevladajo nad dodatki, ki jih izplačuje država članica stalnega prebivališča, ki zato mirujejo. Vendar v primeru, da se poklicna dejavnost opravlja v zadnjenavedeni državi, člen 10(1)(b)(i) te uredbe določa obratno rešitev, in sicer da pravica do dodatkov, ki jih izplačuje država članica stalnega prebivališča, prevlada nad pravico do dodatkov, ki jih izplačuje država članica zaposlitve, ki tako mirujejo.

               47

               Tako je Sodišče presodilo, da opravljanje poklicne dejavnosti s strani osebe, ki skrbi za otroke, še posebej s strani zakonca upravičenca do dajatev v smislu člena 73 Uredbe št. 1408/71, v državi članici stalnega prebivališča otrok, v skladu s členom 10 Uredbe št. 574/72 povzroči mirovanje pravice do dodatkov, določenih v navedenem členu 73, do višine dodatkov enake narave, ki jih država članica stalnega prebivališča dejansko izplača, in to ne glede na to, kdo je neposredni upravičenec do družinskih dodatkov, ki ga določa država članica stalnega prebivališča (glej v tem smislu sodbi Dodl in Oberhollenzer, EU:C:2005:364, točka 59, in Weide, C‑153/03, EU:C:2005:428, točka 30).

               48

               Glede tega se zainteresirani, ki so bili zastopani na obravnavi, strinjajo, da U. Wiering ni izgubila svojega statusa uradnice v Nemčiji v obdobju, v katerem je bila upravičena do „Elterngeld“, kar pa mora predložitveno sodišče kljub temu preveriti. Če je to bilo tako, bi bila določba o preprečevanju prekrivanja, ki bi se uporabila v postopku v glavni stvari – če bi se lahko štelo, da je U. Wiering v zadevnem obdobju v Nemčiji opravljala poklicno dejavnost – člen 10(1)(b)(i) Uredbe št. 574/72.

               49

               Iz tega sledi – s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče – da je bila Zvezna republika Nemčija država članica, ki je bila prvenstveno pristojna za izplačevanje družinskih dajatev U. Wiering in M. Wieringu za obdobje, ki se obravnava v zadevi v glavni stvari, tako da imata zadnja pravico, da jima pristojni organ v državi članici zaposlitve M. Wieringa, in sicer CNPF, izplača samo morebiten izravnalni dodatek, ki je enak razliki med zneskom dajatev, določenih z luksemburškim pravom, in zneskom dajatev, prejetih v Nemčiji (glej v tem smislu sodbo McMenamin, C‑119/91, EU:C:1992:503, točka 26).

               50

               Poleg tega je treba ugotoviti, da se opredelitev različnih dajatev, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, za družinske dajatve ni izpodbijala.

               51

               Zato je treba ugotoviti, ali – kot to poudarja CNPF – v okviru izračuna izravnalnega dodatka, ki se zahteva v primeru, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, člen 10(1)(b)(i) Uredbe št. 574/72 zahteva, da se upoštevajo vse družinske dajatve, prejete v državi članici stalnega prebivališča družine delavca migranta.

               52

               Kakor je generalni pravobranilec poudaril v točki 52 sklepnih predlogov, se, ker je člen 12 Uredbe št. 1408/71 vključen v naslov I te uredbe v zvezi s splošnimi določbami, načela, ki jih določa ta določba, uporabljajo za prednostna pravila v primeru prekrivanja upravičenosti do družinskih dajatev ali družinskih dodatkov, ki so določena v členu 76 te uredbe in členu 10 Uredbe št. 574/72.

               53

               Ugotoviti je treba, da na podlagi člena 12 Uredbe št. 1408/71 samo pravica do prejemanja več dajatev iste vrste za isto dobo pomeni neupravičeno prekrivanje.

               54

               Glede tega je iz sodne prakse Sodišča razvidno, da je treba neodvisno od posebnosti različnih nacionalnih zakonodaj šteti, da so dajatve socialne varnosti iste vrste, če so njihovi predmet in cilj ter tudi osnova za izračun in pogoji za dodelitev enaki. Zgolj formalnih značilnosti pa, nasprotno, ni mogoče šteti za pomembne dejavnike razvrstitve dajatev (glej zlasti sodbi Valentini, 171/82, EU:C:1983:189, točka 13, in Knoch, C‑102/91, EU:C:1992:303, točka 40).

               55

               Vendar je Sodišče dodalo, da bi zaradi številnih razlik med nacionalnimi sistemi socialne varnosti zahteva po popolni enakosti pri osnovi za izračun ali pogojih za dodelitev povzročila, da bi bila uporaba prepovedi prekrivanja iz člena 12 Uredbe št. 1408/71 bistveno manjša. Tak učinek bi bil v nasprotju s ciljem take prepovedi, ki je preprečiti neupravičeno prekrivanje socialnih dajatev (glej sodbo Knoch, EU:C:1992:303, točka 42).

               56

               Sodišče je prav tako presodilo, da je iz besedila te določbe razvidno, da ne gre za prekrivanje samo takrat, kadar je ena oseba hkrati upravičena do dveh različnih družinskih dajatev, ampak tudi takrat, kadar sta do takih dajatev upravičeni različni osebi, v obravnavanem primeru oba od staršev, za istega otroka. Smisel določb Uredbe št. 1408/71, ki urejajo prekrivanje družinskih dajatev, in rešitve, ki so za to predvidene, namreč kažejo na to, da je namen zadevne določbe preprečiti, da so lahko tako neposredni upravičenec do družinske dajatve, to je delavec, kot tudi njeni posredni upravičenci, to so člani njegove družine, hkrati upravičeni do dveh dajatev iste vrste (glej v tem smislu sodbo Dammer, C‑168/88, EU:C:1989:652, točki 10 in 12).

               57

               Dodati je treba, da se Uredba št. 1408/71 po eni strani nanaša na „družinske dajatve“, opredeljene v členu 1(u)(i) te uredbe, in po drugi strani na „družinske dodatke“, ki tvorijo eno kategorijo „družinskih dajatev“ in so opredeljeni v členu 1(u)(ii) te uredbe.

               58

               Iz navedenega je razvidno, da različne družinske dajatve, do katerih je lahko upravičen delavec migrant na podlagi zakonodaje države članice zaposlitve, in tiste, ki jih ta delavec ali člani njegove družine prejemajo na podlagi zakonodaje države članice stalnega prebivališča, niso nujno dajatve „iste vrste“ v smislu člena 12 Uredbe št. 1408/71.

               59

               Čeprav so namreč te družinske dajatve v skladu s členom 1(u)(i) te uredbe namenjene kritju družinskih stroškov, pa nimajo nujno vse istega specifičnega namena niti istih značilnosti ali upravičencev.

               60

               Poleg tega so samo nekatere od njih družinski dodatki v smislu člena 1(u)(ii) te uredbe.

               61

               Tako je treba za uporabo določbe o preprečevanju prekrivanja iz člena 10(1)(b)(i) Uredbe št. 574/72 v okviru izračuna izravnalnega dodatka, do katerega je morebiti upravičen delavec migrant v državi članici zaposlitve, med različnimi družinskimi dajatvami, do katerih ima ta delavec pravico na podlagi zakonodaje te države, in tistimi, ki jih ta delavec ali člani njegove družine prejemajo na podlagi zakonodaje države članice stalnega prebivališča, razlikovati tiste, ki so „iste vrste“ v smislu člena 12 Uredbe št. 1408/71, ob upoštevanju njihovega cilja, namena, osnove za izračun in njihovih pogojev za dodelitev ter upravičencev.

               62

               Na koncu mora predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejanskega stanja iz spora o glavni stvari in razlago nacionalne zakonodaje, glede na te elemente ugotoviti, ali je mogoče za „Elterngeld“ šteti, da je iste vrste kot luksemburški družinski dodatki, in ali ga je torej mogoče upoštevati za izračun izravnalnega dodatka, ki se morebiti mora izplačati U. Wiering in M. Wieringu (glej v tem smislu sodbo Ottica New Line di Accardi Vincenzo, C‑539/11, EU:C:2013:591, točka 48 in navedena sodna praksa).

               63

               Sodišče, ki mora predložitvenemu sodišču dati koristen odgovor, pa je pristojno temu dati oporne točke na podlagi spisa zadeve iz postopka v glavni stvari ter pisnih in ustnih stališč, ki so mu bila predložena, tako da predložitveno sodišče lahko razsodi (glej sodbo Ottica New Line di Accardi Vincenzo, EU:C:2013:591, točka 49 in navedena sodna praksa).

               64

               Čeprav se v zadevi iz postopka v glavni stvari ne izpodbija, da so luksemburški družinski dodatki iste vrste kot „Kindergeld“, pa U. in M. Wiering kljub temu navajata, da ti družinski dodatki v bistvu niso dajatve iste vrste kot „Elterngeld“. „Elterngeld“ naj se torej ne bi smela upoštevati v okviru izračuna izravnalnega dodatka, ki ga je M. Wiering zahteval od CNPF.

               65

               V zvezi s tem je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je namen dajatev, kakršne so „Kindergeld“ in luksemburški družinski dodatki, omogočiti staršem, da krijejo stroške, povezane z otrokovimi potrebami, in da se dodelijo ne glede na dohodek ali premoženje družinskih članov niti glede na morebitne poklicne dejavnosti staršev. Tako je končni upravičenec teh dajatev sam otrok, in ne starši. Poleg tega se zdi, da te dajatve pomenijo periodične denarne dajatve, ki se dodeljujejo izključno glede na število in starost otrok, tako da se lahko opredelijo kot „družinski dodatki“ v smislu člena 1(u)(ii) Uredbe št. 1408/71.

               66

               Kar zadeva „Elterngeld“, pa je, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 66 sklepnih predlogov, iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da se taka dajatev z več vidikov jasno razlikuje od dajatev, kot so „Kindergeld“ in luksemburški družinski dodatki, kar zadeva na eni strani njihove cilje in značilnosti in na drugi strani njihove upravičence.

               67

               V skladu s podatki, ki jih je posredovala nemška vlada, je namen „Elterngeld“ pomagati družinam, da ohranijo življenjski standard, kadar se starši primarno posvečajo vzgoji svojih otrok. Namen „Elterngeld“ je predvsem prispevati k ohranitvi življenjskega standarda v primeru začasnega, popolnega ali delnega prenehanja poklicne dejavnosti staršev zaradi potreb vzgoje majhnih otrok.

               68

               Tako je tisti od staršev, ki skrbi za otroka in ne opravlja poklicne dejavnosti oziroma ki prekine ali zmanjša to dejavnost, glede na svoje morebitne dohodke pred to prekinitvijo ali zmanjšanjem v prvem letu otroka upravičen do nadomestila za izgubo dohodkov, ki je namenjeno temu, da se ohrani življenjski standard njegove družine. Poudariti je treba, da je znesek „Elterngeld“ načeloma 67 % prejšnje plače in ne more presegati 1800 EUR mesečno.

               69

               Zato je razvidno, da je cilj take dajatve, kot je „Elterngeld“, omogočiti, da je v takih okoliščinah eden od staršev upravičen do prispevka za ohranjanje življenjskega standarda svoje družine, katerega višina je praviloma povezana z dohodki, ki jih je prejemal na podlagi prejšnje poklicne dejavnosti.

               70

               Tako se v nasprotju s „Kindergeld“ in luksemburškimi družinskimi dodatki „Elterngeld“ ne dodeli izključno na podlagi števila otrok in njihove starosti. Čeprav so nekateri pogoji njene dodelitve povezani z obstojem otroka in njegovo starostjo, pa se načeloma izračuna glede na plačo, ki jo je tisti od staršev, ki skrbi za otroka, prejemal pred prekinitvijo svoje poklicne dejavnosti. Njen znesek se poveča samo, če je družina številna ali v primeru večkratnih rojstev.

               71

               Torej, čeprav dajatev, kakršna je „Elterngeld“, pomeni „družinsko dajatev“ v smislu člena 1(u)(i) Uredbe št. 1408/71 (glej po analogiji sodbo Kuusijärvi, C‑275/96, EU:C:1998:279, točka 60), pa se kljub temu ne more opredeliti kot „družinski dodatek“ v smislu člena 1(u)(ii) te uredbe.

               72

               Poleg tega je treba poudariti, da je v zadevi v postopku v glavni stvari CNPF v izračun izravnalnega dodatka vključil tudi dodatek za šolanje. Kot pa je poudaril generalni pravobranilec v točkah 34 in 74 sklepnih predlogov in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, U. Wiering ni zaprosila za ta dodatek in glede na člen 304 luksemburškega zakonika o socialni varnosti ni gotovo, da bi bila do njega tudi upravičena.

               73

               Glede tega je treba pojasniti, da tudi če bi bilo mogoče za to dajatev šteti, da je iste vrste kot luksemburški družinski dodatki, pa je iz sodne prakse vsekakor razvidno, da zato, da bi bilo mogoče šteti, da je v nekem primeru tako prekrivanje podano, ne zadostuje, na primer, da so take dajatve dolgovane v državi članici stalnega prebivališča zadevnega otroka in da se, vzporedno, zgolj utegnejo dolgovati v drugi državi članici, v kateri je zaposlen eden od staršev tega otroka (glej sodbo Schwemmer, EU:C:2010:605, točka 52).

               74

               Sodišče je tako glede člena 10 Uredbe št. 574/72 menilo, da mora, da bi bilo mogoče šteti, da so družinske dajatve dolgovane na podlagi zakonodaje države članice, zakon te države priznavati pravico do izplačevanja dajatev v korist družinskega člana, ki dela v tej državi. Zainteresirana oseba mora torej za to, da bi lahko uveljavljala to pravico, izpolnjevati vse pogoje, tako formalne kot materialne, ki jih določa nacionalna zakonodaja te države, med katerimi je lahko, odvisno od primera, pogoj, da je bil vložen predhodni zahtevek za take dajatve (glej sodbo Schwemmer, EU:C:2010:605, točka 53).

               75

               Posledično, tudi ob predpostavki, da je mogoče za dodatek za šolanje šteti, da je iste vrste kot luksemburški družinski dodatki, pa v primeru, da pogoji, ki jih postavlja luksemburško pravo za upravičenost do dodatka za šolanje v zadevi iz postopka v glavni stvari, niso bili izpolnjeni, tega dodatka ni mogoče upoštevati za izračun izravnalnega dodatka, ki se morebiti mora plačevati U. Wiering in M. Wieringu.

               76

               Ob upoštevanju vsega navedenega je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člena 1(u)(i) in 4(1)(h) Uredbe št. 1408/71 ter člen 10(1)(b)(i) Uredbe št. 574/72 razlagati tako, da se v primeru, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, za izračun izravnalnega dodatka, ki ga je morebiti treba izplačati delavcu migrantu v državi članici njegove zaposlitve, ne smejo upoštevati vse družinske dajatve, ki jih prejema družina tega delavca na podlagi zakonodaje države članice stalnega prebivališča, ker „Elterngeld“, ki jo določa nemška zakonodaja, ni dajatev iste vrste v smislu člena 12 Uredbe št. 1408/71 kot „Kindergeld“, ki jo določa ista zakonodaja, in družinski dodatki, ki jih določa luksemburška zakonodaja, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

         Stroški

               77

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                     Člena 1(u)(i) in 4(1)(h) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 in kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, ter člen 10(1)(b)(i) Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, je treba razlagati tako, da se v primeru, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, za izračun izravnalnega dodatka, ki ga je morebiti treba izplačati delavcu migrantu v državi članici njegove zaposlitve, ne smejo upoštevati vse družinske dajatve, ki jih prejema družina tega delavca na podlagi zakonodaje države članice stalnega prebivališča, ker „Elterngeld“, ki jo določa nemška zakonodaja, ni dajatev iste vrste v smislu člena 12 Uredbe št. 1408/71 kot „Kindergeld“, ki jo določa ista zakonodaja, in družinski dodatki, ki jih določa luksemburška zakonodaja, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 10. decembra 2008. # JTEKT Corp. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Državne pomoči - Odločba Komisije, da ne poda ugovorov - Ničnostna tožba - Rok za vložitev tožbe - Objava kratkega obvestila - Neobstoj znatne prizadetosti konkurenčnega položaja - Nedopustnost - Lastnost zainteresiranega - Dopustnost - Opustitev začetka formalnega postopka preiskave - Neobstoj resnih težav. # Zadeva T-462/05.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 10. decembra 2008 – JTEKT proti UUNT (IFS)
      (Zadeva T-462/05)
      „Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti IFS – Absolutni razlog za zavrnitev – Neopisnost – Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda (Uredba Sveta št. 40/94, člen
         7(1)(c)) (Glej točke 25, 31, 39 in 40.)

      Predmet

               Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 14. septembra 2005 (zadeva R 1157/2004-1) glede zahteve za registracijo
                  besedne znamke IFS kot znamke Skupnosti.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               JTEKT Corp.

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka IFS za proizvode iz razreda 12 – prijava št. 3157492

               Odločba preizkuševalca:

               Registracija se zavrne.

               Odločba odbora za pritožbe:

               Pritožba se zavrne.

      Izrek

                  1)

                  	Odločba prvega odbora Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 14. septembra 2005 (zadeva R
                     1157/2004-1) se razveljavi.

                  2)

                  	OHMI nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila JTEKT Corp.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. novembra 2000. # SCA Holding Ltd proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Konkurenca - Globa - Obrazložitev. # Zadeva C-297/98 P.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 9. junija 2009. # Thierry Nardin proti Evropskemu parlamentu. # Javni uslužbenci - Uradniki - Nadomestilo. # Zadeva F-12/08.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
      (prvi senat)
      z dne 9. junija 2009
      Zadeva F-12/08
      Thierry Nardin
      proti
      Evropskemu parlamentu
      „Javni uslužbenci – Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Nepodelitev – Pogoj iz člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom – Predlog za razglasitev ničnosti – Nezakonitost postopka zaposlovanja – Brezpredmetnost – Odškodninski zahtevek“
      Predmet:      Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero T. Nardin v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropskega
         parlamenta z dne 2. aprila 2007 o določitvi njegovih „pravic v zvezi z nastopom službe“ in zavrnitvi pravice do izselitvenega
         dodatka ter naložitev Parlamentu, naj izplača izselitveni dodatek od aprila 2007 in 10.000 EUR za povrnitev nepremoženjske
         škode, ki naj bi jo utrpel.

      Odločitev:      Tožba se zavrne. Tožeča stranka in Parlament nosita lastne stroške. Komisija Evropskih skupnosti, intervenientka v podporo
         predlogom Parlamenta, nosi lastne stroške.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Predmet – Pogoji za podelitev – Neobstoj običajnega prebivališča ali glavne
            poklicne dejavnosti v kraju zaposlitve pred nastopom službe – Pojem
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 4(1)(a))
      2.      Uradniki – Tožba – Razlogi – Tožbeni razlog v zvezi z nezakonitostjo postopka zaposlovanja zadevne osebe
      1.      Razlog za obstoj izselitvenega dodatka iz člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je nadomestiti posebne izdatke
         in neugodnosti, ki so posledica stalnega opravljanja dela v državi, v kateri uradnik ni vzpostavil trajnih vezi pred začetkom
         dela. Kadar se – za sklepanje na obstoj takih vezi – od zadevne osebe zahteva, da je v državi Skupnosti, v kateri bo v prihodnje
         zaposlena, običajno delala celotno opredeljeno obdobje, to pomeni, da poklicne storitve, ki jih je opravljala v drugih državah
         in zaradi katerih je bila v tem obdobju občasno za krajši čas odsotna, ne zadostujejo, da opravljanje glavne poklicne dejavnosti
         uradnika v državi zaposlitve ne bi več štelo za običajno.

      (Glej točki 32 in 33.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 9. oktober 1984, Witte proti Parlamentu, 188/83, Recueil, str. 3465, točka 11;
      Sodišče prve stopnje: 14. december 1995, Diamantaras proti Komisiji, T-72/94, RecFP, str. I-A-285 in II-865, točka 51 in navedena
         sodna praksa.

      2.      Uradnik se ne more sklicevati na nezakonitost postopka, po katerem ga je institucija Skupnosti zaposlila, da bi predlagal
         razglasitev ničnosti njene odločbe o določitvi njegovih pravic v zvezi z nastopom službe in zavrnitvi pravice do izselitvenega
         dodatka, ker ni zadostne vzročne zveze med postopkom zaposlovanja zadevne osebe in sporno odločbo. Na podlagi nepravilnosti,
         povezanih s postopkom zaposlovanja, bi bilo mogoče podpreti kvečjemu predloge za razglasitev ničnosti odločbe o zaposlitvi;
         vprašanje zakonitosti odločitve o določitvi pravic uradnika v zvezi z nastopom službe pa se razlikuje od zakonitosti postopka,
         po katerem je navedena institucija zadevno osebo zaposlila.

      (Glej točko 39.)


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 15. maja 2003. # Athanasios Pitsiorlas proti Svetu Evropske unije in Evropski centralni banki. # Pritožba. # Zadeva C-193/01 P.