title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 17. februarja 2011. # Marc Berel in drugi proti Administration des douanes de Rouen in drugi. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour d’appel de Rouen - Francija. # Carinski zakonik Skupnosti - Členi 213, 233 in 239 - Solidarna obveznost več dolžnikov za isti carinski dolg - Odpust uvoznih dajatev - Ugasnitev carinskega dolga - Možnost solidarnega dolžnika, da se sklicuje na odpust, odobren drugemu solidarnemu dolžniku - Neobstoj. # Zadeva C-78/10.

text:
      Zadeva C-78/10
      Marc Berel, pooblaščenec družbe Port Angot Développement, in drugi
      proti
      Administration des douanes de Rouen in drugim
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel de Rouen)
      „Carinski zakonik Skupnosti – Členi 213, 233 in 239 – Solidarna obveznost več dolžnikov za isti carinski dolg – Odpust uvoznih dajatev – Ugasnitev carinskega dolga – Možnost solidarnega dolžnika, da se sklicuje na odpust, odobren drugemu solidarnemu dolžniku − Neobstoj“
      Povzetek sodbe
      Lastna sredstva Evropske unije – Povrnitev ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev – Več dolžnikov – Odpust dajatev, ki je
            odobren sodolžniku na podlagi člena 239 carinskega zakonika Skupnosti – Ugasnitev dolga za vse solidarne dolžnike – Nedopustnost
      (Uredba Sveta št. 2913/92, členi 213, 233 in 239)
      Člene 213, 233 in 239 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 82/97, je
         treba razlagati tako, da ti v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213 nasprotujejo
         uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih dolžnikov na podlagi
         navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena v členu 233, prvi
         odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni plačila dolga do
         zneska, za katerega je bil odobren odpust.

      Iz sistematike navedenega člena 239 namreč izhaja, da se je mogoče na odločbo o odpustu dajatev, utemeljeno s to določbo,
         sklicevati le v korist vlagatelja zahtevka za odpust. Preizkus neobstoja goljufivega ravnanja in očitne malomarnosti udeleženega,
         s katerim ta člen pogojuje odobritev odpusta uvoznih dajatev, je treba opraviti glede na posebne okoliščine, upoštevne za
         dogodek, ki je za vsakega sodolžnika posebej povzročil nastanek carinskega dolga, in glede na strokovne izkušnje in skrbno
         ravnanje vsakega sodolžnika v zvezi z dejstvi, ki so mu očitana in s katerimi je utemeljena njegova solidarna obveznost.

      (Glej točke 52, 61 in 66 ter izrek.)

SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 17. februarja 2011(*)

      „Carinski zakonik Skupnosti – Členi 213, 233 in 239 – Solidarna obveznost več dolžnikov za isti carinski dolg – Odpust uvoznih dajatev – Ugasnitev carinskega dolga – Možnost solidarnega dolžnika, da se sklicuje na odpust, odobren drugemu solidarnemu dolžniku − Neobstoj“
      V zadevi C‑78/10,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo cour d’appel de Rouen
         (Francija) z odločbo z dne 28. januarja 2010, ki je prispela na Sodišče 10. februarja 2010, v postopku

      Marc Berel, pooblaščenec družbe Port Angot Développement,

      Emmanuel Hess, stečajni upravitelj družbe Port Angot Développement,

      Rijn Schelde Mondia France SA,
      Receveur principal des douanes de Rouen Port,
      Administration des douanes – Havre port,
      Société Port Angot Développement, pravna naslednica družbe Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS,

      Asia Pulp & Paper France EURL
      proti
      Administration des douanes de Rouen,
      Receveur principal des douanes du Havre,
      Administration des douanes du Havre,
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, K. Schiemann, L. Bay Larsen, sodnika, C. Toader in A. Prechal (poročevalka),
         sodnici,

      generalna pravobranilka: V. Trstenjak,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. novembra 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za M. Berela, pooblaščenca družbe Port Angot Développement, E. Taÿ Pamart, odvetnik,
      –        za Asia Pulp & Paper France EURL F. Citron in S. Le Roy, odvetnika,
      –        za francosko vlado G. de Bergues in B. Cabouat, zastopnika,
      –        za Evropsko komisijo L. Bouyon in B.-R. Killmann, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 16. decembra 2010,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 213, 233 in 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992
         o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES)
         št. 82/97 z dne 19. decembra 1996 (UL 1997, L 17, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. Berelom, pooblaščencem družbe Port Angot Développement, pravne naslednice družbe
         Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS (v nadaljevanju: Maprochim), družbama Rijn Schelde Mondia France
         SA (v nadaljevanju: Mondia France) in Asia Pulp & Paper France EURL (v nadaljevanju: Asia P & P) ter administration des douanes
         de Rouen, receveur principal des douanes du Havre in administration des douanes du Havre (v nadaljevanju: carinski organi)
         v zvezi z izterjavo carinskega dolga, k plačilu katerega so solidarno zavezane družbe Maprochim, Asia P & P in Mondia France
         in za katerega je bil zadnjenavedeni družbi priznan delni odpust plačila.

       Pravni okvir
       Pravo Unije
      3        Člen 4 carinskega zakonika določa:

      „V tem zakoniku veljajo naslednje opredelitve:
      […]
      (9)       ‚Carinski dolg‘ pomeni obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) […], ki veljajo za določeno blago
         po veljavnih predpisih Skupnosti.

      […]
      (12)  ‚Dolžnik‘ pomeni osebo, ki je dolžna plačati carinski dolg.
      […]“
      4        Člen 5 carinskega zakonika določa, da:

      „1. […] lahko vsakdo imenuje zastopnika, ki zanj pri carinskih organih izvršuje opravila in formalnosti v skladu s carinskimi
         predpisi.

      2. Tako zastopanje je lahko:
      –        neposredno, pri čemer zastopnik nastopa v tujem imenu in za tuj račun, ali
      –        posredno, pri čemer zastopnik nastopa v svojem imenu, a za tuj račun.
      […]
      4. Zastopnik mora izjaviti, da nastopa v imenu zastopane osebe, pojasniti, ali gre za neposredno ali za posredno zastopanje,
         ter biti pooblaščen, da nastopa kot zastopnik.

      Oseba, ki ne izjavi, da nastopa v tujem imenu ali za tuj račun, ali ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, pa
         ni pooblaščena, se šteje, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun.

      […]“
      5        Člen 202 carinskega zakonika določa:

      „1.       Carinski dolg pri uvozu nastane:
      (a)       z nezakonitim vnosom blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, na carinsko območje Skupnosti
      […]
      V skladu s tem členom se šteje za nezakoniti vnos vsak vnos, pri katerem gre za kršitev členov 38 do 41 in druge alinee člena
         177.

      2.       Carinski dolg nastane v trenutku nezakonitega vnosa blaga.
      3.       Dolžniki so:
      –        oseba, ki je nezakonito vnesla blago,
      –        osebe, ki so sodelovale pri vnosu in so vedele ali bi morale vedeti, da je bil vnos nezakonit,
      –        kakor tudi osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali
         bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo nezakonito vneseno.“

      6        Člen 203 carinskega zakonika določa:

      „1.       Carinski dolg pri uvozu nastane:
      –        z nezakonito odstranitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora.
      2.       Carinski dolg nastane v trenutku odstranitve blaga izpod carinskega nadzora.
      3.       Dolžniki so:
      –        oseba, ki je odstranila blago izpod carinskega nadzora,
      –        osebe, ki so bile udeležene pri odstranitvi in so vedele ali bi morale vedeti, da gre za odstranitev blaga izpod carinskega
         nadzora,

      –        osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali bi morale
         vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, kakor tudi

      –        po potrebi oseba, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi ali uporabe carinskega postopka,
         v katerega je bilo dano to blago.“

      7        Člen 213 carinskega zakonika določa:

      „Če obstaja za isti carinski dolg več dolžnikov, so ti solidarno zavezani plačilu tega dolga.“
      8        Člen 233 navedenega zakonika določa, da:

      „[…] carinski dolg ugasne:
      (a)       s plačilom zneska dajatev;
      (b)       z odpustom zneska dajatev;
      […]“
      9        Člen 236 carinskega zakonika določa:

      „1. Uvozne ali izvozne dajatve se povrnejo, kolikor se ugotovi, da v trenutku plačila znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan
         ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).

      Uvozne ali izvozne dajatve se odpustijo, kolikor se ugotovi, da v trenutku vknjižbe znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan
         ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).

      Povračilo ali odpust se ne odobri, če so dejstva, ki so povzročila plačilo ali vknjižbo zneska, ki ni bil zakonsko dolgovan,
         posledica goljufivega dejanja udeleženega.

      2. Povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem carinskem uradu
         pred potekom roka treh let, ki se šteje od dneva posredovanja sporočila o teh dajatvah dolžniku.

      Ta rok se podaljša, če udeleženi dokaže, da zahtevka v tem roku ni mogel vložiti zaradi nepredvidljivega dogodka ali višje
         sile.

      Carinski organi po službeni dolžnosti povrnejo ali odpustijo dajatve, če v tem roku sami ugotovijo, da gre za enega od primerov
         iz prvega in drugega pododstavka odstavka 1.“

      10      Člen 239 istega zakonika določa:

      „1. Uvozne ali izvozne dajatve se lahko povrnejo ali odpustijo v drugih primerih, kot so predvideni v členih 236, 237 in 238:
      –        ki se morajo določiti skladno s postopkom odbora;
      –        ki izhajajo iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za [očitno] malomarnost niti za goljufivo ravnanje udeleženega. Primeri,
         v katerih je mogoče uporabiti to določbo, in podrobnosti postopka, ki jih je treba v ta namen upoštevati, se določijo skladno
         s postopkom odbora. Povračilo ali odpust sta lahko odvisna od izpolnjevanja posebnih pogojev.

      2. Povračilo ali odpust dajatev zaradi razlogov, opisanih v odstavku 1, se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem
         carinskem uradu pred potekom roka dvanajstih mesecev, ki se šteje od dneva posredovanja sporočila teh dajatev dolžniku.

      […]“
      11      Člen 878(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 (UL L 253, str.
         1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1677/98 z dne 29. julija 1998 (UL L 212, str. 18, v nadaljevanju:
         izvedbena uredba), določa:

      „Zahtevek za povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, v nadaljevanju ‚zahtevek za povračilo ali odpust‘, vloži oseba,
         ki je plačala ali mora plačati te dajatve, oziroma osebe, ki so prevzele njene pravice in obveznosti.

      Zahtevek za povračilo ali odpust lahko vloži tudi zastopnik osebe iz prvega odstavka.“
      12      Člen 899 izvedbene uredbe določa:

      „Če carinski organ odločanja, kateremu je bil predložen zahtevek za povračilo ali odpust iz člena 239(2) zakonika, brez poseganja
         v druge okoliščine, ki jih je treba primer za primerom presoditi v okviru postopka iz členov 905 do 909, ugotovi:

      –        da razlogi za utemeljitev tega zahtevka ustrezajo eni od okoliščin iz členov 900 do 903 in te okoliščine ne vključujejo niti
         goljufivega ravnanja niti [očitne] malomarnosti udeleženega, odobri povračilo ali odpust zneska zadevnih uvoznih dajatev.

      –      ‚Udeleženi‘ pomeni osebo ali osebe iz člena 878(1) ali po potrebi vsako drugo osebo, ki je sodelovala pri izvajanju carinskih
         formalnosti za zadevno blago ali dala potrebna navodila za izvedbo teh formalnosti,

      –        da razlogi za utemeljitev tega zahtevka ustrezajo eni od okoliščin iz člena 904, ne odobrijo povračila ali odpusta zneska
         zadevnih uvoznih dajatev.“

      13      Člen 900(1)(o) izvedbene uredbe določa:

      „Povračilo ali odpust uvoznih dajatev se opravi:
      […]
      (o)       če je carinski dolg nastal drugače kakor po členu 201 [carinskega] zakonika in zadevna oseba lahko predloži potrdilo o poreklu
         […] ali drugo ustrezno listino, ki izkazuje, da bi bilo uvoženo blago, če bi se vneslo za prosti promet, upravičeno do skupnostne
         obravnave ali preferencialne tarifne obravnave, pod pogojem, da bi bili izpolnjeni drugi pogoji iz člena 890.“

       Nacionalno pravo
      14      Člen 1208 civilnega zakonika določa:

      „Solidarni dolžnik, ki ga upnik terja pred sodiščem, lahko uveljavlja vse ugovore, ki izhajajo iz narave obveznosti, in vse
         tiste, ki jih ima dolžnik osebno ali ki so skupni vsem solidarnim dolžnikom.

      Solidarni dolžnik ne more uveljavljati izključno osebnih ugovorov nekaterih od drugih solidarnih dolžnikov.“
      15      Člen 1285 civilnega zakonika določa:

      „Odpust dolga ali oprostitev po sporazumu v korist enega od solidarnih dolžnikov pomeni, da so zaradi prenehanja obveznosti
         prosti tudi vsi drugi dolžniki, razen če ni upnik izrecno pridržal svoje pravice proti njim.

      V zadnjenavedenem primeru se solidarna obveznost zmanjša za del, ki pripade dolžniku, ki mu je bil dolg odpuščen.“
       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      16      Družba Mondia France je specializirana za uvoz in izvoz gozdarskih proizvodov, zlasti papirja in celuloze, ter za skladiščenje
         in distribucijo tega blaga. Za to ima obratovalno dovoljenje za skladišča in območja za začasno hrambo (SOZH) v Rouenu in
         Le Havru.

      17      Družba Asia P & P, ki je stranka družbe Mondia France, je tej zaupala opravljanje poslov, povezanih s prevozom, skladiščenjem
         in carinjenjem blaga, ki ga trži v Evropski uniji, predvsem papirja indonezijskega porekla.

      18      Družba Mondia France je pooblastila družbo Maprochim, ki je carinski zastopnik, da za njen račun opravlja postopke carinjenja
         navedenega blaga.

      19      Carinski organi so aprila 2000 izvedli preiskavo uvoznih postopkov za to blago, ki so bili izvedeni v letih 1998 in 1999 v
         Le Havru in Rouenu.

      20      V tej preiskavi je bilo ugotovljeno, da je bil del blaga, ki je bilo shranjeno v skladiščih družbe Mondia France, dobavljen
         družbi Asia P & P, ne da bi bile opravljene carinske formalnosti. Navedeni organi so v zvezi s tem blagom ugotovili kršitev,
         in sicer uvoz brez deklaracije.

      21      Za preostali del blaga je bilo ugotovljeno, da je bilo dobavljeno brez opravljenih carinskih formalnosti, ker so bile te opravljene
         šele potem, ko je to blago zapustilo pooblaščeno skladišče družbe Mondia France. Carinski organi so v zvezi s tem blagom ugotovili
         kršitev, in sicer odstranitev blaga izpod carinskega nadzora.

      22      Carinski organi so zato družbe Mondia France, Asia P & P in Maprochim obvestili o ugotovljenih kršitvah ter zahtevali plačilo
         dajatev in pristojbin, ki se plačujejo za dobavo tega blaga, in sicer carin in drugih dajatev. Nato so tem trem družbam izdali
         odločbo o izterjavi, zlasti carin.

      23      Zadevne družbe so potem, ko so carinski organi zavrnili pritožbe, ki so jih te vložile zoper navedene odločbe, pri tribunal
         d’instance du Havre in tribunal d'instance de Rouen vložile tožbo za odpravo odločb o izterjavi, ki se nanašajo nanje, in
         odločb, s katerimi so bile zavrnjene njihove pritožbe. Tribunal d’instance du Havre je nato zaradi povezanosti zadevnih tožb
         zadeve odstopilo tribunal d’instance de Rouen.

      24      Družba Mondia France je poleg tega 31. oktobra 2000 pri generalni carinski upravi vložila zahtevek za odpust dajatev v skladu
         s členom 239 carinskega zakonika in členom 900(1)(o) izvedbene uredbe, pri čemer se je sklicevala na neobstoj goljufivega
         ravnanja ali očitne malomarnosti in zahtevala naknadno preferencialno tarifno obravnavo, ki velja za papir indonezijskega
         porekla.

      25      Prvič, ta zahtevek je bil zavrnjen, ker je generalna carinska uprava predhodno pridobila mnenje Komisije Evropskih skupnosti,
         ki je v dopisu z dne 7. oktobra 2004 presodila, da bi bilo treba upoštevati očitno malomarnost družbe Mondia France. Tožba
         zoper ta dopis je bila s sklepom Sodišča prve stopnje z dne 25. januarja 2007 v zadevi Rijn Schelde Mondia France proti Komisiji
         (T-55/05) zavržena kot očitno nedopustna.

      26      Drugič, carinski organi pa so glede na nove dokaze, za katere so izvedeli, z dopisoma z dne 6. februarja in 3. marca 2006
         družbi Mondia France odobrili delni odpust dajatev.

      27      Tribunal d’instance de Rouen je s sodbo z dne 11. aprila 2008 ob upoštevanju tega odpusta zavrnilo predloge družb Mondia France,
         Asia P & P in Maprochim za odpravo odločb o izterjavi dajatev, ki se nanašajo na njih.

      28      Glede odpusta dajatev, ki sta ga zahtevali družbi Asia P & P in Maprochim, je navedeno sodišče razsodilo, da je iz člena 1208
         civilnega zakonika razvidno, da je treba vsakega solidarnega dolžnika šteti za nujnega zastopnika drugih sodolžnikov, torej
         kar je bilo razsojeno glede enega, zavezuje tudi druge, in to tudi, kadar ti zadnji niso bili stranke v postopku.

      29      Ugotovilo je, da je treba za družbo Mondia France, ker je vložila zahtevek za odpust dajatev, šteti, da ni ravnala samo za
         svoj račun, ampak tudi kot zastopnica solidarnega dolžnika, to je družbe Asia P & P.

      30      Zato je tribunal d’instance de Rouen znesek carinskega dolga družbe Asia P & P znižalo za znesek dajatev, ki so bile delno
         odpuščene družbi Mondia France, tako da je znesek tega dolga enak znesku, ki ga dolguje zadnjenavedena družba. Tako je bil
         znesek dolga družbe Asia P & P, ki je znašal 980.058,65 EUR, znižan na 224.390,73 EUR.

      31      Tribunal d’instance de Rouen je glede družbe Maprochim ugotovilo, da je zavezana k plačilu carinskega dolga 49.284 EUR v skladu
         s členom 203(3) carinskega zakonika, ker je sodelovala pri odstranitvi blaga izpod carinskega nadzora, pri čemer je vedela
         ali bi morala vedeti, da je šlo za tako odstranitev.

      32      To sodišče je prav tako razsodilo, da družba Maprochim ne more zahtevati odpusta dajatev na podlagi člena 236 navedenega zakonika,
         saj se ta določba ne uporablja za carinski dolg, ki nastane zaradi odstranitve blaga izpod carinskega nadzora, in ne zaradi
         njegove sprostitve v prosti promet.

      33      Družbe Mondia France, Asia P & P in Maprochim ter carinski organi so zoper to sodbo vložili pritožbo na cour d’appel de Rouen.

      34      Predložitveno sodišče najprej meni, da družba Asia P & P – ker so bile odločbe o izterjavi, ki so ji bile vročene, zakonite
         – ni več mogla vložiti zahtevka za odpust dolga pred tem sodiščem, saj je potekel dvanajstmesečni rok iz člena 239(2) carinskega
         zakonika.

      35      Dalje, predložitveno sodišče je zavrnilo trditev družbe Asia P & P, da bi morala biti upravičena do odpusta, odobrenega družbi
         Mondia France, ker je ta imela splošno pooblastilo za zastopanje in naj bi zato zahtevek za odpust vložila tudi za račun družbe
         Asia P & P. Predložitveno sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da so pogoji iz člena 5(4) carinskega zakonika splošni in da
         v obravnavani zadevi nobeden od njih ni bil izpolnjen.

      36      Nazadnje, predložitveno sodišče je glede družbe Asia P & P prav tako ugotovilo, da je bila odločba o odpustu dajatev, odobrenem
         družbi Mondia France, osebni ugovor te družbe v smislu člena 1208 civilnega zakonika, na katerega – kot takega – se družba
         Asia P & P ni mogla sklicevati, in ga tudi ni mogla uveljavljati, ker ni bil skupen vsem drugim solidarnim dolžnikom.

      37      Vendar se to sodišče sprašuje, ali členi 213, 233 in 239 carinskega zakonika nasprotujejo uporabi načela vzajemnega zastopanja
         solidarnih dolžnikov, ki v nekaterih okoliščinah izhaja iz členov 1200 in naslednjih civilnega zakonika in ki bi družbi Asia
         P & P, ki je družbo Mondia France pooblastila za opravljanje postopkov carinjenja, tako omogočilo, da postane upravičena do
         odpusta, odobrenega zadnjenavedeni družbi na podlagi člena 239 navedenega zakonika in člena 900(1)(o) izvedbene uredbe.

      38      Enako se sprašuje tudi glede družbe Port Angot Développement, ki je pravna naslednica družbe Maprochim in proti kateri je
         bil uveden stečajni postopek, ker je pred predložitvenim sodiščem predlagala, naj se ji upošteva odpust, odobren družbi Mondia
         France, kar je na podlagi istega načela vzajemnega zastopanja solidarnih dolžnikov storilo tribunal d’instance de Rouen v
         primeru družbe Asia P & P.

      39      V teh okoliščinah je cour d’appel de Rouen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali členi 213, 233 in 239 carinskega zakonika […] nasprotujejo temu, da se lahko solidarni dolžnik carinskega dolga, ki mu
         ni bila izdana odločba o odpustu navedenega dolga, zato, da bi bil oproščen plačila tega dolga, pri organu, odgovornem za
         izterjavo, sklicuje na odločbo o odpustu na podlagi člena 239 [tega zakonika], ki jo je organ vročil drugemu solidarnemu dolžniku?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      40      Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člene 213, 233 in 239 carinskega zakonika razlagati
         tako, da ti v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213, kakršen je ta v postopku v
         glavni stvari, nasprotujejo uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih
         dolžnikov na podlagi navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena
         v členu 233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni
         plačila dolga do zneska, za katerega je bil odobren odpust.

      41      V zvezi s tem je treba opozoriti, da v nasprotju s členoma 3, drugi odstavek, in 4(1), drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS)
         št. 1031/88 z dne 18. aprila 1988 o določitvi oseb, zavezanih plačilu carinskega dolga (UL L 102, str. 5), ki v primeru več
         dolžnikov za isti carinski dolg določata „[solidarno zavezanost] v skladu z veljavnimi predpisi v državah članicah“, člen
         213 carinskega zakonika, ki je nadomestil navedeni določbi, ne napotuje več na nacionalno pravo.

      42      Iz navedenega člena 213 izhaja le načelo solidarnosti v primeru več dolžnikov za isti carinski dolg. Ne določa namreč nobenega
         podrobnejšega pravila v zvezi z izvedbo te solidarnosti, zlasti v zvezi z morebitnim vplivom odpusta, odobrenega enemu od
         solidarnih dolžnikov, na obveznosti drugih dolžnikov.

      43      Tako pravilo prav tako ni izrecno določeno niti v drugih določbah carinskega zakonika niti v izvedbeni uredbi.

      44      Čeprav člen 233, prvi odstavek, točka (b), carinskega zakonika določa ugasnitev carinskega dolga z odpustom zneska dajatev,
         pa v tej določbi ni navedeno, ali se v primeru več dolžnikov ta ugasnitev nanaša le na vlagatelja zahtevka za odpust ali se
         prav tako in nujno nanaša tudi na druge sodolžnike.

      45      Vendar se zdi razlaga te določbe, po kateri se ugasnitev carinskega dolga nanaša le na vlagatelja zahtevka za odpust, glede
         na vse ujemajoče se dejavnike utemeljena.

      46      Prvič, kadar je odpust dajatev v skladu s členom 233, prvi odstavek, točka (b), carinskega zakonika razlog za ugasnitev carinskega
         dolga, je treba ta odpust razlagati ozko. Ta člen namreč upošteva nujnost varstva lastnih sredstev Unije (glej v tem smislu
         zlasti sodbo z dne 29. aprila 2010 v zadevi Dansk Transport og Logistik, C-230/08, še neobjavljeno v ZOdl., točka 51 in navedena
         sodna praksa).

      47      Drugič, iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da države članice ohranijo možnost sprejetja ukrepov, ki lahko učinkovito
         prispevajo k uveljavitvi ciljev carinskih predpisov, zlasti tistega o zagotavljanju učinkovite izterjave carinskega dolga,
         in lahko ob upoštevanju teh ciljev in v skladu z načelom sorazmernosti po potrebi določijo pravila, ki določajo pogoje za
         uporabo določb teh predpisov (glej v tem smislu sodbo z dne 23. septembra 2004 v zadevi Spedition Ulustrans, C‑414/02, ZOdl.,
         str. I-8633, točka 38 in navedena sodna praksa).

      48      Dodati je treba, da je člen 213 carinskega zakonika namenjen prav doseganju tega cilja učinkovite izterjave carinskega dolga
         in zato zagotavljanju varstva lastnih sredstev Unije. Sistem solidarnosti je namreč dodaten pravni instrument, ki ga imajo
         nacionalni organi za povečanje učinkovitosti svojih ukrepov na področju izterjave carinskega dolga.

      49      Uporaba načela nacionalnega prava – kakršno je načelo vzajemnega zastopanja solidarnih dolžnikov, na katero se sklicuje predložitveno
         sodišče in po katerem se na odpust, odobren enemu od solidarnih dolžnikov na podlagi člena 239 carinskega zakonika, lahko
         sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, da bi ugovarjali plačilu dolga, tako da bi se ugasnitev tega dolga, kot je določena
         v členu 233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nujno nanašala na dolg v celoti – v okviru solidarne obveznosti glede
         carinskega dolga v smislu člena 213 navedenega zakonika ne bi prispevala k doseganju navedenega cilja, ki je za carinske predpise
         bistven.

      50      Tretjič, zdi se, da uporaba tega načela nacionalnega prava in resne posledice te uporabe za carinski dolg niso upravičene
         glede na značilnosti odločbe o odpustu dajatev – utemeljene s členom 239 carinskega zakonika – kakršna je ta v postopku v
         glavni stvari.

      51      V obravnavani zadevi solidarna obveznost treh družb dolžnic carinskega dolga ne izhaja iz istega dogodka. Nekatere od njih
         so namreč zavezane k plačilu tega dolga kot storilke dejanja, ki je povzročilo nastanek carinskega dolga – v obravnavani zadevi
         je to bodisi nezakonit vnos blaga na carinsko območje Unije v smislu člena 202 carinskega zakonika bodisi odstranitev blaga
         izpod carinskega nadzora v smislu člena 203 istega zakonika. Solidarna obveznost drugih družb izhaja iz njihovega sodelovanja
         pri takem vnosu ali taki odstranitvi ali pa iz dejstva, da so pridobile ali hranile navedeno blago.

      52      V teh okoliščinah je treba preizkus neobstoja goljufivega ravnanja in očitne malomarnosti udeleženega, s katerim člen 239
         carinskega zakonika pogojuje odobritev odpusta uvoznih dajatev, opraviti glede na posebne okoliščine, upoštevne za dogodek,
         ki je za vsakega sodolžnika posebej povzročil nastanek carinskega dolga, in glede na strokovne izkušnje in skrbno ravnanje
         vsakega sodolžnika v zvezi z dejstvi, ki so jim očitana in s katerimi je utemeljena njihova solidarna obveznost.

      53      Iz tega prav tako izhaja, da v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, sklepov, ki izhajajo iz preizkusa položaja
         sodolžnika, načeloma ni mogoče razširiti tudi na druge sodolžnike.

      54      Poleg tega v nasprotju s trditvami družbe Asia P & P taka razširitev v obravnavani zadevi ni utemeljena, ker je družba Mondia
         France, ki je vložila zahtevek za odpust dajatev, to storila kot splošna zastopnica za carinske posle družbe Asia P & P, druge
         sodolžnice carinskega dolga.

      55      Kot je poudarilo predložitveno sodišče, je namreč tako zastopanje na področju odpusta dajatev podrejeno spoštovanju pogojev
         iz člena 5(4) carinskega zakonika. Poleg tega zadostuje ugotovitev, da je predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za
         uporabo prava Unije za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, razsodilo, da glede zahtevka za odpust dajatev, ki ga
         je vložila družba Mondia France, nobeden od navedenih pogojev ni bil izpolnjen.

      56      Glede družbe Maprochim je jasno, da ta družba, ki je sama ravnala kot zastopnica družbe Mondia France v smislu člena 5 carinskega
         zakonika glede opravljanja formalnosti, povezanih s carinjenjem blaga, za njen račun, ne more trditi, da jo je zadnjenavedena
         družba zastopala, ko je ta zahtevala, da se ji upošteva odpust dajatev.

      57      Družba Maprochim se ne more sklicevati na neobstoj očitne malomarnosti, ki je bila ugotovljena v zvezi z družbo Mondia France,
         gospodarskim subjektom, ki ga zastopa.

      58      V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da je gospodarski subjekt, ki se je obrnil na carinskega zastopnika v okviru neposrednega
         ali posrednega zastopanja, v vsakem primeru dolžnik carinskega dolga nasproti carinskim organom in da se ne more razbremeniti
         svoje odgovornosti s tem, da bi se skliceval na napake, ki jih je zagrešil ta zastopnik (glej sodbo z dne 20. novembra 2008
         v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading proti Komisiji, C-38/07 P, ZOdl., str. I‑8599, točka 52).

      59      Enako je Sodišče razsodilo, da je treba dejavnike, ki se nanašajo na morebitno malomarnost zastopnika, vključno z ravnijo
         njegovih strokovnih izkušenj, upoštevati pri presoji malomarnosti zastopanega uvoznika, ker ni mogoče sprejeti, da bi se subjekti,
         ki uporabijo storitve carinskega zastopnika, izognili naknadni izterjavi carin s tem, da bi se sklicevali na neizkušenost
         pri carinskih poslih (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading proti Komisiji, točki
         53 in 54).

      60      Vendar iz tega nikakor ne izhaja, da bi lahko, nasprotno, carinski zastopnik, čigar storitve se običajno zahtevajo zaradi
         njegovih strokovnih izkušenj pri carinskih poslih, imel korist od neizkušenosti gospodarskega subjekta, ki ga zastopa, na
         tem področju.

      61      Na podlagi tega je treba ugotoviti, da iz sistematike člena 239 carinskega zakonika izhaja, da se je mogoče na odločbo o odpustu
         dajatev – utemeljeno s to določbo – kakršna je ta v postopku v glavni stvari, sklicevati le v korist vlagatelja zahtevka za
         odpust.

      62      To ugotovitev poleg tega potrjuje tudi načelo, da sta povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, ki ju je mogoče odobriti
         le pod določenimi pogoji in v posebej določenih primerih, izjemi od običajne ureditve uvoza in izvoza in je zato določbe o
         takem povračilu ali takem odpustu treba razlagati ozko (glej zlasti sodbo z dne 11. novembra 1999 v zadevi Söhl & Söhlke,
         C-48/98, Recueil, str. I-7877, točka 52).

      63      Nazadnje, če bi se v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, lahko uporabilo načelo nacionalnega prava, ki
         določa vzajemno zastopanje solidarnih dolžnikov, bi iz tega izhajalo, da carinskega dolga v nobenem primeru ne bi bilo več
         mogoče izterjati, čeprav bi glede sodolžnikov, ki niso vlagatelji zahtevka za odpust, obstajala nevarnost neizpolnjevanja
         pogoja v zvezi z neobstojem goljufivega ravnanja in očitne malomarnosti ob upoštevanju posebnih okoliščin dogodka, zaradi
         katerega je nastala njihova solidarna obveznost v zvezi s carinskim dolgom, ter njihovih strokovnih izkušenj in skrbnega ravnanja.

      64      Taka posledica ne bi bila sorazmerna in bi, kot je bilo opozorjeno v točki 47 te sodbe, presegala obseg proste presoje, ki
         jo imajo države članice za določitev pogojev za uporabo določb carinskih predpisov.

      65      Zato se pri solidarni obveznosti v zvezi s carinskim dolgom, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ugasnitev tega dolga
         zaradi odpusta zneska dajatev iz člena 233, prvi odstavek, točka (b), carinskega zakonika nanaša le na vlagatelja zahtevka
         za odpust dajatev, ne pa tudi na ostale sodolžnike.

      66      Glede na navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člene 213, 233 in 239 carinskega zakonika razlagati
         tako, da ti v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213, kakršen je ta v postopku v
         glavni stvari, nasprotujejo uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih
         dolžnikov na podlagi navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena
         v členu 233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni
         plačila dolga do zneska, za katerega je bil odobren odpust.

       Stroški
      67      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Člene 213, 233 in 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila
            spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996, je treba razlagati tako, da ti
            v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213, kakršen je ta v postopku v glavni stvari,
            nasprotujejo uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih dolžnikov
            na podlagi navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena v členu
            233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni plačila
            dolga do zneska, za katerega je bil odobren odpust.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča z dne 28. februarja 1991. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti. # Zadeva C-360/87.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 18. marca 2015.#Intermark Srl proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti RIENERGY Cola – Prejšnja figurativna znamka Skupnosti Coca-Cola in prejšnja besedna znamka Skupnosti COCA-COLA – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-384/13.


title: Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 27. septembra 2012. # Producteurs de légumes de France proti Evropski komisiji. # Državne pomoči - Sektor sadja in zelenjave - ,Načrti ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih' za podporo trga sadja in zelenjave v Franciji - Odločba, s katero je bila pomoč razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom - Legitimno pričakovanje - Vsebinska napaka pri izračunu zneskov za vračilo. # Zadeva T-328/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 27. septembra 2012 – Producteurs de légumes de France proti Komisiji
      (Zadeva T-328/09)
      „Državne pomoči – Sektor sadja in zelenjave – ‚Načrti ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih‘ za podporo francoskemu trgu sadja in zelenjave – Odločba, s katero je bila pomoč razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom – Legitimno pričakovanje – Vsebinska napaka pri izračunu zneskov, ki jih je treba vrniti“
      1.                     Pravo Skupnosti – Načela – Varstvo legitimnega pričakovanja – Pogoji (Glej točki 18 in 19.)
      2.                     Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Pomoč, dodeljena v nasprotju s pravili postopka iz člena 88 ES –
            Morebitno legitimno pričakovanje prejemnikov – Varstvo – Pogoji in meje – Neukrepanje Komisije – Neobstoj legitimnega pričakovanja –
            Izjemne okoliščine – Neobstoj (člena 87 ES in 88 ES) (Glej točke od 20 do 22 in od 26 do 30.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2009) 203 final z dne 28. januarja 2009 o „načrtih ukrepov ob nepredvidljivih
                  dogodkih“ v sektorju sadja in zelenjave, ki jih je izvedla Francoska republika.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Producteurs de légumes de France se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 3. oktobra 1985. # Denkavit Futtermittel GmbH proti Land Nordrhein - Westfalen. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesverwaltungsgericht - Nemčija. # Zadeva 195/84.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. julija 2005.#Ergül Dogan proti Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgerichtshof - Avstrija.#Pridružitveni sporazum EGS - Turčija - Prosto gibanje delavcev - Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80 - Člen 6(1), tretja alinea in (2) - Vključenost v zakoniti trg dela države članice - Kazenska obsodba - Zaporna kazen - Učinek na pravico do prebivanja.#Zadeva C-383/03.

text:
      Zadeva C-383/03
      Ergül Dogan
      proti
      Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija))
      „Sporazum o pridružitvi EGS-Turčija – Prosto gibanje delavcev – Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80 – Člen 6(1), tretja alinea, in (2) – Vključenost v zakoniti trg dela države članice – Kazenska obsodba – Zaporna kazen – Učinek na pravico do prebivanja“
      Povzetek sodbe
      Mednarodni sporazumi – Sporazum o pridružitvi EGS-Turčija – Pridružitveni svet, ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi EGS-Turčija
            – Sklep št. 1/80 – Prosto gibanje oseb – Delavci – Dostop turških državljanov, ki so vključeni v zakoniti trg dela države
            članice, do zaposlitve, ki jo sami izberejo v tej državi članici, in s tem povezane pravice do prebivanja – Omejitev pravic
            zaradi odsotnosti z zakonitega trga dela zaradi prestajanja zaporne kazni – Nedopustnost
      (Sklep št. 1/80 Pridružitvenega sveta EGS-Turčija, člena 6(1) in 14(1))
      Turški državljan, ki ima po štirih letih zakonite zaposlitve pravico do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji
         izbiri, na podlagi člena 6(1), tretja alinea, Sklepa št. 1/80, ki ga je sprejel Pridružitveni svet EGS‑Turčija, te pravice
         ne izgubi zato, ker ni bil zaposlen v času svojega prestajanja zaporne kazni, celo večletnega, saj je njegova odsotnost z
         zakonitega trga dela države članice gostiteljice le začasna.

      Pravice, ki mu jih ta določba podeljuje glede zaposlitve in s tem tudi glede prebivanja, se lahko omejijo le zaradi javnega
         reda, javne varnosti in javnega zdravja, na podlagi člena 14(1) istega sklepa ali zato, ker je turški državljan prekoračil
         razumni rok, da si po svojem izpustu poišče novo zaposlitev.

      (Glej točko 25 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 7. julija 2005(*)

      „Sporazum o pridružitvi EGS-Turčija – Prosto gibanje delavcev – Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80 – Člen 6(1), tretja alinea, in (2) – Vključenost v zakoniti trg dela države članice – Kazenska obsodba – Zaporna kazen – Učinek na pravico do prebivanja“
      V zadevi C‑383/03,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, naslovljen na Sodišče z odločbo Verwaltungsgerichtshof
         (Avstrija) z dne 4. septembra 2003, ki je prispela na Sodišče 12. septembra 2003, v postopku

      Ergül Dogan
      proti
      Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, R. Schintgen (poročevalec) in P. Kūris, sodnika,
      generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za E. Dogana A. Summer, N. Schertler in N. Stieger, Rechtsanwälte,
      –        za avstrijsko vlado E. Riedl, zastopnik,
      –        za nemško vlado A. Tiemann, zastopnica,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti G. Rozet in H. Kreppel, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,

      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6 Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 z dne 19. septembra
         1980 o razvoju pridružitve (v nadaljevanju: Sklep št. 1/80). Pridružitveni svet je bil ustanovljen s sporazumom, ki ustanavlja
         pridružitev, ki je bil sklenjen med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter
         države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale v Ankari dne 12. septembra 1963 ter ki je bil v imenu slednje sklenjen,
         sprejet in potrjen s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 (UL 1964, L 217, str. 3685)

      2        Ta predlog je bil vložen v postopku zaradi izgona tujca z ozemlja Avstrije, ki je potekal med Ergülom Doganom, turškim državljanom,
         in Sicherheitsdirektion za zvezno deželo Vorarlberg (oddelek za varnost dežele Vorarlberg).

       Pravni okvir
      3        Člen 6(1) in (2) Sklepa št. 1/80 določa:

      „1.      Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prost dostop do zaposlitve članov njegove družine, ima turški delavec, ki
         je vključen v zakoniti trg dela države članice:

      –        po enem letu, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu,
         če razpolaga z delovnim mestom;

      –        po preteku treh let, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen in ob pogoju, da imajo delavci iz držav članic Skupnosti
         pri tem prednost, pravico, da sprejme ponujeno delovno mesto v enakovrstnem poklicu in pod običajnimi pogoji pri delodajalcu,
         ki ga sam izbere, in ki se registrira pri službah, za zaposlovanje v tej državi članici;

      –        po preteku štirih let, odkar je zakonito zaposlen, v tej državi članici pridobi pravico do prostega dostopa do zaposlitve
         po svoji izbiri.

      2.      Letni dopusti in odsotnosti zaradi materinstva, nesreč pri delu ali kratkotrajnih bolezni se vštevajo v čas zakonite zaposlitve.
         Obdobja neprostovoljne brezposelnosti, ki jih primerno potrdijo pristojni organi, in odsotnosti zaradi dolgotrajnih bolezni,
         ki niso vštete v obdobja zakonite zaposlitve, ne vplivajo na pravice, pridobljene na podlagi prejšnje zaposlitve.“

      4        V skladu s členom 7 navedenega sklepa:

      „Družinski člani turškega delavca, ki je vključen v zakoniti trg dela v eni od držav članic, ki so pridobili dovoljenje, da
         se mu pridružijo:

      –        imajo – ob pogoju, da imajo državljani iz držav članic Skupnosti pri tem prednost – pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev,
         če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta;

      –        pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve, ki jo sami izberejo, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj
         pet let.

      Otroci turških delavcev, ki so v državi gostiteljici pridobili poklicno izobrazbo, lahko ne glede na čas, ko so prebivali
         v tej državi članici, pod pogojem, da je bil vsaj eden od njihovih staršev najmanj tri leta zakonito zaposlen v zadevni državi
         članici, v tej državi članici sprejmejo katerokoli ponujeno zaposlitev.“

      5        Člen 14(1) istega sklepa določa:

      „Določbe tega dela se uporabljajo ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in javnim zdravjem.“
       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      6        Iz spisa izhaja, da E. Dogan, rojen leta 1948, nasprotuje odločbi o stalni prepovedi prebivanja na ozemlju Avstrije, ki jo
         je 24. maja 2000 zoper njega izdal Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg.

      7        V času izdaje te odločbe je E. Dogan živel v Avstriji že približno 27 let in bil tam zakonito zaposlen več let. Je poročen
         in oče 4 otrok. V letih 1975/76 je njegova družina pridobila dovoljenje, da se mu pridruži v državi članici gostiteljici.

      8        Ker je bil obsojen za hudo kaznivo dejanje, je bil 10. avgusta 1998 priprt in s sodbo z dne 9. marca 1999 obsojen na prostostno
         kazen treh let, ki jo je v celoti prestal.

      9        Sporna odločba temelji na tej kazenski obsodbi. Člen 36 avstrijskega zakona o tujcih (BGBl. I, 1997/75) dejansko šteje, da
         so pogoji za prepoved prebivanja izpolnjeni, kadar nacionalno sodišče tujca obsodi na zaporno kazen, višjo od treh mesecev,
         brez možnosti pogojne obsodbe. Ker vlogi, ki jo je zoper to odločbo o stalni prepovedi prebivanja vložil E. Dogan, ni bil
         priznan odložilni učinek, je bil ta prisiljen zapustiti Avstrijo.

      10      Predložitveno sodišče je ugotovilo, da je E. Dogan do namestitve v zapor pridobil pravice, določene v členu 6(1), tretja alinea,
         Sklepa št. 1/80, ker je bil v Avstriji neprekinjeno zakonito zaposlen več kot štiri leta.

      11      Vendar se Sodišče sprašuje, ali ni E. Dogan zaradi svojega prestajanja zaporne kazni te pravice izgubil. V zvezi s tem se
         sprašuje, ali je zaradi sodbe z dne 10. februarja 2000 v zadevi Nazli (C-340/97, Recueil, str. I-957), treba šteti, da ne
         samo preiskovalni zapor, ampak splošneje vsaka prostostna kazen, tudi za daljše obdobje, kot v tem primeru tri leta, pomeni
         le začasno prekinitev vključenosti turškega delavca v zakoniti trg dela v državi članici gostiteljici, ki ne vpliva na njegove
         pridobljene pravice, če v razumnem roku po svoji izpustitvi ponovno najde zaposlitev ali če, v nasprotnem primeru, neopravljanje
         poklicne dejavnosti zaradi kazenske obsodbe, ki ji sledi zapor, pomeni brezposelnost, ki ni „neprostovoljna“, v smislu drugega
         stavka člena 6(2), Sklepa št. 1/80, ker izhaja iz njegovega krivdnega ravnanja, in ki torej mora voditi k izgubi pravic, ki
         jih je delavec že pridobil.

      12      Upoštevajoč, da je v teh okoliščinah za rešitev spora nujna razlaga prava Skupnosti, je Verwaltungsgerichtshof prekinilo odločanje
         in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali je člen 6(2) Sklepa št. 1/80 […] treba razlagati tako, da turški državljan izgubi pravice, ki so mu bile podeljene s
         členom 6(1), tretja alinea, [navedenega Sklepa], kadar je priprt, da bi odslužil kazen odvzema prostosti v višini treh let?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      13      Da bi koristno odgovorili na to vprašanje, je treba takoj opozoriti, da iz besedila člena 6(1) Sklepa št. 1/80 izhaja, da,
         v nasprotju s prvo in z drugo alineo te določbe, ki le določata pogoje, pod katerimi turški državljan, ki je zakonito vstopil
         na ozemlje države članice in mu je bila tam dovoljena zaposlitev, sme opravljati svoje dejavnosti v državi članici gostiteljici,
         s tem da nadaljuje delo pri istem delodajalcu in po izteku prvega leta zakonite zaposlitve (prva alinea) ali s tem da po preteku
         treh let, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, in pod pogojem, da imajo delavci, ki so državljani držav članic,
         pri tem prednost, sprejme ponujeno delovno mesto pri drugem delodajalcu v enakovrstnem poklicu (druga alinea), tretja alinea
         iste določbe turškemu delavcu podeljuje ne le pravico sprejeti obstoječo ponudbo, temveč tudi brezpogojno pravico iskati in
         imeti neomejen dostop do katere koli zaposlitve po prosti izbiri (glej sodbo z dne 23. januarja 1997 v zadevi Tetik, C‑171/95,
         Recueil, str. I-329, točka 26, in zgoraj navedeno sodbo Nazli, točka 27).

      14      Na eni strani, glede položaja turškega delavca, ki ima tako kot E. Dogan v državi članici gostiteljici po štirih letih zakonite
         zaposlitve pravico do „prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri“ v tej državi, v skladu z navedeno tretjo
         alineo, je Sodišče ponovno presodilo, da je njegova osebna pravica na področju zaposlovanja, ki jo pridobi neposredno na podlagi
         Sklepa št. 1/80, posledica neposrednega učinka te določbe, temveč tudi, da je predpogoj za polni učinek te pravice z njo povezana
         pravica do prebivanja, ki ni odvisna od ohranitve pogojev za pridobitev teh pravic (glej sodbi z dne 20. septembra 1990 v
         zadevi Sevince, C 192/89, Recueil, str. I-3461, točki 29 in 31, ter z dne 16. decembra 1992 v zadevi Kus, C-237/91, Recueil,
         str. I-6781, točka 33; zgoraj navedeno sodbo Tetik, točke 26, 30 in 31, kot tudi zgoraj navedeno sodbo Nazli, točki 28 in
         40, glej tudi, po analogiji, v zvezi s členom 7, prvi pododstavek, druga alinea, Sklepa št. 1/80 sodbi z dne 16. marca 2000
         v zadevi Ergat, C-329/97, Recueil, str. I-1487, točka 40, in z dne 11. novembra 2004 v zadevi Cetinkaya, C-467/02, ZOdl.,
         str. I‑10895, točka 31, in v zvezi s členom 7, drugi pododstavek, istega sklepa sodbi z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Eroglu,
         C-355/93, Recueil, str. I-5113, točka 20, in z dne 19. novembra 1998 v zadevi Akman, C-210/97, Recueil, str. I-7519, točka
         24).

      15      Dejansko le v fazi nastanka postopoma razširjenih pravic glede na trajanje izvajanja redne pridobitne dejavnosti, določenih
         v treh alineah člena 6(1) Sklepa št. 1/80 in zato le za izračun različnih zaposlitvenih obdobij, ki so za to potrebna, odstavek
         2 istega člena predvideva učinke različnih primerov prekinitev dela za ta obdobja (glej v tem smislu sodbo z dne 6. junija
         1995 v zadevi Bozkurt, C-434/93, Recueil, str. I-1475, točka 38, zgoraj navedeno sodbo Tetik, točke od 36 do 39, in zgoraj
         navedeno sodbo Nazli, točka 40).

      16      Nasprotno pa od takrat, ko je turški delavec izpolnil pogoje iz tretje alinee člena 6(1) Sklepa št. 1/80 ter je tako že pridobil
         brezpogojno pravico, določeno s to določbo, do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri in tudi z njo povezano
         pravico do prebivanja, odstavek 2 tega člena ni več uporaben.

      17      Iz tega sledi, da v nasprotju s stališčem, ki ga zagovarjata avstrijska in nemška vlada, razlage pravic iz tretje alinee člena
         6(1) Sklepa št. 1/80 ne more pogojevati dejstvo, da odstavek 2 tega člena ne zajema zapora. Enako bistvena trditev teh vlad,
         da naj bi bil turški delavec odgovoren za to, da v času zapora ni na razpolago na trgu dela, tako da obdobja brezposelnosti,
         ki je posledica tega zapora, ni mogoče šteti kot „neprostovoljnega“ v smislu drugega stavka navedenega člena 6(2).

      18      Po drugi strani iz sodne prakse izhaja, da je navedeno določbo, zato da ne bi odvzeli bistva pravicam turškega delavca po
         členu 6(1), tretja alinea, Sklepa št. 1/80, treba razlagati tako, da ne zajema le izvajanja zaposlitve, ampak podeljuje tistemu,
         ki je že veljavno vključen v trg dela države članice gostiteljice, brezpogojno pravico do zaposlitve – ki nujno obsega pravico,
         da prekine poklicno dejavnost, da bi si poiskal drugo – ki jo zadevna oseba lahko prosto izbere (zgoraj navedena sodba Nazli,
         točka 35). Drugače kot prva in druga alinea te določbe njena tretja alinea dejansko ne zahteva načelno neprekinjene zaposlitve.

      19      Sodišče je na podlagi tega sklenilo, da ima tak turški delavec pravico začasno prekiniti svoje delovno razmerje. Kljub taki
         prekinitvi je še naprej vključen v zakoniti trg dela države članice gostiteljice v smislu člena 6(1) Sklepa št. 1/80 v času,
         ki je razumno potreben, da si poišče drugo zaposlitev. V tej državi lahko torej zahteva podaljšanje svojega dovoljenja za
         prebivanje, da bo uveljavljal svojo pravico do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri, pod pogojem da
         dejansko išče novo delo in je glede na okoliščine primera na voljo službam za zaposlovanje, da bi si v razumnem roku poiskal
         drugo zaposlitev (glej zgoraj navedeni sodbi Tetik, točke 30, 31, 41, 46 in 48, ter Nazli, točki 38 in 40).

      20      Zgoraj navedena razlaga, ki temelji na sistemu, ki ga določa člen 6(1) Sklepa št. 1/80, ter na polnem učinku pravic do zaposlitve
         in prebivanja, ki jih turškemu delavcu podeljuje tretja alinea te določbe, je utemeljena ne glede na vzrok njegove odsotnosti
         na trgu dela države članice gostiteljice, če je ta odsotnost začasna.

      21      Če bi bila, kot v postopku v glavni stvari, nezaposlenost posledica prestajanja zaporne kazni delavca, podrobnejša pravila
         iz tega sklepa načelno niso bistvena, če je odsotnost zadevnega turškega državljana s trga dela časovno omejena.

      22      Kot izhaja tudi iz sodbe z dne 29. aprila 2004 v zadevi Orfanopoulos in Oliveri (C 482/01 in C-493/01, Recueil, str. I-5257,
         točka 50), rešitve iz zgoraj navedene sodbe Nazli ne bi smeli razumeti tako, kot da se omejuje na posebne okoliščine te zadeve,
         za katere velja, da je bil zadevni delavec več kot eno leto v preiskovalnem zaporu, nato obsojen na odvzem prostosti s splošno
         pogojno obsodbo. Nasprotno, to rešitev je mogoče v celoti prenesti iz istih razlogov v primer začasne odsotnosti z zakonitega
         trga dela zaradi izvršitve stroge zaporne kazni. Še posebej okoliščina, da prestajanje zaporne kazni preprečuje njegovo zaposlitev,
         tudi dolgotrajno, ni relevantna, če z njo ni izključeno njegovo poznejše sodelovanje v poklicnem življenju.

      23      Nacionalni organi lahko v okoliščinah, razen če zadevna oseba dokončno ni bila več vključena v zakoniti trg dela v državi
         članici gostiteljici, ker objektivno nima več nobene možnosti, da se vključi v trg dela ali je prekoračila razumni rok, da
         si po izteku prestajanja zaporne kazni najde novo zaposlitev, omejijo pravice, ki jih ima na podlagi člena 6(1), tretja alinea,
         Sklepa št. 1/80 glede zaposlitve in prebivanja, le na podlagi člena 14(1) tega istega sklepa (glej zgoraj navedeno sodbo Nazli,
         točka 44).

      24      V tej zvezi je treba dodati, da izhaja že iz sodne prakse, da se ukrep izgona, ki temelji na zadnji določbi, lahko izbere
         le, če bi osebno vedenje zadevne osebe pomenilo konkretno tveganje novih hudih kršitev javnega reda. Takega ukrepa se torej
         ne bi smelo odrediti avtomatično zaradi kazenske obsodbe in zaradi splošne prevencije (glej zgoraj navedeno sodbo Nazli, točke
         61, 63 in 64).

      25      Glede na celoto navedenih ugotovitev je na postavljeno vprašanje treba odgovoriti, da turški državljan, ki ima pravico do
         prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri na podlagi člena 6(1), tretja alinea, Sklepa št. 1/80, te pravice
         ne izgubi zato, ker ni bil zaposlen v času svojega prestajanja zaporne kazni, celo večletnega, saj je njegova odsotnost z
         zakonitega trga dela države članice gostiteljice le začasna. Pravice, ki mu jih ta določba podeljuje glede zaposlitve in s
         tem tudi glede prebivanja, se lahko omejijo le zaradi javnega reda, javne varnosti in javnega zdravja na podlagi člena 14(1)
         istega sklepa ali zato, ker je turški državljan prekoračil razumni rok, da si po svojem izpustu poišče novo zaposlitev.

       Stroški
      26      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
      Turški državljan, ki ima pravico do prostega dostopa do katere koli zaposlitve po svoji izbiri, na podlagi člena 6(1), tretja
            alinea, Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen s
            Sporazumom o pridružitvi, sklenjenim med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, te pravice ne izgubi zato, ker ni bil
            zaposlen v času svojega prestajanja zaporne kazni, celo večletnega, saj je njegova odsotnost z zakonitega trga dela države
            članice gostiteljice le začasna.
      Pravice, ki mu jih ta določba podeljuje glede zaposlitve in s tem tudi glede prebivanja, se lahko omejijo le zaradi javnega
            reda, javne varnosti in javnega zdravja, na podlagi člena 14(1) istega sklepa ali zato, ker je turški državljan prekoračil
            razumni rok, da si po svojem izpustu poišče novo zaposlitev.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 19. oktobra 2017.#Vereniging Hoekschewaards Landschap proti Staatssecretaris van Economische Zaken.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State.#Predhodno odločanje – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Izvedbeni sklep (EU) 2015/72 – Seznam območij, pomembnih za Skupnost, v atlantski biogeografski regiji – Zmanjšanje površine območja – Znanstvena napaka – Veljavnost.#Zadeva C-281/16.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 19. oktobra 2017 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Izvedbeni sklep (EU) 2015/72 – Seznam območij, pomembnih za Skupnost, v atlantski biogeografski regiji – Zmanjšanje površine območja – Znanstvena napaka – Veljavnost“
      V zadevi C‑281/16,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Raad van State (državni svet, Nizozemska) z odločbo z dne 18. maja 2016, ki je na Sodišče prispela 20. maja 2016, v postopku

         Vereniging Hoekschewaards Landschap

      proti

         Staatssecretaris van Economische Zaken,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, C. Vajda, E. Juhász, sodnika, K. Jürimäe, sodnica, in C. Lycourgos (poročevalec), sodnik,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. maja 2017,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               –

               za Vereniging Hoekschewaards Landschap A. Jonkhoff in W. Zwier, odvetnika,

               –

               za nizozemsko vlado M. K. Bulterman, B. Koopman in C. S. Schillemans, agentke,

               –

               za Evropsko komisijo E. Manhaeve in C. Hermes, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 15. junija 2017
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na veljavnost Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2015/72 z dne 3. decembra 2014 o sprejetju osme posodobitve seznama za Skupnost pomembnih območij v atlantski biogeografski regiji (UL 2015, L 18, str. 385).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Vereniging Hoekschewaards Landschap in Staatssecretaris van Economische Zaken (državni sekretar za gospodarske zadeve, Nizozemska) (v nadaljevanju: državni sekretar) glede zakonitosti sklepa o zmanjšanju površine posebnega ohranitvenega območja (v nadaljevanju: POO).

         Pravni okvir

            Pravo Unije

         Direktiva 92/43/EGS

               3

               Člen 1 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/105/ES z dne 20. novembra 2006 (UL 2006, L 363, str. 368) (v nadaljevanju: Direktiva o habitatih), določa:
               „V tej direktivi:

                        (a)

                        ohranjanje pomeni vrsto ukrepov, ki so potrebni za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja naravnih habitatov in populacij prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kot je opredeljeno v (e) in (i);

                  […]

                        (e)

                        stanje ohranjenosti naravnega habitata pomeni skupek vplivov, ki delujejo na naravni habitat in njegove značilne vrste in ki lahko vplivajo na njegovo dolgoročno naravno razširjenost, strukturo in funkcije ter dolgoročno preživetje njegovih značilnih vrst na ozemlju iz člena 2.
                        Šteje se, da je stanje ohranjenosti naravnega habitata ‚ugodno‘:

                                 –

                                 če so njegovo naravno območje razširjenosti in površine, ki jih na tem območju pokriva, stabilne ali se povečujejo, in

                                 –

                                 če obstajajo in bodo v predvidljivi prihodnosti verjetno še obstajale posebna struktura in funkcije, potrebne za njegovo dolgoročno ohranitev, in

                                 –

                                 če je stanje ohranjenosti njegovih značilnih vrst ugodno, kot je opredeljeno v (i);

                  […]

                        (i)

                        stanje ohranjenosti vrste pomeni skupek vplivov, ki delujejo na to vrsto in lahko dolgoročno vplivajo na razširjenost in številčnost njenih populacij na ozemlju iz člena 2.
                        Šteje se, da je stanje ohranjenosti ‚ugodno‘:

                                 –

                                 če podatki o populacijski dinamiki te vrste kažejo, da se sama dolgoročno ohranja kot preživetja sposobna sestavina svojih naravnih habitatov, in

                                 –

                                 če se naravno območje razširjenosti vrste niti ne zmanjšuje niti se v predvidljivi prihodnosti verjetno ne bo zmanjšalo, in

                                 –

                                 če obstaja in bo verjetno še naprej obstajal dovolj velik habitat za dolgoročno ohranitev njenih populacij;

                  […]

                        (k)

                        območje, pomembno za Skupnost, pomeni območje, ki v biogeografski regiji ali regijah pomembno prispeva k ohranitvi ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitatnega tipa iz Priloge I ali vrste iz Priloge II in lahko tudi pomembno prispeva k usklajenosti Nature 2000 iz člena 3 in/ali pomembno prispeva k ohranjanju biološke raznovrstnosti v tej biogeografski regiji ali regijah.
                        […]

                        (l)

                        [POO] pomeni območje, pomembno za Skupnost, ki ga države članice določijo z zakonskim, upravnim in/ali pogodbenim aktom in kjer se uporabljajo potrebni ohranitveni ukrepi za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatov in/ali populacij vrst za katere je bilo območje določeno;
                        […]“

               4

               Člen 2 Direktive o habitatih določa:
               „1.   Cilj te direktive je prispevati k zagotavljanju biotske raznovrstnosti z ohranjanjem naravnih habitatov in prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst na evropskem ozemlju držav članic, za katerega se uporablja Pogodba [DEU].
               2.   Ukrepi, sprejeti na podlagi te direktive, so namenjeni vzdrževanju ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatov in prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst v interesu Skupnosti.
               3.   Ukrepi, sprejeti na podlagi te direktive, upoštevajo gospodarske, družbene in kulturne potrebe ter regionalne in lokalne značilnosti.“

               5

               Člen 3(1), prvi pododstavek, te direktive določa:
               „Vzpostavi se usklajeno evropsko ekološko omrežje [POO], imenovano ‚Natura 2000‘. To omrežje, ki ga sestavljajo območja z naravnimi habitatnimi tipi iz Priloge I in habitati vrst iz Priloge II, omogoča, da se vzdržuje ali, če je to primerno, obnovi ugodno stanje ohranjenosti zadevnih naravnih habitatnih tipov in habitatov teh vrst na njihovem naravnem območju razširjenosti.“

               6

               Člen 4 te direktive določa:
               „1.   Na podlagi meril iz Priloge III (faza 1) in ustreznih znanstvenih informacij vsaka država članica predlaga seznam območij in označi, kateri naravni habitatni tipi iz Priloge I in domorodne vrste iz Priloge II so prisotni na teh območjih. […] Če je to primerno, države članice predlagajo, glede na izide spremljanja iz člena 11, prilagoditev seznama.
               […]
               2.   Na podlagi meril iz Priloge III (faza 2) ter v okviru vsake od devetih biogeografskih regij iz člena 1(c)(iii) in celotnega ozemlja iz člena 2(1) Komisija izdela iz seznamov držav članic v soglasju z vsako državo članico osnutek seznama območij, pomembnih za Skupnost, v katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami.
               […]
               Seznam območij, ki so bila izbrana za območja, pomembna za Skupnost, na katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami, sprejme Komisija skladno s postopkom iz člena 21.
               […]
               4.   Ko je območje, pomembno za Skupnost, sprejeto skladno s postopkom iz odstavka 2, zadevna država članica čim prej in najkasneje v šestih letih določi to območje za [POO] in določi prednostne naloge glede na pomembnost območij za ohranjanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitatnega tipa iz Priloge I ali vrste iz Priloge II ter za usklajenost Nature 2000 in glede na nevarnost, da bi se ta območja razvrednotila ali uničila.
               […]“

               7

               Člen 9 Direktive o habitatih določa:
               „Komisija skladno s postopkom iz člena 21 v rednih časovnih presledkih pregleduje prispevek Nature 2000 k uresničevanju ciljev iz členov 2 in 3. S tem v zvezi se lahko preuči možnost, da se [POO] ukine, če to opravičujejo naravne spremembe, opažene med spremljanjem stanja, predvidenim v členu 11.“

               8

               Člen 11 te direktive določa:
               „Države članice spremljajo stanje ohranjenosti naravnih habitatov in vrst iz člena 2, pri čemer posebej upoštevajo prednostne naravne habitatne tipe in prednostne vrste.“

               9

               V Prilogi III k tej direktivi so določena merila za izbiranje področij, ki se upravičeno lahko opredelijo kot območja, pomembna za Skupnost (v nadaljevanju: OPS), in določijo za POO. Kar zadeva, natančneje, merila, ki se nanašajo na fazo 1, ki jo tvori „[o]cena relativne pomembnosti območij za vsak naravni habitatni tip iz Priloge I in vsako vrsto iz Priloge II (vključno s prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi in prednostnimi vrstami) na ravni države“, ta priloga vsebuje naslednji odlomek:

                        „A.

                        Merila za ocenjevanje območij za posamezni naravni habitatni tip iz Priloge I

                                 (a)

                                 Stopnja zastopanosti naravnega habitatnega tipa na območju.

                                 (b)

                                 Površina naravnega habitatnega tipa na območju, v razmerju do celotne površine tega naravnega habitatnega tipa na ozemlju države.

                                 (c)

                                 Stopnja ohranjenosti strukture in funkcij zadevnega naravnega habitatnega tipa in možnosti za obnovitev.

                                 (d)

                                 Globalna ocena vrednosti območja za ohranitev zadevnega naravnega habitatnega tipa.

                        B.

                        Merila za ocenjevanje območij za posamezno vrsto iz Priloge II

                                 (a)

                                 Velikost in gostota populacije vrste na območju v razmerju do populacij na ozemlju države.

                                 (b)

                                 Stopnja ohranjenosti značilnosti habitata, ki so pomembne za zadevno vrsto in možnosti za obnovitev.

                                 (c)

                                 Stopnja zoliranosti populacije vrste na območju v razmerju do naravnega območja razširjenosti vrste.

                                 (d)

                                 Globalna ocena vrednosti območja za ohranitev zadevne vrste.“

         Odločbe, ki jih je sprejela Komisija v skladu s členom 4(2), tretji pododstavek, Direktive o habitatih

               10

               Z Odločbo 2004/813/ES z dne 7. decembra 2004 o sprejemu, v skladu z Direktivo Sveta 92/43/EGS, seznama območij, pomembnih za Skupnost, za atlantsko biogeografsko regijo (UL 2004, L 387, str. 1) je Komisija na predlog Kraljevine Nizozemske območje Haringvliet (Nizozemska) izbrala kot OPS, pod oznako NL1000015, za površino 11.108 hektarjev (ha).

               11

               Območje Haringvliet je bilo po sedmih zaporednih posodobitvah seznama OPS za atlantsko biogeografsko regijo za isto površino še vedno ohranjeno na tem seznamu.

               12

               Z Izvedbenim sklepom 2015/72, s katerim je bila izvedena osma posodobitev tega seznama, pa je Komisija območje Haringvliet ohranila kot OPS samo še za površino 10.988 ha.

            Nizozemsko pravo

               13

               Člen 10a(1) Natuurbeschermingswet 1998 (zakon o ohranjanju narave iz leta 1998) z dne 25. maja 1998, določa:
               „Naš minister določi območja za izvajanje […] Direktive [o habitatih].“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               14

               Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da je Leenheerenpolder polder, katerega površina znaša približno 110 ha, in da je bil del območja Haringvliet, ko je bilo slednje z Odločbo 2004/813 vključeno na seznam OPS za atlantsko biogeografsko regijo, zaradi možnosti, ki jih je ta polder zagotavljal za obnovo naravnih habitatnih tipov in vrst, ki so bile prisotne drugod na OPS Haringvliet. Predvideno je bilo, da bo Leenheerenpolder, čeprav so ga sestavljala kmetijska območja in na njem ni bilo naravnih habitatnih tipov in vrst, ki bi bili zaščiteni drugod na tem OPS, deležen ukrepa „ponovne vzpostavitve naravnega okolja“ v smislu preoblikovanja v naravno območje, ki je pod vplivom bibavice, da bi razvil svoj potencial.

               15

               Kraljevina Nizozemska je s sklepom z dne 4. julija 2013 v skladu s členom 10a zakona o ohranjanju narave iz leta 1998 območje Haringvliet določila kot POO, vendar je iz tega območja izključila Leenheerenpolder. Raad van State (državni svet, Nizozemska) je s sodbo z dne 1. oktobra 2014 ta sklep odpravilo v delu, v katerem Leenheerenpolder ni vključen v ta POO. To sodišče je menilo, da bi Kraljevina Nizozemska v skladu s členom 4(4) Direktive o habitatih Leenheerenpolder morala vključiti v ta POO, ker je bil ta polder v mejah OPS Haringvliet, kot jih Komisija upošteva od izdaje Odločbe 2004/813.

               16

               Kraljevina Nizozemska je oktobra 2013 Komisiji predlagala, naj Leenheerenpolder izvzame iz OPS Haringvliet in zato v obsegu tega polderja zmanjša njegovo površino.

               17

               Komisija je z dopisom z dne 10. septembra 2014 to državo članico pozvala, naj v zvezi s tem projektom zmanjšanja površine OPS Haringvliet poda dodatna pojasnila.

               18

               Državni sekretar je Komisijo z dopisom z dne 30. septembra 2014 obvestil, da Leenheerenpolder nima naravnih vrednosti in da je bil prvotni projekt preoblikovanja tega polderja opuščen, ker je obnova mokrišč Beningerwaard, Tiengemeten in manjših polderjev, ki so v OPS Haringvliet, zadostovala za dosego ciljev ohranitve OPS. Državni sekretar je v tem dopisu dodal, da je bila opustitev projekta ponovne vzpostavitve naravnega okolja povezana s političnimi, socialnimi in proračunskimi razlogi.

               19

               Službe Komisije so v dopisu z dne 24. oktobra 2014 odgovorile, da sprejmejo predlog spremembe OPS Haringvliet, ob upoštevanju, na eni strani, ugodne ocene, ki so jo podali nizozemski organi glede potenciala obnovitve na drugih delih tega območja, po drugi strani pa okoliščine, da je bilo na drugih področjih določeno število ukrepov obnovitve že izvedenih oziroma so bili taki ukrepi predvideni. Komisija je v tem dopisu navedla, da je šlo v primeru prvotnega predloga vključitve Leenheerenpolder v OPS Haringvliet za „znanstveno napako“.

               20

               Komisija je z Izvedbenim sklepom 2015/72 območje Haringvliet sicer ohranila na seznamu OPS za atlantsko biogeografsko regijo, vendar pa je izključila Leenheerenpolder.

               21

               Državni sekretar je s sklepom z dne 28. aprila 2015 na podlagi člena 10a(1) zakona o ohranjanju narave iz leta 1998 in z namenom izvedbe Izvedbenega sklepa 2015/72 OPS Haringvliet določil za POO, iz njega pa izključil Leenheerenpolder.

               22

               Vereniging Hoekschewaards Landschap je zoper sklep z dne 28. aprila 2015 vložil tožbo pri Raad van State (državni svet), ker je menil, da ta polder zagotavlja edinstveni potencial za obnovitev področja v ustju reke, ki ga drugod v OPS Haringvliet ni.

               23

               Raad van State (državni svet) poudarja, da je državni sekretar pred njim zatrjeval, da je bila znanstvena napaka posledica okoliščine, da je v svojem predlogu za uvrstitev območja Haringvliet na seznam OPS napačno menil, da je polder Leenheerenpolder ne le primeren, temveč tudi nujen za dosego ciljev ohranitve tega območja. To sodišče se sprašuje, ali je v takšnih okoliščinah, če je predlog Kraljevine Nizozemske podprt z zadostnimi podatki, zmanjšanje površine tega območja mogoče utemeljiti s takšnim razlogom.

               24

               V teh okoliščinah je Raad van State (državni svet) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je Izvedbeni sklep [2015/72] veljaven v delu, v katerem je v ta seznam uvrščeno območje Haringvliet, ne pa tudi Leenheerenpolder?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               25

               Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je zmanjšanje površine območja Haringvliet z izključitvijo polderja Leenheerenpolder z obrazložitvijo, da njegova prvotna vključitev v to področje temelji na znanstveni napaki, veljavno.

               26

               Uvodoma je treba opozoriti, da ta zadeva ne spada na področje uporabe člena 9 Direktive o habitatih, v skladu s katerim se POO lahko ukine, „če to opravičujejo naravne spremembe, opažene med spremljanjem stanja, predvidenim v členu 11“, ker se Kraljevina Nizozemska ni sklicevala na takšne spremembe.

               27

               Čeprav je Komisija z Odločbo 2004/813 na predlog Kraljevine Nizozemske in na podlagi meril iz Priloge III k Direktivi o habitatih Leenheerenpolder – glede na njegov potencial za obnovitev naravnih habitatnih tipov in vrst, prisotnih na tem OPS – vključila v OPS Haringvliet, je ta institucija izključitev tega polderja iz OPS Haringvliet z Izvedbenim sklepom 2015/72 utemeljila s tem, da je bila njegova prvotna vključitev v to OPS znanstvena napaka.

               28

               Za odgovor na vprašanje za predhodno odločanje, postavljeno Sodišču, je treba torej preučiti, ali lahko Komisija na podlagi Direktive o habitatih na predlog zadevne države članice zmanjša površino OPS v primeru, da je prvotna uvrstitev območja na seznam OPS temeljila na znanstveni napaki, in če lahko, ali je bilo zmanjšanje iz postopka v glavni stvari zakonito upravičeno s takšno napako.

               29

               V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče glede Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 98) razsodilo, da lahko napaka pri predložitvi Komisiji, kar zadeva določitev posebnega varstvenega območja, povzroči zmanjšanje površine takšnega območja iz naslova popravka te napake (glej v tem smislu sodbo z dne 25. novembra 1999, Komisija/Francija, C‑96/98, EU:C:1999:580, točka 55). Sodišče je v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, ugotovilo, da je bilo storjeno upravno napako, ki se je nanašala na navedbo površine, mogoče popraviti s prilagoditvijo zadevnega varstvenega območja.

               30

               Poleg tega, ker Direktiva o habitatih ne vsebuje posebnih določb, je treba ugotoviti, da prilagoditev seznama OPS, ki jo države članice predlagajo Komisiji na podlagi člena 4(1) te direktive, lahko vključuje zmanjšanje površine območja, ki ga je treba opraviti po enakem postopku, kot je postopek uvrstitve območja na navedeni seznam (glej po analogiji sodbo z dne 3. aprila 2014, Cascina Tre Pini, C‑301/12, EU:C:2014:214, točka 26).

               31

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, da mora Komisija za pripravo osnutka seznama OPS, ki bi lahko privedel do vzpostavitve usklajenega evropskega omrežja POO, imeti na razpolago izčrpen seznam območij, za katera na nacionalni ravni obstaja ekološki interes, ki je pomemben z vidika cilja ohranjanja naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst iz Direktive o habitatih (sodba z dne 7. novembra 2000, First Corporate Shipping, C‑371/98, EU:C:2000:600, točka 22).

               32

               Le tako je mogoče uresničiti cilj iz člena 3(1), prvi pododstavek, Direktive o habitatih, ki je vzdrževanje ali obnavljanje ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatnih tipov in habitatov vrst na njihovem naravnem območju razširjenosti, ki lahko sega preko ene ali več meja znotraj Evropske unije. Iz člena 1(e) in (i) te direktive v povezavi s členom 2(1) te direktive namreč izhaja, da je treba za presojo ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitata ali vrste upoštevati celotno evropsko ozemlje držav članic, za katero se uporablja Pogodba (sodba z dne 7. novembra 2000, First Corporate Shipping, C‑371/98, EU:C:2000:600, točka 23).

               33

               V skladu s členom 4(1) Direktive o habitatih zadevna država članica predlaga območje na podlagi meril iz Priloge III k tej direktivi in ustreznih znanstvenih informacij. Ob upoštevanju sodne prakse, navedene zgoraj v točki 29 te sodbe, iz tega izhaja, da odkritje napake – na podlagi znanstvenih dokazov – ki je vplivala na zadevne znanstvene informacije, lahko utemelji, odvisno od primera, zmanjšanje površine OPS.

               34

               Ta razlaga je podkrepljena s sodno prakso Sodišča, v skladu s katero ni treba zaman uporabljati sredstev za upravljanje območja, ki se izkaže za nekoristno za ohranjanje naravnih habitatov in vrst (glej v tem smislu sodbo z dne 3. aprila 2014, Cascina Tre Pini, C‑301/12, EU:C:2014:214, točka 28).

               35

               Vendar čeprav je res, da države članice razpolagajo z določenim poljem proste presoje, kadar v skladu s členom 4(1) Direktive o habitatih predlagajo seznam območij, ki jih je mogoče opredeliti kot OPS (sodba z dne 3. aprila 2014, Cascina Tre Pini, C‑301/12, EU:C:2014:214, točka 27), pa ne razpolagajo z enakim poljem proste presoje, kadar Komisiji predlagajo zmanjšanje površine OPS.

               36

               Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 28 sklepnih predlogov, ker uvrstitev območja na seznam utemeljuje domnevo, da je navedeno območje v celoti pomembno za cilj ohranjanja naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v smislu Direktive o habitatih, predlog države članice, da se površina območja, ki je na seznamu, zmanjša, zahteva predložitev dokaza, da sporne površine na nacionalni ravni nimajo bistvenega pomena za uresničitev tega cilja. Poleg tega lahko Komisija predlog sprejme oziroma uresniči samo, če ugotovi, da te površine tudi z vidika celotne Unije niso nujne.

               37

               V tem primeru iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, izhaja, da nizozemski organi predloga, da naj Komisija polder Leenheerenpolder izvzame iz OPS Haringvliet, niso utemeljevali s tem, da je bila storjena napaka pri predlogu v skladu s členom 4(1), prvi pododstavek, Direktive o habitatih, kar zadeva ekološko vrednost tega polderja in njegovo zmožnost prispevanja k izvedbi ciljev te direktive, kot izhajajo iz njenih členov 2 in 3, temveč z okoliščino, da je bila leta 2011 sprejeta odločitev, da se ponovno oceni nacionalna politika v zvezi z naravo. Zlasti niso ti organi nikoli trdili, da potenciala tega polderja, kar zadeva obnovitev naravnih habitatnih tipov in zadevnih vrst s preoblikovanjem tega kmetijskega območja v naravno območje, ki je pod vplivom bibavice, ni več. Poleg tega so ti organi v dopisu z dne 30. septembra 2014, naslovljenem na Komisijo, navedli, da je bil načrt za razvoj ekoloških vrednosti na tem polderju opuščen iz političnih, socialnih in proračunskih razlogov, ob upoštevanju okoliščine, da razvoj, do katerega je na drugih delih območja Haringvliet deloma že prišlo, zadostuje za dosego ciljev na tem področju.

               38

               V zvezi s tem je nizozemska vlada na obravnavi potrdila, da se Kraljevina Nizozemska ni sklicevala na obstoj „znanstvene napake“, ko je Komisiji predložila svoj predlog za zmanjšanje površine OPS Haringvliet.

               39

               Komisija po drugi strani Sodišču ni predložila nobenega znanstvenega dokaza, s katerim bi bilo mogoče dokazati, da je prvotni predlog temeljil na takšni napaki.

               40

               Posledično se Komisija ob osmi posodobitvi seznama OPS za atlantsko biogeografsko regijo z Izvedbenim sklepom 2015/72 ni mogla zakonito sklicevati na obstoj prvotno storjene znanstvene napake, da bi tako uvrstila območje Haringvliet na ta seznam, ne da bi vanj vključila polder Leenheerenpolder.

               41

               Na podlagi zgornjih preudarkov je treba ugotoviti, da je Izvedbeni sklep 2015/72 neveljaven v delu, v katerem je bilo s tem sklepom območje Haringvliet brez polderja Leenheerenpolder uvrščeno na seznam OPS v atlantski biogeografski regiji.

         Stroški

               42

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2015/72 z dne 3. decembra 2014 o sprejetju osme posodobitve seznama za Skupnost pomembnih območij v atlantski biogeografski regiji je neveljaven v delu, v katerem je bilo s tem sklepom območje Haringvliet (NL 1000015) brez polderja Leenheerenpolder uvrščeno na ta seznam.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča z dne 27. oktobra 1993. # Kazenski postopek proti Annick Taillandier, poročeni Neny. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de police de Vichy - Francija. # Zadeva C-92/91.