title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 7. marca 2013. # DKV Belgium proti Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour d'appel de Bruxelles - Belgija. # Svoboda opravljanja storitev - Svoboda ustanavljanja - Direktivi 73/239/EGS in 92/49/EGS - Neposredno zavarovanje razen življenjskega zavarovanja - Prosto določanje premijskih stopenj - Pogodbe o zdravstvenem zavarovanju, ki niso povezane s poklicno dejavnostjo - Omejitve - Nujni razlogi v splošnem interesu. # Zadeva C-577/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 7. marca 2013 (
            *1
         )
      „Svoboda opravljanja storitev — Svoboda ustanavljanja — Direktivi 73/239/EGS in 92/49/EGS — Neposredno zavarovanje razen življenjskega zavarovanja — Prosto določanje premijskih stopenj — Pogodbe o zdravstvenem zavarovanju, ki niso povezane s poklicno dejavnostjo — Omejitve — Nujni razlogi v splošnem interesu“
      V zadevi C-577/11,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo cour d’appel de Bruxelles (Belgija) z odločbo z dne 10. novembra 2011, ki je prispela na Sodišče 21. novembra 2011, v postopku

         DKV Belgium SA

      proti

         Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan, sodniki, in A. Prechal (poročevalka), sodnica,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. decembra 2012,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za DKV Belgium SA C. De Meyer in C. Gommers, odvetnika,

               —

               za Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL V. Callewaert in F. Krenc, odvetnika,

               —

               za belgijsko vlado L. Van den Broeck in M. Jacobs, agentki, skupaj z M. Kaiserjem in S. Ben Messaoudom, odvetnikoma,

               —

               za nizozemsko vlado C. Wissels in M. Bulterman, agentki,

               —

               za portugalsko vlado L. Inez Fernandes in M. Rebelo, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo K.-P. Wojcik in C. Vrignon, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na razlago členov 29 in 39(2) in (3) Direktive Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 346), člena 8(3) Prve direktive Sveta z dne 24. junija 1973 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja razen življenjskega zavarovanja (73/239/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 14), kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/49 (v nadaljevanju: Direktiva 73/239), ter členov 49 PDEU in 56 PDEU.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med DKV Belgium SA (v nadaljevanju: DKV) in Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL (belgijska zveza potrošnikov za preizkusne nakupe, v nadaljevanju: Test-Achats) zaradi zvišanja premij za dopolnilno zavarovanje za bolnišnično oskrbo tipa „enoposteljna soba“.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Člen 8(3) Direktive 73/239 je določal:
               „Nobena določba iz te direktive ne preprečuje državam članicam, da ohranijo v veljavi ali sprejmejo zakone in druge predpise, ki zahtevajo odobritev družbene pogodbe in akta o ustanovitvi ter predložitev drugih listin, potrebnih za normalno izvajanje nadzora.
               Vendar države članice ne sprejmejo določb, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, o premijskih cenikih in obrazcih ter drugih tiskanih listinah, ki jih namerava podjetje uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci.
               Države članice ne morejo ohraniti ali uvesti predhodnega obvestila ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.
               […]“

               4

               Člen 28 Direktive 92/49 je določal:
               „Država članica, v kateri je nevarnost, ne preprečuje zavarovalcu, da sklene pogodbo z zavarovalnico […], če to ni v nasprotju s predpisi, ki varujejo splošne koristi v državi članici, v kateri je nevarnost.“

               5

               V skladu s členom 29 Direktive 92/49 je veljalo:
               „Države članice ne sprejmejo predpisov, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih ali o obrazcih in drugih tiskanih listinah, ki jih namerava zavarovalnica uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci. Zahtevajo lahko le nesistematično obveščanje o teh zavarovalnih pogojih in drugih listinah zaradi preverjanja usklajenosti z nacionalnimi predpisi v zvezi z zavarovalnimi pogodbami in ta zahteva ne more predstavljati predhodnega pogoja za podjetje, da bi opravljalo svoje dejavnosti.
               Države članice ne morejo ohraniti ali uvesti predhodnega obvestila ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.“

               6

               Člen 39(2) in (3) Direktive 92/49 je določal:
               „2.   Država članica, v kateri je podružnica ali kjer se izvajajo storitve, ne sprejme predpisov, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih ali o obrazcih in drugih tiskanih listinah, ki jih namerava zavarovalnica uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci. Zahteva lahko samo, da podjetje, ki predlaga, da bi na njenem ozemlju izvajalo zavarovalne posle iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev, pošlje nesistematično obveščanje o teh zavarovalnih pogojih in drugih listinah, zaradi preverjanja skladnosti z nacionalnimi predpisi o zavarovalnih pogodbah, ta zahteva pa ne more predstavljati predhodnega pogoja za nadaljevanje poslovanja podjetja.
               3.   Država članica, v kateri je podružnica ali kjer se izvajajo storitve, ne more ohraniti ali uvesti predhodnega obveščanja ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj, razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.“

         Belgijsko pravo

               7

               Člen 138a-4 zakona z dne 25. junija 1992 o pogodbah o kopenskem zavarovanju (Moniteur belge z dne 20. avgusta 1992, str. 18283), kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 17. junija 2009 (Moniteur belge z dne 8. julija 2009, str. 47120, v nadaljevanju: zakon o pogodbah o kopenskem zavarovanju), določa:
               „1.   Po sklenitvi pogodbe o zdravstvenem zavarovanju zavarovalec ne more več spreminjati tehničnih podlag premije niti pogojev kritja, razen ob soglasju obeh strank in na izrecno zahtevo glavnega zavarovanca ter v primerih, določenih v odstavkih 2, 3 in 4.
               […]
               2.   Premijo, franšizo in storitev je mogoče prilagoditi ob letnem roku za plačilo premije na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin.
               3.   Premijo, franšizo in storitev je mogoče prilagoditi ob letnem roku za plačilo premije in na podlagi enega ali več posebnih indeksov glede na stroške storitev, ki jih krijejo zasebne pogodbe o zdravstvenem zavarovanju, če in kolikor spremembe navedenega ali navedenih indeksov presegajo indeks cen življenjskih potrebščin.
               […]
               4.   Uporaba tega člena ne posega v člen 21g [zakona z dne 9. julija 1975 o nadzoru nad zavarovalnicami (Moniteur belge z dne 29. julija 1975, str. 9267), kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 17. junija 2009 (Moniteur belge z dne 8. julija 2009, str. 47120, v nadaljevanju: zakon o nadzoru nad zavarovalnicami)].
               […]“

               8

               Člen 21g(2) zakona o nadzoru nad zavarovalnicami določa:
               „[Komisija za bančništvo, finance in zavarovanja, v nadaljevanju: CBFA] lahko zahteva, da zavarovalnica uskladi premijsko stopnjo, če ugotovi, da uporaba te premijske stopnje povzroča izgubo.
               […] CBFA lahko na zahtevo podjetja, in če ugotovi, da uporaba te premijske stopnje ne glede na uporabo člena 138a-4(2) in (3) zakona […] o pogodbah o kopenskem zavarovanju povzroča ali bi lahko povzročila izgubo, kadar pogodba o zdravstvenem zavarovanju ni povezana s poklicno dejavnostjo […], lahko podjetju […] dovoli, da sprejme ukrepe za uravnoteženje svojih premijskih stopenj. Z navedenimi ukrepi je mogoče prilagoditi pogoje kritja.
               […]“

               9

               Iz sodbe ustavnega sodišča št. 90/2011 z dne 31. maja 2011 (katere odlomki so objavljeni v Moniteur belge z dne 10. avgusta 2011, str. 45413), na katero se sklicuje predložitveno sodišče, je razvidno, da je cilj, ki mu belgijski zakonodajalec sledi pri sprejetju zakona o pogodbah o kopenskem zavarovanju, iz člena 138a-4 tega zakona ustvariti določbo, katere namen je obvarovati potrošnika in predvsem preprečiti, da bi ga prizadela precejšnja in nepričakovana zvišanja zavarovalnih premij.

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               10

               Po navedbah v predložitveni odločbi je DKV, zavarovalnica, ki deluje na trgu zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za bolnišnično oskrbo, vse svoje zavarovance, upravičene do dopolnilnega zavarovanja za bolnišnično oskrbo tipa „enoposteljna soba“, pisno obvestila, da bo po glavnem izteku njihovih pogodb v letu 2010 uvedla 7,84-odstotno zvišanje premij za to zavarovanje.

               11

               DKV je pred to odločitvijo o zvišanju vložila prošnjo za odobritev pri CBFA. Ta je med drugim menila, da je treba počakati na določitev enega ali več posebnih indeksov iz člena 138a-4(3) zakona o pogodbah o kopenskem zavarovanju (v nadaljevanju: zdravstveni indeks), zato prošnji ni ugodila.

               12

               Test-Achats je z aktom z dne 22. februarja 2010 pri predsedniku tribunal de commerce de Bruxelles (gospodarsko sodišče v Bruslju) vložila opustitveno tožbo, s katero je želela doseči predvsem, da se DKV prepove uvedba navedenega zvišanja.

               13

               Ker je navedeno sodišče s sodbo z dne 20. decembra 2010 tožbi delno ugodilo, se je DKV nanjo pritožila pri predložitvenem sodišču.

               14

               DKV v sporu o glavni stvari predvsem poudarja, da se s členom 138a-4 zakona o pogodbah o kopenskem zavarovanju in členom 21g(2) zakona o nadzoru nad zavarovalnicami krši načelo prostega določanja premijskih stopenj, določeno v členih 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter členu 8(3) Direktive 73/239, saj uvajata sistem predhodne odobritve premijskih stopenj. Poleg tega po mnenju DKV ti določbi nista združljivi s svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev za zavarovalnice, ki nimajo sedeža v Kraljevini Belgiji, ampak v drugi državi članici, in želijo v Belgiji sklepati pogodbe o zdravstvenem zavarovanju.

               15

               Test-Achats trdi, da načelo prostega določanja premijskih stopenj, na katero se sklicuje družba DKV, ni izrecno določeno s predpisi Unije in ga ni mogoče šteti za absolutno in neomejeno.

               16

               Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je CBFA 22. junija 2010 ugotovila, da je lahko DKV na podlagi zdravstvenega indeksa, ki je bil medtem določen, premijske stopnje za zadevno zavarovanje zvišala za 7,45 %. Potem ko je DKV zaprosila za uvedbo zvišanja za 7,84 %, to je za 0,39 % glede na zdravstveni indeks, je CBFA menila, da ta razlika ne povzroča primanjkljaja za kategorijo zadevnih zavarovanj in je zato zahtevo za zvišanje zavrnila.

               17

               V teh okoliščinah je cour d’appel de Bruxelles (pritožbeno sodišče v Bruslju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je treba člena 29 in 39(2) in (3) Direktive [92/49] ter člen 8(3) Direktive 73/239 na eni strani ter člena 49 PDEU in 56 PDEU na drugi strani razlagati tako, da države članice za pogodbe o zdravstvenem zavarovanju, ki niso povezane s poklicno dejavnostjo, ne smejo uvesti določb, v skladu s katerimi je mogoče premijo, franšizo in storitev ob letnem roku za plačilo premije prilagajati samo:

                        —

                        na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin;

                        —

                        na podlagi [zdravstvenega indeksa], glede na stroške storitev, ki jih krijejo zasebne pogodbe o zdravstvenem zavarovanju […], če in kolikor spremembe navedenega ali navedenih indeksov presegajo indeks cen življenjskih potrebščin;

                        —

                        z dovoljenjem upravnega organa, pristojnega za nadzor nad zavarovalnicami, ki odloča na zahtevo zadevne zavarovalnice, če navedeni organ ugotovi, da – ne glede na prilagoditve, izračunane na podlagi indeksov iz prejšnjih odstavkov – uporaba premijske stopnje te zavarovalnice povzroča ali bi lahko povzročila izgubo, s čimer ji omogoči, da sprejme ukrepe, s katerimi uravnoteži premijske stopnje in lahko prilagodi pogoje kritja?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

         Razlaga členov 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter člena 8(3) Direktive 73/239

               18

               DKV trdi, da je sistem predhodne odobritve premijskih stopenj v postopku v glavni stvari v nasprotju z načelom prostega določanja premijskih stopenj, ki izhaja iz členov 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter člena 8(3) Direktive 73/239. Meni, da obstaja le ena izjema od tega načela, in sicer splošni sistem nadzora cen. Tega sistema predhodne odobritve zvišanja premijskih stopenj pa ni mogoče razumeti kot del splošnega sistema nadzora cen, saj se ne nanaša na vse proizvode in storitve, ki so dostopne javnosti, temveč samo na zdravstvena zavarovanja.

               19

               Tudi Evropska komisija meni, da je ureditev iz postopka v glavni stvari v nasprotju z načelom prostega določanja premijskih stopenj. Test-Achats ter belgijska, nizozemska in portugalska vlada pa menijo drugače.

               20

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da člena 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter člen 8(3) Direktive 73/239 državi članici prepovedujejo uvedbo sistema predhodne odobritve ali sistematičnega sporočanja premijskih stopenj, ki jih zavarovalnica namerava uporabiti na svojem ozemlju v razmerjih z zavarovalci (glej sodbo z dne 28. aprila 2009 v zadevi Komisija proti Italiji, C-518/06, ZOdl., str. I-3491, točka 100).

               21

               Kot je Sodišče že poudarilo, je bil namen zakonodajalca Unije zagotoviti načelo prostega določanja premijskih stopenj v zavarovalnem sektorju razen življenjskega zavarovanja (zgoraj navedena sodba Komisija proti Italiji, točka 101 in navedena sodna praksa).

               22

               Vendar se popolna uskladitev premijskih stopenj na področju zavarovanja razen življenjskega zavarovanja, s katero se izključi vsak nacionalni ukrep, ki lahko vpliva na premijske stopnje, zaradi pomanjkanja ustrezne jasno izražene volje zakonodajalca Evropske unije ne more domnevati (sodbi z dne 7. septembra 2004 v zadevi Komisija proti Luksemburgu, C-346/02, ZOdl., str. I-7517, točka 24, in v zadevi Komisija proti Franciji, C-347/02, ZOdl., str. I-7557, točka 25, ter zgoraj navedena sodba Komisija proti Italiji, točka 106).

               23

               Tako nacionalna ureditev, ki uvaja tehnični okvir, znotraj katerega morajo zavarovalnice izračunati svoje premije, ni v nasprotju z načelom prostega določanja premijskih stopenj zgolj zato, ker ta tehnični okvir vpliva na spreminjanje premijskih stopenj (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe Komisija proti Luksemburgu, točka 25; Komisija proti Franciji, točka 26, in Komisija proti Italiji, točka 105).

               24

               V zvezi s sistemom zvišanja premijskih stopenj, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, imajo zavarovalnice dovoljenje za povečanje premijskih stopenj na podlagi dveh vrst indeksov, in sicer indeksa cen življenjskih potrebščin in zdravstvenega indeksa.

               25

               Ugotoviti je treba, da ima tak sistem, ki ne vpliva na možnost navedenih zavarovalnic za prosto določanje svojih osnovnih premij, značilnosti tehničnega okvira v smislu sodne prakse, navedene v točki 23 te sodbe.

               26

               Ta sistem namreč, ker dopušča le zvišanja premijskih stopenj na podlagi dveh vrst indeksov, deluje kot tehnični okvir, omejen na določitev spreminjanja cen, znotraj katerega morajo zavarovalnice izračunati premije.

               27

               V teh okoliščinah zgolj dejstvo, da bi upravni organ, pristojen za nadzor zavarovalnic, lahko na zahtevo zavarovalnice odločil, da ji dovoli sprejetje ukrepov za uskladitev premijskih stopenj, kadar te povzročajo izgubo ali obstaja nevarnost, da jo bodo povzročile, ni dovolj za dvom o naravi tehničnega okvira zadevnega sistema zvišanja premijskih stopenj.

               28

               Člen 28 Direktive 92/49 tej razlagi ne nasprotuje. „Splošni interes“ iz te odločbe namreč v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, ni upoštevno merilo za preverjanje, ali je nacionalna ureditev taka, da bi škodila načelu prostega določanja premijskih stopenj v smislu členov 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter člena 8(3) Direktive 73/239 (glej v tem smislu sodbo z dne 25. februarja 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, C-59/01, Recueil, str. I-1759, točka 38).

               29

               Iz navedenega izhaja, da ni mogoče šteti, da je sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, v nasprotju s členoma 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter členom 8(3) Direktive 73/239.

         Razlaga členov 49 PDEU in 56 PDEU

      Pojem omejitve svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev

               30

               Test-Achats trdi, da sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, ne pomeni omejitve v smislu členov 49 PDEU in 56 PDEU, ker bi bilo treba sicer kot omejitev opredeliti vsak nacionalni ukrep, s katerim se skuša uvesti sprememba bistvenega elementa pogodbe med njenim izvajanjem.

               31

               V zvezi s tem je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da se pojem „omejitev“ v smislu členov 49 PDEU in 56 PDEU nanaša na ukrepe, ki prepovedujejo, ovirajo ali naredijo uresničevanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev manj zanimivo (zgoraj navedena sodba Komisija proti Italiji z dne 28. aprila 2009, točka 62 in navedena sodna praksa).

               32

               V zvezi z vprašanjem, v katerih okoliščinah lahko ukrep, ki velja brez razlikovanja, kot je sistem zvišanja premijskih stopenj v postopku v glavni stvari, spada v okvir navedenega pojma, je treba spomniti, da ureditev države članice ne pomeni omejitve v smislu Pogodbe DEU zgolj zaradi dejstva, da druge države članice uporabljajo pravila, ki so manj stroga ali ekonomsko zanimivejša za ponudnike podobnih storitev, ki imajo sedež na njihovem ozemlju (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Italiji z dne 28. aprila 2009, točka 63 in navedena sodna praksa).

               33

               Nasprotno pa pojem omejitve zajema ukrepe države članice, ki čeprav veljajo brez razlikovanja, vplivajo na dostop podjetij iz drugih držav članic do trga in tako ovirajo trgovino v Skupnosti (zgoraj navedena sodba Komisija proti Italiji z dne 28. aprila 2009, točka 64 in navedena sodna praksa).

               34

               Sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, pa lahko, kakor sta pravilno zatrdili DKV in Komisija, zavarovalnice s sedežem v drugi državi članici kot tisti, ki je uvedla tak sistem, odvrne od tega, da bi na podlagi svobode opravljanja storitev tam odprle podružnico ali ponujale svoje proizvode.

               35

               Te zavarovalnice bodo namreč za izpolnitev zahtev tega sistema pri prvotni določitvi premij morale ne le spremeniti pogoje in premijske stopnje, temveč tudi določiti svoj cenovni položaj in s tem poslovno strategijo, ter pri tem tvegale, da prihodnja zvišanja premijskih stopenj ne bodo zadostovala za kritje stroškov, ki jim bodo nastali.

               36

               Iz tega je razvidno, da morajo zavarovalnice, ki vstopajo na trg neke države članice, ki je uvedla sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, znova razmisliti o svoji poslovni politiki in strategiji, če želijo na ta trg priti pod pogoji, združljivimi z zakonodajo te države članice (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Italiji z dne 28. aprila 2009, točka 69).

               37

               V teh okoliščinah je treba šteti, da sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, pomeni omejitev svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev.

         Upravičenost omejitve svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev

               38

               Omejitev svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev je lahko utemeljena, če ustreza nujnim razlogom v splošnem interesu, če je primerna za uresničitev zastavljenega cilja in če ne presega tega, kar je nujno za njegovo doseganje (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Italiji z dne 28. aprila 2009, točka 72 in navedena sodna praksa).

               39

               Test-Achats ter belgijska, nizozemska in portugalska vlada v bistvu trdijo, da je ta pogoj v zvezi s sistemom zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, izpolnjen, medtem ko DKV meni, da ni. Komisija pa izraža dvome glede sorazmernosti takega sistema s ciljem, ki se mu sledi.

               40

               V zvezi s tem je najprej treba opozoriti, da je, kot je razvidno iz točke 9 te sodbe, cilj sistema zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, varovati potrošnika in predvsem preprečiti, da bi zavarovanca prizadela precejšnja in nepričakovana zvišanja zavarovalnih premij.

               41

               Cilj varstva potrošnika pa glede na občutljivost zavarovalniškega sektorja s stališča potrošnika kot zavarovalca in zavarovanca pomeni nujni razlog v splošnem interesu (glej v tem smislu sodbo z dne 4. decembra 1986 v zadevi Komisija proti Nemčiji, 205/84, Recueil, str. 3755, točki 32 in 33).

               42

               Drugič, sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, je primeren za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja, ker zavarovalnicam preprečuje, da bi uvedle precejšnja in nepričakovana zvišanja zavarovalnih premij.

               43

               Tretjič, v zvezi z vprašanjem, ali tak sistem presega, kar je potrebno za dosego zastavljenega cilja, je treba po eni strani poudariti, da je, kot sta navedli Test-Achats in belgijska vlada, ena od značilnosti zavarovanja za bolnišnično oskrbo ta, da se verjetnost posredovanja zavarovalnic veča s starostjo zavarovancev, saj največ zdravstvenih stroškov nastane v zadnjih letih življenja. Torej, kot je navedla tudi Komisija, se dopolnilno zavarovanje za bolnišnično oskrbo tipa „enoposteljna soba“, kakršno je v postopku v glavni stvari, sicer lahko ponudi razmeroma mladim zavarovancem po nizkih premijskih stopnjah, vendar se te stopnje višajo z višjo starostjo zavarovanca in večanjem stroškov, ki jih ta povzroči zavarovalcu.

               44

               Ob upoštevanju te značilnosti sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, torej zagotavlja, da se starejši zavarovanec prav v starosti, ko potrebuje to zavarovanje, ne bi spopadal s precejšnjim in nepričakovanim zvišanjem zavarovalnih premij, zaradi katerega bi bil prikrajšan za to zavarovanje, če ga ne bi mogel plačati.

               45

               Ker po drugi strani ni sporno, da sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, zavarovalnicam ne prepoveduje, da bi prosto določile osnovno premijo, jim tak sistem niti ne preprečuje, da bi pri določitvi osnovne premije upoštevale višje stroške, ki jim bodo nastali zaradi zavarovalnega kritja, ko bo zavarovanec dosegel višjo starost.

               46

               Poleg tega, kot je bilo opozorjeno v točki 27 te sodbe, lahko upravni organ, pristojen za nadzor nad zavarovalnicami, na zahtevo zavarovalnice dovoli sprejetje ukrepov za uskladitev premijskih stopenj, kadar te povzročajo izgubo ali obstaja nevarnost, da jo bodo povzročile.

               47

               Ob upoštevanju teh posebnih okoliščin, in če ni na voljo nobenega manj omejevalnega ukrepa, na podlagi katerega bi bilo mogoče v enakih okoliščinah doseči cilj varstva potrošnika pred precejšnjimi in nepričakovanimi zvišanji zavarovalnih premij, kar mora preveriti predložitveno sodišče, sistem zvišanja premijskih stopenj, kakršen je v postopku v glavni stvari, ne presega tistega, kar je potrebno za dosego navedenega cilja.

               48

               Glede na vse navedeno je na postavljeno vprašanje treba odgovoriti, da je treba člena 29 in 39(2) in (3) Direktive 92/49 ter člen 8(3) Direktive 73/239 razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice, ki v okviru pogodb o zdravstvenem zavarovanju, ki niso povezane s poklicno dejavnostjo, določa, da je mogoče premijo, franšizo in storitev letno prilagajati samo:

                        —

                        na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin, ali

                        —

                        na podlagi tako imenovanega zdravstvenega indeksa, če in kolikor spremembe navedenega indeksa presegajo indeks cen življenjskih potrebščin, ali

                        —

                        po pridobitvi dovoljenja upravnega organa, pristojnega za nadzor nad zavarovalnicami, ki odloča na zahtevo zadevne zavarovalnice, če navedeni organ ugotovi, da ne glede na prilagoditve premijskih stopenj, izračunane na podlagi teh dveh vrst indeksov, uporaba premijske stopnje te zavarovalnice povzroča ali bi lahko povzročila izgubo.

               49

               Člena 49 PDEU in 56 PDEU je treba razlagati tako, da taki ureditvi ne nasprotujeta, če ni na voljo nobenega manj omejevalnega ukrepa, na podlagi katerega bi bilo mogoče v enakih okoliščinah doseči cilj varstva potrošnika pred precejšnjimi in nepričakovanimi zvišanji zavarovalnih premij, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

         Stroški

               50

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Člena 29 in 39(2) in (3) Direktive Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) ter člen 8(3) Prve direktive Sveta z dne 24. junija 1973 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja razen življenjskega zavarovanja (73/239/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/49, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice, ki v okviru pogodb o zdravstvenem zavarovanju, ki niso povezane s poklicno dejavnostjo, določa, da je mogoče premijo, franšizo in storitev letno prilagajati samo:

                        —

                           na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin, ali

                        —

                           na podlagi tako imenovanega zdravstvenega indeksa, če in kolikor spremembe navedenega indeksa presegajo indeks cen življenjskih potrebščin, ali

                        —

                           po pridobitvi dovoljenja upravnega organa, pristojnega za nadzor nad zavarovalnicami, ki odloča na zahtevo zadevne zavarovalnice, če navedeni organ ugotovi, da ne glede na prilagoditve premijskih stopenj, izračunane na podlagi teh dveh vrst indeksov, uporaba premijske stopnje te zavarovalnice povzroča ali bi lahko povzročila izgubo.

                     Člena 49 PDEU in 56 PDEU je treba razlagati tako, da taki ureditvi ne nasprotujeta, če ni na voljo nobenega manj omejevalnega ukrepa, na podlagi katerega bi bilo mogoče v enakih okoliščinah doseči cilj varstva potrošnika pred precejšnjimi in nepričakovanimi zvišanji zavarovalnih premij, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 8. decembra 2011.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Evropski komisiji.#Javna naročila storitev - Postopek javnega razpisa - Opravljanje storitev informatike v zvezi z gostovanjem, upravljanjem, izboljševanjem, promocijo in vzdrževanjem spletnega portala - Zavrnitev ponudbe in dodelitev javnega naročila drugemu ponudniku - Merila izbora - Merila dodelitve - Nepogodbena obveznost.#Zadeva T-39/08.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 8. decembra 2011 – Evropaïki Dynamiki proti Komisiji
      (Zadeva T-39/08)
      „Javna naročila storitev – Postopek javnega razpisa – Opravljanje storitev informatike v zvezi z gostovanjem, upravljanjem, izboljševanjem, promocijo in vzdrževanjem spletnega
         portala – Zavrnitev ponudbe in dodelitev javnega naročila drugemu ponudniku – Merila izbora – Merila dodelitve – Nepogodbena odgovornost“

      1.                     Javna naročila Evropske unije – Oddaja naročila na podlagi javnega razpisa – Merila izbora – Ocena sposobnosti kandidatov,
            da opravijo opredeljene storitve – Merila dodelitve – Primerjalna ocena značilnosti in prednosti posameznih ponudb – Uporaba
            merila, katerega namen je oceniti zmožnost kandidatov, da po dodelitvi naročila opravijo naročilo – Nedopustnost (Uredba Sveta
            št. 1605/2002, člen 97(1) in (2); Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 138) (Glej točke od 17 do 24, od 38 do 40 in 42.)
      2.                     Javna naročila Evropske unije – Oddaja naročila na podlagi javnega razpisa – Diskrecijska pravica institucij (Glej točki 21
            in 47.)
      3.                     Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Dokazno breme – Neizpolnitev enega od pogojev –
            Zavrnitev odškodninske tožbe v celoti (člen 288, drugi odstavek, ES) (Glej točke od 45 do 47.)
      Predmet

               Prvič, predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 12. novembra 2007, s katero je bila zavrnjena ponudba tožeče
                  stranke v razpisnem postopku EAC/04/07 glede gostovanja, upravljanja, izboljševanja, promocije in vzdrževanja spletnega portala
                  Evropske komisije o e-učenju (eLearning) (elearningeuropa.info) (UL S 87) in s katero je bilo naročilo oddano drugemu ponudniku,
                  in drugič, odškodninski zahtevek.

            Izrek

                  1.

                  	Odločba Komisije z dne 12. novembra 2007, s katero je bila zavrnjena ponudba Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion
                     Pliroforikis kai Tilematikis AE v okviru odprtega javnega razpisa EAC/04/07 glede gostovanja, upravljanja, izboljševanja,
                     promocije in vzdrževanja spletnega portala Evropske komisije o e-učenju (eLearning) (elearningeuropa.info) in s katero je
                     bilo to naročilo oddano drugemu ponudniku, se razglasi za nično.

                  2.

                  	Odškodninski zahtevek se zavrne.

                  3.

                  	Evropski komisiji se naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov, ki jih je priglasila Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata
                     Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis.


title: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 7. septembra 2017.#José Joaquim Neto de Sousa proti Estado português.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Relação do Porto.#Predhodno odločanje – Zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil – Direktiva 72/166/EGS – Direktiva 84/5/EGS – Direktiva 90/232/EGS – Voznik, odgovoren za nesrečo, zaradi katere je umrl njegov zakonec, potnik v vozilu – Nacionalna zakonodaja, ki ne priznava odškodnine za premoženjsko škodo, ki jo je utrpel voznik, odgovoren za nesrečo.#Zadeva C-506/16.

text:
         SODBA SODIŠČA (šesti senat)
      z dne 7. septembra 2017 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje – Zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil – Direktiva 72/166/EGS – Direktiva 84/5/EGS – Direktiva 90/232/EGS – Voznik, odgovoren za nesrečo, zaradi katere je umrl njegov zakonec, potnik v vozilu – Nacionalna zakonodaja, ki ne priznava odškodnine za premoženjsko škodo, ki jo je utrpel voznik, odgovoren za nesrečo“
      V zadevi C‑506/16,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunal da Relação do Porto (višje sodišče v Portu, Portugalska) z odločbo z dne 7. julija 2016, ki je na Sodišče prispela 26. septembra 2016, v postopku

         José Joaquim Neto de Sousa

      proti

         Estado português,

      SODIŠČE (šesti senat),
      v sestavi E. Regan, predsednik senata, A. Arabadjiev (poročevalec) in S. Rodin, sodnika,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Estado português M. E. Duarte Rodrigues,

               —

               za portugalsko vlado L. Inez Fernandes, M. Figueiredo in S. Jaulino, agenti,

               —

               za Evropsko komisijo P. Costa de Oliveira in K.‑P. Wojcik, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Druge direktive Sveta z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (84/5/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 3), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/14/ES z dne 11. maja 2005 (UL 2005, L 149, str. 14) (v nadaljevanju: Druga direktiva), in Tretje direktive Sveta z dne 14. maja 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (90/232/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 249, v nadaljevanju: Tretja direktiva).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Joséjem Joaquimom Netom de Souso in Estado português (portugalsko državo) zaradi domnevne kršitve prava Unije, ki naj bi jo storilo Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče, Portugalska).

         Pravni okvir
      Pravo Unije

               3

               Z Direktivo 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (UL 2009, L 263, str. 11) je bila razveljavljena Direktiva Sveta z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (72/166/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 10, v nadaljevanju: Prva direktiva) ter Druga in Tretja direktiva. Vendar je glede na datum nastanka dejanskega stanja v zadevi iz postopka v glavni stvari razveljavljene direktive treba upoštevati.

               4

               Člen 3(1) Prve direktive je določal:
               „Vsaka država članica […] sprejme vse ustrezne ukrepe za zagotovitev, da je civilna odgovornost pri uporabi vozil, ki se običajno nahajajo na njenem ozemlju, krita z zavarovanjem. Na podlagi [teh] ukrepov […] se določi kritje obveznosti in pogoji kritja.“

               5

               Člen 1(1) Druge direktive je določal:
               „Zavarovanje iz člena 3(1) [Prve direktive] obvezno krije oboje, materialno škodo in telesne poškodbe.“

               6

               Člen 3 te direktive je določal:
               „Družinski člani zavarovanca, voznik[a] ali kater[e] koli drug[e] oseb[e], ki je v primeru nesreče odgovorna po civilnem pravu in katere odgovornost je krita z zavarovanjem iz člena 1(1), ni izključena iz zavarovanja v zvezi s telesnimi poškodbami iz naslova tega odnosa.“

               7

               Člen 1 Tretje direktive je določal:
               „[…] [Z]avarovanje iz člena 3(1) [Prve direktive] krije odgovornost za telesne poškodbe vseh potnikov razen voznika, do katerih bi prišlo pri uporabi motornega vozila.
               […]“

         Portugalsko pravo

               8

               V skladu s členom 7(1) Decreto-Lei no522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidade Civil Automóvel (uredba-zakon št. 522/85 o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil) z dne 31. decembra 1985, kakor je bila spremenjena z Decreto-Lei no130/94 (uredba-zakon št. 130/94) z dne 19. maja 1994 (v nadaljevanju: uredba-zakon št. 522/85), obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (v nadaljevanju: obvezno zavarovanje) ne krije škode, ki izhaja iz telesnih poškodb, ki jih utrpi voznik zavarovanega vozila.

               9

               Iz člena 7(3) uredbe-zakona št. 522/85 izhaja, da je v primeru smrti zaradi nesreče, zlasti zakonca voznika vozila in imetnika zavarovalne police, izključena kakršna koli odškodnina za osebo, ki je kriva za nesrečo, za nepremoženjsko škodo.

               10

               Na podlagi člena 483 civilnega zakonika mora tisti, ki krivdno nezakonito posega v pravico drugih, oškodovancu zagotoviti nadomestilo za škodo, ki je zaradi tega nastala.

               11

               Člen 495(3) tega zakonika določa, da imajo v primeru smrti ali telesne poškodbe tisti, ki lahko od poškodovanca zahtevajo preživnino, ali tisti, ki so jo od njega prejemali v izpolnitev naturalne obveznosti, pravico do odškodnine.

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               12

               V kraju Parades (Portugalska) se je 3. decembra 2005 zgodila nesreča med vozilom, ki ga je vozil J. J. Neto de Sousa, ki je zavarovan pri zavarovalnici Zurich, in drugim vozilom. J. J. Neto de Sousa, ki je izgubil nadzor nad svojim vozilom, je bil spoznan za odgovornega za to nesrečo. V tem vozilu je bila tudi potnica, ga. da Rocha Carvalho, žena J. J. Neta de Souse, ki je zaradi posledic navedene nesreče umrla.

               13

               J. J. Neto de Sousa je pri Tribunal Judicial de Paredes (prvostopenjsko sodišče v Paredesu, Portugalska) zoper zavarovalnico Zurich vložil tožbo, s katero je predlagal, naj se tej zavarovalnici naloži, da mu plača znesek 335.700 EUR skupaj z zamudnimi obrestmi iz naslova povračila premoženjske škode in telesnih poškodb, nastalih zaradi nesreče 3. decembra 2005. V zvezi s tem je zlasti trdil, da člen 7(3) uredbe-zakona št. 522/85 ne izključuje odškodnine osebi, ki je kriva za nesrečo.

               14

               Tribunal Judicial de Paredes (prvostopenjsko sodišče v Paredesu) je predlog J. J. Neta de Souse zavrnilo v delu, v katerem se je nanašal na nadomestilo za premoženjsko škodo, ker to sodišče ni moglo ugotoviti dohodkov, izdatkov in stroškov J. J. Neta de Souse niti tega, v kakšnem obsegu je pokojnica prispevala oziroma bi prispevala k dohodkom zakoncev. To sodišče je prav tako zavrnilo ta predlog v delu, v katerem se je nanašal na nadomestilo za nepremoženjsko škodo, ker je bilo nadomestilo za to škodo izključeno na podlagi člena 7(3) uredbe-zakona št. 522/85.

               15

               J. J. Neto de Sousa je pri Tribunal da Relação do Porto (višje sodišče v Portu, Portugalska) vložil pritožbo zoper to sodbo zgolj glede nadomestila za premoženjsko škodo. To sodišče je njegovo pritožbo zavrnilo, ker je v bistvu menilo, da J. J. Neto de Sousa nima pravice do nikakršne odškodnine, ker je bil voznik, odgovoren za nesrečo, v kateri je njegova žena kot potnica v vozilu, ki ga je upravljal, izgubila življenje.

               16

               J. J. Neto de Sousa je nato pri Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) vložil pritožbo in ponovil svoje trditve, da uredba-zakon št. 522/85 ne izključuje nadomestila za premoženjsko škodo, ki jo je krivdno odgovorni voznik utrpel zaradi smrti zakonca kot posledice nesreče, in trdil, da je Tribunal da Relação do Porto (višje sodišče v Portu) s tem, da je zavrnilo pravico do odškodnine za premoženjsko škodo zaradi smrti njegove žene, potnice v vozilu, ki je bilo udeleženo v nesreči, kršilo člen 7(3) te uredbe-zakona. J. J. Neto de Sousa je temu sodišču tudi predlagal, naj Sodišču na podlagi člena 267 PDEU v predhodno odločanje predloži vprašanje, ali določbe Druge in Tretje direktive nasprotujejo nadomestilu za tako škodo.

               17

               Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) je pritožbo zavrnilo. V bistvu je menilo, da sta pravico J. J. Neta de Souse do odškodnine urejala tako člen 495(3) civilnega zakonika kot tudi člen 483 tega zakonika, da je ta pravica nastala „v pravni sferi“ tistega, ki se sklicuje na odškodnino, ne pa v sferi pokojnika, in da je J. J. Neto de Sousa s svojim krivdnim ravnanjem posegel v eno izmed svojih pravic. To sodišče je menilo, da v skladu z načelom sibi imputet pravica iz člena 495(3) civilnega zakonika ni veljala za tistega, ki nosi izključno odgovornost za nesrečo, zaradi katere je njegov zakonec – potnik v vozilu, ki ga je vozil – umrl, in da zato J. J. Neto de Sousa ni bil upravičen do odškodnine.

               18

               Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) je v zvezi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe v bistvu menilo, da Druga in Tretja direktiva določata sistem obveznega zavarovanja, ob tem pa nacionalni zakonodaji dopuščata, da ureja civilnopravno odgovornost, in da čeprav se ta ureditev glede potnikov v določenem obsegu prekriva z nacionalnim pravom, določbe uredbe-zakona št. 522/85 ne učinkujejo tako, da se izključi uporaba nacionalne ureditve civilne odgovornosti, kot je določena v členu 495(3) civilnega zakonika.

               19

               J. J. Neto de Sousa je pri Tribunal da Comarca do Porto Este (Penafiel) (prvostopenjsko sodišče v sodnem okrožju Porto Este (Penafiel), Portugalska) vložil redno ugotovitveno tožbo zoper portugalsko državo, s katero je predlagal, naj portugalski državi naloži, da mu plača znesek 245.700 EUR skupaj z obrestmi zaradi škode, ki naj bi jo utrpel zaradi sodne napake, ki naj bi jo storilo Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) z zavrnitvijo njegove pritožbe.

               20

               Ker je Tribunal da Comarca do Porto Este, Penafiel (prvostopenjsko sodišče v sodnem okrožju Porto Este (Penafiel)), zavrnilo tožbo J. J. Neta de Souse, je ta pri Tribunal da Relação do Porto (višje sodišče v Portu) vložil pritožbo, v kateri je med drugim trdil, da je Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) napačno razlagalo člen 3 Druge direktive in člen 1 Tretje direktive, ki potnikom motornega vozila, razen vozniku, zagotavljata nadomestilo za škodo zaradi telesnih poškodb, ki so jih utrpeli zaradi prometne nesreče, in ni izpolnilo svoje obveznosti, ki izhaja iz člena 267 PDEU. J. J. Neto de Sousa je Tribunal da Relação do Porto (višje sodišče v Portu) prav tako predlagal, naj Sodišču na podlagi člena 267 PDEU v predhodno odločanje predloži vprašanje iz točke 16 te sodbe.

               21

               Predložitveno sodišče pojasnjuje, da se Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) ni opredelilo glede vprašanja, ali bi bilo treba povrniti škodo za pokojno potnico, temveč glede vprašanja, ali ima J. J. Neto de Sousa pravico do odškodnine, ob upoštevanju dejstva, da je odgovoren za nesrečo. Predložitveno sodišče meni, da je treba za ugotovitev, ali bi se Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) lahko vzdržalo postaviti vprašanje za predhodno odločanje Sodišču, predhodno preveriti, ali so bile določbe prava Unije, ki so mu bile predložene, jasne in nedvoumne.

               22

               V teh okoliščinah je Tribunal da Relação do Porto (višje sodišče v Portu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali določbe [Druge in Tretje direktive] nasprotujejo temu, da nacionalna zakonodaja v skladu s členom 7(3) [uredbe-zakona št. 522/85] določa izplačilo odškodnine za premoženjsko škodo krivdnemu vozniku v primeru smrti zakonca, ki je bil v vozilu potnik?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               23

               Najprej je treba opozoriti, da mora Sodišče glede na svojo ustaljeno sodno prakso v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenem s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. Zato mora Sodišče po potrebi preoblikovati predložena mu vprašanja. Poleg tega lahko Sodišče upošteva določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v vprašanju ni sklicevalo (sodba z dne 1. februarja 2017, Município de Palmela, C‑144/16, EU:C:2017:76, točka 20 in navedena sodna praksa).

               24

               V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) v sodbi, v kateri naj ne bi upoštevalo določb Druge in Tretje direktive, menilo, da portugalsko pravo, ki se uporabi – zlasti člena 483 in 495(3) civilnega zakonika – ne dopušča, da bi J. J. Neto de Sousa pridobil odškodnino, ki jo zahteva.

               25

               V teh okoliščinah je treba postavljeno vprašanje razumeti tako, da se želi izvedeti, ali je treba predpise Unije o obveznem zavarovanju razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki izključuje pravico voznika motornega vozila, ki je krivdno odgovoren za prometno nesrečo, zaradi katere je umrl njegov zakonec, potnik v vozilu, do odškodnine za premoženjsko škodo, ki jo je utrpel zaradi te smrti.

               26

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v preambuli Prve in Druge direktive poudarjeno, da je njun namen na eni strani zagotoviti prosti pretok vozil, ki so navadno na ozemlju Unije, in oseb, ki so v njih, in na drugi strani zagotoviti, da bodo oškodovanci nesreč, ki jih povzročijo ta vozila, enako obravnavani, ne glede na to, kje v Uniji se je nesreča zgodila (sodbi z dne 9. junija 2011, Ambrósio Lavrador in Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, točka 23, in z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 26).

               27

               Prva direktiva, kakor je dopolnjena z Drugo in Tretjo direktivo, državam članicam nalaga, da zagotovijo, da je civilna odgovornost pri uporabi motornih vozil, ki so navadno na njihovem ozemlju, krita z zavarovanjem, ter zlasti določa vrste škode in oškodovane tretje osebe, ki morajo biti krite s tem zavarovanjem (sodba z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 27 in navedena sodna praksa).

               28

               Vendar je treba opozoriti, da je obveznost zavarovanja civilne odgovornosti za kritje škode, povzročene tretjim osebam z motornim vozilom, ločena od obsega odškodnine za to škodo iz naslova civilne odgovornosti zavarovanca. Namreč, medtem ko je prva opredeljena in zagotovljena z zakonodajo Unije, drugo ureja predvsem nacionalno pravo (sodbi z dne 17. marca 2011, Carvalho Ferreira Santos, C‑484/09, EU:C:2011:158, točka 31, in z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 28).

               29

               V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da iz namena Prve, Druge in Tretje direktive ter iz njihovih besedil izhaja, da njihov namen ni harmonizacija ureditev držav članic o civilni odgovornosti in da v obstoječem stanju prava Unije te države ostanejo proste pri določitvi ureditve civilne odgovornosti, ki velja za nesreče, ki so nastale pri uporabi vozil (sodba z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 29 in navedena sodna praksa).

               30

               Države članice pa so vseeno zavezane zagotoviti, da je civilna odgovornost pri uporabi motornih vozil, ki velja po nacionalnem pravu, krita z zavarovanjem, ki je skladno z določbami treh zgoraj navedenih direktiv (sodba z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 30 in navedena sodna praksa).

               31

               Poleg tega morajo svoje pristojnosti izvajati ob spoštovanju prava Unije in nacionalnih določb, ki urejajo odškodnino za nesreče, ki so nastale pri uporabi vozil, Prvi, Drugi in Tretji direktivi pa ne smejo odvzeti polnega učinka (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 31).

               32

               Sodišče je že presodilo, da bi bil tem direktivam tak učinek odvzet, če bi nacionalna ureditev, določena na podlagi splošnih in abstraktnih meril, na osnovi prispevka oškodovanca k nastanku škode temu odrekla pravico do odškodnine, izplačane iz obveznega zavarovanja avtomobilske odgovornosti, ali tako pravico nesorazmerno omejila (sodbi z dne 9. junija 2011, Ambrósio Lavrador in Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, točka 29, in z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 32).

               33

               Vendar je treba v postopku v glavni stvari poudariti, da v pravico do odškodnine J. J. Neta de Souse ni bilo poseženo zaradi omejitve kritja civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil z določbami o zavarovanju, temveč z nacionalno ureditvijo o civilni odgovornosti, ki se uporabi.

               34

               Nacionalna zakonodaja iz postopka v glavni stvari, kakor jo razlaga Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče), namreč učinkuje tako, da izključuje pravico do odškodnine vozniku motornega vozila – kot odgovornemu za prometno nesrečo – za lastno škodo, ki jo je utrpel zaradi te nesreče.

               35

               Ta zakonodaja torej ni takšna, da bi omejila kritje na podlagi zavarovanja civilne odgovornosti zavarovanca za škodo, povzročeno tretjim osebam (glej po analogiji sodbo z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 35).

               36

               V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da nacionalna zakonodaja iz postopka v glavni stvari ne vpliva na jamstvo, določeno s pravom Unije, da je civilna odgovornost pri uporabi motornih vozil, določena v skladu z nacionalnim pravom, ki se uporabi, krita z zavarovanjem, ki je skladno s Prvo, Drugo in Tretjo direktivo (glej po analogiji sodbo z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 38).

               37

               Te ugotovitve ni mogoče izpodbijati z dejstvom, da je premoženjska škoda, ki jo je utrpel J. J. Neto de Sousa, posledica smrti njegovega zakonca, potnice v vozilu, ki ga je vozil J. J. Neto de Sousa, ko se je zgodila prometna nesreča. Zdi se, da informacije, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, kažejo na to, da se zadeva iz postopka v glavni stvari ne nanaša na pravico do odškodnine za škodo, ki jo je utrpela oškodovanka, ki je bila potnica v vozilu, udeleženem v nesreči, temveč na škodo, ki jo je utrpel voznik, odgovoren za to nesrečo.

               38

               V teh okoliščinah je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti tako, da je treba Prvo, Drugo in Tretjo direktivo razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki izključuje pravico voznika motornega vozila, ki je krivdno odgovoren za prometno nesrečo, zaradi katere je umrl njegov zakonec, potnik v tem vozilu, do odškodnine za premoženjsko škodo, ki jo je utrpel zaradi te smrti.

         Stroški

               39

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

                     Direktivo Sveta z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (72/166/EGS), Drugo direktivo Sveta z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (84/5/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/14/ES z dne 11. maja 2005, in Tretjo direktivo Sveta z dne 14. maja 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (90/232/EGS) je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki izključuje pravico voznika motornega vozila, ki je krivdno odgovoren za prometno nesrečo, zaradi katere je umrl njegov zakonec, potnik v tem vozilu, do odškodnine za premoženjsko škodo, ki jo je utrpel zaradi te smrti.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: portugalščina.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 21. julija 2011.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Agence européenne pour la sécurité maritime (EMSA).#Pritožba - Javna naročila - Evropska agencija za pomorsko varnost (EMSA) - Javni razpis, ki se nanaša na aplikacijo "SafeSeaNet" - Odločba, s katero je bila zavrnjena ponudba ponudnika - Merila za oddajo naročila - Podmerila - Obveznost obrazložitve.#Zadeva C-252/10 P.

text:
      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 21. julija 2011 – Evropaïki Dynamiki proti EMSA
      (Zadeva C‑252/10 P)
      „Pritožba – Javna naročila – Evropska agencija za pomorsko varnost (EMSA) – Javni razpis, ki se nanaša na ‚SafeSeaNet‘ – Odločba o zavrnitvi ponudbe ponudnika – Merila dodelitve naročila – Podmerila – Obveznost obrazložitve“
      1.                     Javna naročila Evropskih skupnosti – Postopek javnega razpisa – Oddaja javnih naročil – Ekonomsko najugodnejša ponudba – Merila
            dodelitve – Spoštovanje načel enakega obravnavanja in transparentnosti – Naročnikova naknadna določitev ponderjev za podmerila
            k merilom, določenim v specifikaciji ali razpisu za javno naročilo – Dopustnost – Pogoji (Uredba Sveta št. 1605/2002, člen
            97(2); Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 138(1), (2) in (3)) (Glej točke od 29 do 33 in 35.)
      2.                     Pritožba – Razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Obseg obveznosti obrazložitve – Implicitna obrazložitev
            Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53, prvi odstavek) (Glej točko 46.)
      3.                     Pritožba – Razlogi – Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem – Neopredelitev navedene napačne
            uporabe prava – Nedopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 112(1)(c)) (Glej
            točko 54.)
      Predmet

               Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 2. marca 2010 v zadevi Evropaiki Dynamiki proti EMSA (T-70/05),
                  ker je bil zavrnjen predlog pritožnice za razglasitev ničnosti odločbe Evropske agencije za pomorsko varnost (EMSA) z dne
                  6. januarja 2005, s katero je bila zavrnjena ponudba, ki jo je pritožnica predložila v postopku javnega razpisa, ki se nanaša
                  na validacijo SafeSeaNet in prihodnji razvoj.

            Izrek

                  1.

                  	Pritožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 11. julija 1996. # Syndicat français de l'Express international (SFEI) in drugi proti La Poste in drugim. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de commerce de Paris - Francija. # Državne pomoči. # Zadeva C-39/94.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 12. decembra 2000. # Aéroports de Paris proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Zloraba prevladujočega položaja. # Zadeva T-128/98.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. septembra 1994. # Pedro Magdalena Fernández proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Uradnik. # Zadeva C-452/93 P.