title: Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 10. septembra 2008. # Francoska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti. # EKUJS - ‚Jamstveni‘ oddelek - Odhodki, izključeni iz financiranja Skupnosti - Vinogradniški sektor - Pomoč za prestrukturiranje in preusmeritev - Pojem upravičene površine. # Zadeva T-370/05.

text:
      Zadeva T-370/05
      Francoska republika
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „EKUJS – ‚Jamstveni‘ oddelek – Odhodki, izključeni iz financiranja Skupnosti – Vinogradniški sektor – Pomoč za prestrukturiranje in preusmeritev – Pojem upravičene površine“
      Povzetek sodbe
      Kmetijstvo – EKUJS – Potrditev obračuna – Pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev v vinogradniškem sektorju
      (uredbi Sveta št. 1258/1999, člen 7(4), in št. 1493/1999, člen 13; Uredba Komisije št. 1227/2000, člen 13)
      Zakonodaja Skupnosti, in še posebej člen 13 Uredbe št. 1227/2000 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 1493/1999
         o skupni ureditvi trga za vino v zvezi z obsegom vinogradniških površin, izrecno določa, da so države članice pristojne, da
         sprejmejo predpise, ki urejajo obseg in stopnje premije, ki je namenjena za dodelitev, pri čemer lahko ti predpisi opredeljujejo
         zlasti izplačevanje pavšalnih zneskov, največje stopnje premije na hektar in spreminjanje premije na podlagi objektivnih meril.

      Poleg tega, ker predpisi Skupnosti ne opredeljujejo pojma „upravičena površina“, ni zakonite podlage, da bi se državi članici
         prepovedalo, da v zadevne površine vključi obračališča, to je stranske površine in površine na koncu vrst, ki so potrebne
         za prehod in obračanje vinogradniških strojev, in tako določi plačila.

      Zaradi nacionalnega sistema dodeljevanja pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov ni prišlo do dejanskega tveganja
         prekoračitve praga financiranja Skupnosti v smislu člena 13 Uredbe št. 1493/1999.

      Namreč, prvič, izdatki, ki jih upošteva zadevna država članica pri določitvi zneskov, ki se izplačajo vinogradnikom, so pravilni,
         ker ustrezne podatke zbirajo regionalne kmetijske organizacije.

      Drugič, v izračunu pavšala se upoštevajo le načrtni stroški in izključijo vsi slučajno nastali stroški, ki jih imajo vinogradniki,
         pavšalne stopnje pomoči pa se določijo tako, da se zagotovi, da najvišja stopnja pomoči ne presega 50 % najnižjega stroška
         zasaditve.

      Zato je Komisija, s tem ko je iz financiranja Skupnosti izključila odhodke, ki jih je država članica izvedla v skladu s pravili
         Skupnosti, kršila določbe člena 7(4) Uredbe št. 1258/1999 o financiranju skupne kmetijske politike.

      (Glej točke od 55 do 57, 71, 72, 81 in 82.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (četrti senat)
      z dne 10. septembra 2008(*)

      „EKUJS – ‚Jamstveni‘ oddelek – Odhodki, izključeni iz financiranja Skupnosti – Vinogradniški sektor – Pomoč za prestrukturiranje in preusmeritev – Pojem upravičene površine“
      V zadevi T‑370/05,
      Francoska republika, ki so jo najprej zastopali G. de Bergues in A. Colomb, nato G. de Bergues in A.-L. During, zastopniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopa M. Nolin, zastopnik,

      tožena stranka,
      zaradi predloga za razveljavitev Odločbe Komisije 2005/579/ES z dne 20. julija 2005 o izključitvi nekaterih odhodkov držav
         članic iz naslova jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) iz financiranja
         Skupnosti (UL L 199, str. 84), v delu, v katerem so iz financiranja Skupnosti izključeni nekateri odhodki iz naslova popravka
         pri določitvi površin, ki so upravičene do pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov v proračunskem letu 2001/2003,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (četrti senat),
      v sestavi O. Czúcz, predsednik, J. D. Cooke, sodnik, in I. Labucka (poročevalka), sodnica,
      sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. maja 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Pravni okvir
      1        Uredba Sveta (ES) št. 1258/1999 z dne 17. maja 1999 o financiranju SKP (UL L 160, str. 103) je temeljni predpis o financiranju
         skupne kmetijske politike (SKP) za odhodke, izvedene od 1. januarja 2000.

      2        Člen 7(4) Uredbe št. 1258/1999 določa:

      „Komisija odloči, kateri odhodki se izločijo iz financiranja Skupnosti iz členov 2 in 3, če ugotovi, da odhodki niso bili
         izvedeni skladno s predpisi Skupnosti.

      Pred vsakršno odločitvijo o zavrnitvi financiranja se rezultati preverjanj Komisije in odgovori zadevne države članice pisno
         sporočijo, zatem pa si obe stranki prizadevata doseči sporazum o nadaljnjem ukrepanju.

      Če ne dosežeta takega sporazuma, lahko država članica zahteva, da se začne postopek za dosego soglasja med obema stališčema
         v štirih mesecih, katerega rezultati se povzamejo v poročilu, ki se ga predloži v pregled Komisiji, preden se odloči o zavrnitvi
         financiranja.

      Komisija ovrednoti zneske, ki naj se izločijo, zlasti ob upoštevanju ugotovljene stopnje neskladnosti. Komisija upošteva naravo
         in resnost kršitve in finančno izgubo, ki jo utrpi Skupnost […]“

      3        V členu 8(1) Uredbe Komisije (ES) št. 1663/95 z dne 7. julija 1995 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (EGS)
         št. 729/70 v zvezi s postopkom za potrditev obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS (UL L 158, str. 6) je določeno:

      „1. Če Komisija na podlagi poizvedbe oceni, da izdatki niso bili izvršeni v skladu s pravili Skupnosti, o rezultatih svojih
         pregledov obvesti zadevno državo članico in navede korektivne ukrepe, ki se naj sprejmejo za zagotovitev prihodnje skladnosti.

      Sporočilo se sklicuje na to uredbo. Država članica odgovori v dveh mesecih in Komisija lahko temu primerno spremeni svoje
         stališče. V upravičenih primerih se lahko Komisija strinja, da podaljša rok za odgovor.

      Po izteku obdobja, dovoljenega za odgovor, Komisija povabi državo članico na dvostransko razpravo in obe stranki si prizadevata
         dogovoriti o ukrepih, ki jih je treba sprejeti, in o oceni resnosti kršitve in finančne izgube Skupnosti. Po razpravi in izteku
         kateregakoli roka po razpravi, ki ga določi Komisija, po posvetovanju z državami članicami za zagotovitev nadaljnjih informacij
         ali, če država članica ne sprejme povabila na srečanje pred rokom, ki ga določi Komisija, po izteku roka Komisija uradno sporoči
         državi članici svoje ugotovitve, sklicujoč se na Odločbo Sveta 94/442/ES. Brez poseganja v četrti pododstavek tega odstavka
         to sporočilo vključuje oceno kateregakoli izdatka, ki ga namerava Komisija izključiti v skladu s členom 5(2)(c) Uredbe (EGS)
         št. 729/70.

      Država članica čimprej obvesti Komisijo o korektivnih ukrepih, sprejetih za zagotovitev skladnosti s predpisi Skupnosti, in
         o datumu začetka njihove veljavnosti. Kjer je to ustrezno, Komisija sprejme enega ali več sklepov v skladu s členom 5(2)(c)
         Uredbe (EGS) št. 729/70 do datuma začetka veljavnosti korektivnih ukrepov, zato da bi izključili izdatke, ki so neskladni
         s predpisi Skupnosti.“

      4        V Uredbi Sveta (ES) št. 1493/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni ureditvi trga za vino (UL L 179, str. 1, popravek UL L 271,
         str. 47) je med drugim navedeno:

      „Člen 11
      1. Vzpostavi se sistem za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov.
      2. Cilj sistema je prilagoditev proizvodnje tržnemu povpraševanju.
      3. Sistem zajema enega ali več naslednjih ukrepov:
      (a)      zamenjava sort, vključno s precepljanjem;
      (b)      sprememba lokacije vinogradov;
      (c)      izboljšave tehnologije upravljanja in obdelovanja vinogradov v skladu s cilji sistema.
      Sistem ne zajema običajne obnove vinogradov, ki se jim je iztekla naravna življenjska doba.
      […]
      Člen 13
      1. Podpora za prestrukturiranje in preusmeritev se odobri samo, če so predloženi načrti, ki so jih izdelale in po potrebi
         odobrile države članice. Podpore se dodelijo v naslednjih oblikah:

      (a)      nadomestila proizvajalcem za izgubo dohodka zaradi izvajanja načrta
      in
      (b)      prispevek k stroškom prestrukturiranja in preusmeritve.
      2. Nadomestilo pridelovalcem za izgubo dohodka ima lahko naslednjo obliko:
      (a)      dovoljenje za sočasni obstoj novih in starih nasadov vinske trte za določeno obdobje, ki ni daljše od treh let, ne glede na
         določbe poglavja I tega naslova; ali

      (b)      finančno nadomestilo, ki ga financira Skupnost.
      3. Prispevek Skupnosti za stroške prestrukturiranja in preusmeritve ne sme presegati 50 % teh stroškov. Vendar pa v regijah,
         uvrščenih pod cilj 1 v skladu z Uredbo Sveta (ES) 1260/1999 z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah za strukturne sklade,
         znaša prispevek Skupnosti največ 75 %. Brez poseganja v člen 14(4) države članice v nobenem primeru ne smejo prispevati k
         stroškom prestrukturiranja.

      […]
      Člen 15
      Podrobna pravila za izvajanje tega poglavja se sprejmejo v skladu s postopkom iz člena 75.
      Ta pravila lahko zajemajo zlasti:
      (a)      najmanjšo velikost zadevnega vinograda;
      (b)      določbe, ki urejajo uporabo pravic do ponovne zasaditve na splošno in uporabo pravic do nove zasaditve, podeljenih v okviru
         načrtov za materialne izboljšave in mladim kmetom, pri izvajanju programov;

      c)      določbe, ki preprečujejo povečanje pridelovalnega potenciala, izhajajoče iz določb tega poglavja;
      d)      najvišji znesek podpore na hektar.“
      5        Člen 13(1), (2) in (4) Uredbe Komisije (ES) št. 1227/2000 z dne 31. maja 2000 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe
         Sveta (ES) št. 1493/1999 o skupni ureditvi trga za vino v zvezi z obsegom vinogradniških površin (UL L 143, str. 1) med drugim
         določa:

      „1. Pristojni organi držav članic določijo najmanjšo velikost parcele, ki je lahko upravičena do pomoči za prestrukturiranje
         in preusmeritev, in najmanjšo velikost parcele, ki nastane kot rezultat prestrukturiranja in preusmeritve.

      2. Pristojni organi držav članic določijo:
      (a)      opredelitev ukrepov, ki jih je treba navesti v programih;
      (b)      roke za njihovo izvedbo, ki ne presegajo pet let;
      (c)      predpis, da morajo vsi programi za vsako proračunsko leto vsebovati ukrepe, ki morajo biti izvedeni v zadevnem proračunskem
         letu, in površino, na katero se posamezen ukrep nanaša;

      d)      postopke za nadzor in spremljanje izvajanja teh ukrepov. […]
      4. Pristojni organi držav članic sprejmejo predpise o natančnem področju uporabe in višini pomoči, ki se dodeljuje. V skladu
         s poglavjem III naslova II Uredbe […] št. 1493/1999 in tem poglavjem lahko ti predpisi zlasti pri pavšalnih plačilih predvidijo najvišjo dovoljeno višino pomoči na
         hektar in diferenciacijo pomoči na podlagi objektivnih meril. Predpisi zlasti predvidevajo ustrezno višje zneske pomoči v
         primerih, ko se pri izvajanju programa uporabljajo pravice do ponovne zasaditve, ki izhajajo iz krčenja nasadov, predvidenega
         v programu.“

      6        V členu 15a Uredbe 1227/2000, ki je bil dodan z Uredbo Komisije (ES) št. 1342/2002 z dne 24. julija 2002 (UL L 196, str. 23)
         in ki spreminja Uredbo št. 1227/2000, je določeno:

      „1. Z odstopanjem od člena 15 lahko države članice predvidijo, da se pomoč izplača potem, ko je preverjena izvedba vseh v
         zahtevku za pomoč predvidenih ukrepov. Če se ob preverjanju izkaže, da vsi v zahtevku za pomoč predvideni ukrepi niso bili
         v celoti izvedeni na več kot 80 % zadevne površine v določenem roku, se pri izplačilu pomoči odbije znesek v višini dvakratne
         dodatne pomoči, ki bi bila dodeljena pri izvedbi ukrepa na celotni površini.

      2. Države članice lahko kot izjemo od odstavka 1 zagotovijo podporo za vse ukrepe, zajete v vlogi za podporo, ki se pred izvajanjem
         omenjenih ukrepov vnaprej dodeli proizvajalcem, če se je izvajanje začelo in je upravičenec predložil varščino v višini 120 %
         podpore. V smislu Uredbe (EGS) št. 2220/85 je obveznost za izvedbo vseh ukrepov do konca drugega vinskega leta po plačilu
         predujma.

      To obdobje lahko država članica prilagodi v primerih, ko:
      (a)      so zadevne površine del območja, ki je utrpelo naravno nesrečo, priznano s strani pristojnih organov zadevne države članice;
      (b)      načrtovani ukrep ne more biti izveden zaradi zdravstvenih problemov sadilnega materiala, ki jih je potrdila služba, priznana
         s strani zadevne države članice.

      Če se ob preverjanju izkaže, da vsi v zahtevku za pomoč predvideni ukrepi, za katere je bilo izplačano predplačilo, niso bili
         v celoti izvedeni, a so bili izvedeni na več kot 80 % zadevne površine v določenem roku, se pri sprostitvi varščine odbije
         znesek v višini dvakratne dodatne pomoči, ki bi bila prosilcu dodeljena pri izvedbi ukrepa na celotni površini.

      Kadar se pridelovalec pred končnim rokom, ki ga določi zadevna državna članica, odpove predplačilu, se sprosti 95 % varščine.
         Države članice obvestijo Komisijo o končnem roku, ki ga določijo za izvedbo tega pododstavka.

      Kadar se pridelovalec pred končnim rokom, ki ga določi zadevna državna članica, odpove izvedbi vseh v zahtevku za pomoč predvidenih
         ukrepov, zadevni pridelovalec v celoti povrne predplačilo, ki mu je bilo izplačano, po tem pa se sprosti 90 % varščine. Države
         članice obvestijo Komisijo o končnem roku, ki ga določijo za izvedbo tega pododstavka.

      3. Za uporabo tega člena se pri preverjanju zadevnih površin dovoli 5‑odstotno odstopanje.“
       Dejansko stanje
       Način izračuna pomoči, ki ga je uporabila Republika Francija
      7        Komisija je z Odločbo št. 2005/579/ES z dne 20. julija 2005 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova jamstvenega
         oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) iz financiranja Skupnosti (UL L 199, str. 84,
         v nadaljevanju: sporna odločba) Republiki Franciji naložila finančne popravke, ker je menila, da je Republika Francija v izračunu
         stroškov za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov zajela neupravičene površine.

      8        Kot izhaja iz spisa zadeve ter zlasti iz poročila spravnega organa in medministrskih odlokov o pogojih dodelitve pomoči za
         prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov v vinskih letih 2000/2001 in 2001/2002 (glej uradni list Republike Francije z
         dne 24. maja 2001 oziroma 5. aprila 2002), so se francoski organi odločili za plačilo pavšalnih zneskov. Pomoči so bile dodeljene
         na hektar prestrukturirane površine parcele (euri na hektar).

      9        Pri izračunu stroškov so se upoštevale vinogradniške površine, ki vključujejo obračališča, to je stranske površine in površine
         na koncu vrst, ki so potrebne za prehod in obračanje vinogradniških strojev, kot npr. traktorjev in strojev za obiranje grozdja.

      10      Ta izračun se je tako izdelal na osnovi opisa tipske parcele, to je vinograda, velikosti enega hektarja, pravokotne oblike,
         v ravnini, z obračališči, potrebnimi za manevriranje kmetijskih strojev, ki so znašala 10 % površine, to je 6 metrov na koncu
         vrste.

      11      Zaradi upoštevanja različnih oblik parcel in posebnih topografij se je za postopek izračuna površin določil nomogram, to je
         tabela obrobnih površin. Tabela določa največji dovoljeni odstotek površine, ki ni zasajen s trto, to je na primer 30 % pri
         parcelah, katerih nasad vinske trte je manjši od 35 arov, ter 5 % pri parcelah, katerih nasad vinske trte je večji od 15 hektarjev.

      12      Stroški zasaditve vinograda so bili navedeni po postavkah, kot so nakup sadik, fitosanitarna zaščita, delovna sila. Sicer
         pa so se pri izračunu pavšala upoštevali le načrtovani stroški in ne slučajno nastali stroški. Podatke o stroških so objavile
         kmetijske zbornice in jih po potrebi ažurirale.

      13      Višina nadomestila se je določala po štirih merilih: članstvo v združenju pridelovalcev, lastnosti mladega kmeta, podpis pogodbe
         o zakupu kmetijskega zemljišča (PZKZ) in izvor pravic do zasaditve. Najvišje nadomestilo ustreza zasaditvi, ki jo je s pravicami,
         pridobljenimi na osnovi krčitve po 31. juliju 2000, izvedel mlad kmet, ki je član združenja pridelovalcev in je podpisal PZKZ.

      14      Da se je v skladu s členom 13(3) Uredbe št. 1493/1999 zagotovilo, da pomoč ni presegala 50 % stroškov prestrukturiranja, se
         je določila pavšalna višina pomoči, s čimer se je zagotovilo, da najvišja dodeljena pomoč ni presegala 50 % najnižjih stroškov
         zasaditve.

       Postopek, ki je privedel do sporne odločbe
      15      Službe Komisije so v Franciji od 23. do 27. septembra 2002 opravile poizvedbo o načinu dodeljevanja pomoči za prestrukturiranje
         in preusmeritev vinogradov.

      16      Po tej poizvedbi je Komisija 10. februarja 2003 francoskim organom poslala sporočilo v skladu s členom 8(1) Uredbe 1663/95.

      17      Francoski organi so na sporočilo odgovorili 20. maja 2003.

      18      Komisija je 30. septembra 2003 francoske organe povabila na dvostransko razpravo.

      19      Po tej razpravi je Komisija 22. julija 2004 v skladu s členom 8 Uredbe št. 1663/95 na francoske organe naslovila uradno sporočilo,
         v katerem je potrdila svojo stališče, da se pomoč za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov ni dodelila v skladu s pravili
         Skupnosti za leto 2001 in temu sledeča leta. Komisija se je sklicevala zlasti na rezultate na svojo zahtevo opravljenega preverjanja
         naključnega vzorca 50 primerov, financiranih v obračunskem letu 2001, ki je pokazalo, da površina, ki je bila dejansko zasajena
         s trto, v povprečju ni predstavljala več kot 90 % upravičene površine. Službe Komisije so tako menile, da desetodstotna razlika
         v površini ustreza neupravičenemu delu odhodkov za prestrukturiranje vinogradov. Zato je Komisija sklenila, da je potreben
         desetodstotni finančni popravek deklariranih odhodkov za obdobje, v katerem je Komisija opravila nadzor.

      20      Francoski organi so 4. oktobra 2004 zadevo predložili spravnemu organu, ki se je sestal 2. marca 2005 in o tem 21. marca 2005
         podal poročilo. Spravni organ je sklepal, da je zlasti pri majhnih vinogradih mogoče, da se je pomoč dodeljevala za površine,
         v zvezi s katerimi niso nastali stroški prestrukturiranja. Poleg tega je spravni organ navedel, da v času, ki ga je imel na
         voljo, ni bilo mogoče uskladiti stališč obeh strank.

      21      Po tem sestanku so francoski organi spravnemu organu posredovali dodatno informacijo o domnevnem tveganju, da se je prekoračil
         prag financiranja Skupnosti, vendar je bilo prepozno, da bi spravni organ informacijo še lahko upošteval. Informacija se je
         nanašala zlasti na rezultate izračunov, ki so pokazali, da bi tudi, če bi izhajali iz skrajne hipoteze v skladu s francoskim
         sistemom pomoči, najvišji znesek prekoračitve stroškov za celotno francosko ozemlje znašal 2294 eurov in da bi bila v vinskem
         letu 2000/2001 povprečna višina pomoči 4751 eurov na hektar, kar je precej manj od zneska 7716 eurov na hektar, ki ustreza
         50 % stroškov prestrukturiranja. V vinskih letih 2001 in 2002 bi pomoč znašala 6197 eurov na hektar in 8371 eurov na hektar.

      22      Komisija je 4. maja 2005 na francoske organe naslovila dopis, v katerem je obrazložila svoje končno stališče.

      23      Komisija je 20. julija 2005 sprejela sporno odločbo, s katero je med drugim Republiki Franciji naložila posamičen desetodstotni
         popravek za del prestrukturirane ali preusmerjene površine.

       Postopek in predlogi strank
      24      Republika Francija je 30. septembra 2005 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila tožbo.

      25      Na podlagi poročila sodnice poročevalke je Sodišče prve stopnje (četrti senat) odločilo, da začne ustni postopek.

      26      Stranki sta navedbe in odgovore na vprašanja, ki jima jih je postavilo Sodišče prve stopnje, podali na obravnavi 14. maja
         2008.

      27      Republika Francija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        sporno odločbo v delu, v katerem je iz financiranja Skupnosti izključen znesek 13.519.122,05 eura iz naslova popravka pri
         določitvi površin, ki so upravičene do pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov v proračunskem letu 2001/2003,
         razglasi za nično;

      –        plačilo stroškov naloži Komisiji.
      28      Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        tožbo kot neutemeljeno zavrne;
      –        plačilo stroškov naloži Republiki Franciji.
       Pravo
       Trditve strank
      29      Republika Francija se sklicuje na dva tožbena razloga, pri čemer se prvi nanaša na kršitev Uredbe 1258/1999, drugi pa na kršitev
         obveznosti obrazložitve.

      30      Glede prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev Uredbe 1258/1999, Republika Francija zatrjuje, da je Komisija iz financiranja
         Skupnosti izključila odhodke, ki so bili izvedeni v skladu s pravili Skupnosti in niso nikakor oškodovali proračuna Skupnosti.
         Komisija naj bi tako kršila določbe člena 7(4) Uredbe 1258/1999.

      31      Med obravnavo je Komisija v skladu s tem, kar je ugotovil spravni organ, poudarila, da se glavno vprašanje v zadevi nanaša
         na način izračuna, ki ga je uporabila Republika Francija, pri čemer le v enem ali dveh primerih obstaja tveganje, da se oškoduje
         proračun Skupnosti in preseže okvir financiranja Skupnosti.

       Trditev, da so bili odhodki izvedeni v skladu s pravili Skupnosti
      32      Republika Francija poudarja, da če mora v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča o potrjevanju obračunov držav članic iz
         naslova odhodkov, ki jih financira jamstveni oddelek EKUJS, obstoj kršitve pravil Skupnosti dokazati Komisija, mora država
         članica, ko se obstoj kršitve potrdi, v vsakem posameznem primeru dokazati, da je Komisija storila napako glede finančnih
         posledic, ki izhajajo iz tega. V obravnavani zadevi naj Komisija ne bi dokazala obstoja kršitve pravil Skupnosti.

      33      Republika Francija meni, da se opredelitev upravičene površine, na katero se sklicuje Komisija in v skladu s katero je površina,
         ki se upošteva pri financiranju Skupnosti, tista površina, ki je zasajena s trto, ne more izpeljati iz predpisov Skupnosti.
         V teh okoliščinah bi bila edina obveznost države članice, da zagotovi, da prispevek Skupnosti pri financiranju stroškov prestrukturiranja
         in preusmeritve ne presega 50 % stroškov.

      34      Republika Francija trdi, da smejo države članice v skladu s členom 13(4) Uredbe št. 1227/2000 predvideti plačilo pavšalnih
         zneskov. Poleg tega naj predpisi Skupnosti ne bi določali načina izračuna teh zneskov, kot tudi ne opredeljujejo pojma upravičene
         površine. Zato naj bi te opredelitve določile države članice, pod edinim pogojem, da pomoč za prekonstruiranje in preusmeritev
         vinogradov ne presega 50 % stroškov. Republika Francija meni, da je pojem upravičene površine določila v skladu z vsemi določbami,
         ki urejajo skupno ureditev trga za vino.

      35      Republika Francija izpodbija trditev Komisije, da je znižala pavšalni znesek pomoči in to znižanje kompenzirala z dodelitvijo
         pomoči za neupravičeno površino, s tem da je nezakonito upoštevala obračališča, čeprav naj bi bile do pomoči upravičene le
         s trto zasajene površine. Republika Francija tudi navaja, da s sistemom financiranja ni predvidena nobena kompenzacija med
         upravičenci. Nasprotno, pavšalni znesek naj bi izračunala na podlagi dejanskih stroškov, ki jih je uporabila pri površinah,
         za katere je glede na vse določbe, ki veljajo za skupno ureditev trga za vino, menila, da so upravičene.

      36      Glede prakse Republika Francija navaja, da je v različnih postavkah stroškov zasaditve le nakup sadik vinske trte izključno
         odvisen od površine, zasajene s trto. Druge postavke, kot je priprava zemlje, ki vključuje tudi drenažo in urejanje teras,
         pa so zadevale tudi obračališča.

      37      Republika Francija dodaja, da uporaba tehničnih sredstev in tudi angažiranje delavcev, torej skupni stroški na hektar, prispevata
         k temu, da se površina manjša in da je velikost obračališč pri majhnih površinah še toliko večja.

      38      Republika Francija navaja tudi, da bi vinogradniki, če bi se pri prestrukturiranju vinogradov upoštevala le s trto zasajena
         površina, poskušali s trto nezasajeno površino čim bolj zmanjšati, tako da bi dosadili sadike vinske trte, kar bi privedlo
         do povečanja obsega vinogradniških površin.

      39      Poleg tega naj zaradi neupoštevanja obračališč pri dodelitvi pomoči ne bi bili nujno znižani stroški. Pavšal pomoči, ki se
         izračuna glede na stroške prestrukturiranja parcele, velikosti enega hektarja, vključno z obračališči, naj bi se namreč v
         prihodnje dodeljeval za manjše površine. Zmanjšanje površine, ki bi ji pripadlo nadomestilo, naj bi se torej kompenziralo
         z višjim nadomestilom.

      40      Čeprav gre pri pomoči za prestrukturiranje za prispevek k stroškom prestrukturiranja, se je v nasprotju s tem, kar trdi Komisija,
         naj ne bi dalo ločiti od pojma „vinogradniška površina s pravicami zasaditve“. Iz določb člena 15 Uredbe št. 1493/1999 in
         člena 13 Uredbe št. 1227/2000 naj bi namreč izhajalo, da so države članice dolžne določiti obseg minimalne površine, za katero
         se lahko dodeli pomoč za prestrukturiranje in preusmeritev. Člen 15a Uredbe št. 1227/2000 naj bi določal finančne posledice
         delne izvršitve ukrepov, navedenih v zahtevku za pomoč, s tem da naj bi se za izvršitev plačil določil prag, to je da so dela
         opravljena na več kot 80 % zemljišča.

      41      Na enak način naj bi bila jasno povezana sistem pomoči in register vinogradov. Tako v registru kot pri dodeljevanju pomoči
         za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov naj bi se upoštevala zasajena površina. Za vzpostavitev registra je vinogradniška
         parcela v členu 2(f) Uredbe Komisije (EGS) št. 649/87 z dne 3. marca 1987 o določitvi podrobnih pravil za vzpostavitev registra
         vinogradov Skupnosti (UL L 62, str. 10) opredeljena kot „strnjen del zemljišča, kakor je določeno v zemljiškem katastru“.

      42      Po mnenju Republike Francije iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je Komisija iz financiranja Skupnosti neupravičeno izključila
         znesek 13.519.122,05 eura, saj ta znesek ustreza odhodkom, izvedenim v skladu s pravili Skupnosti.

      43      Komisija ugovarja, da se znesek pomoči določi glede na neodvisna merila, ki se razlikujejo od meril za upravičenost površin
         do navedene pomoči. Komisija ocenjuje, da francoski organi ne morejo na podlagi dejstva, da so znižali znesek pavšalne pomoči,
         temu sorazmerno povečati upravičenih površin, ker veljajo za ti fazi postopka posebna merila in „drugačna pravila“. V podkrepitev
         te trditve se Komisija po analogiji sklicuje na razlike med izbirnimi in dodelitvenimi merili na področju javnih naročil (sodba
         Sodišča z dne 19. junija 2003 v zadevi GAT, C‑315/01, Recueil, str. I‑6351).

      44      Komisija poudarja, da se je v praksi v nekaterih primerih pomoč dodelila za celotno površino, za katero jo je zahteval pridelovalec,
         čeprav površina, ki je bila dejansko zasajena s trto, ni znašala več kot 70 % navedene površine. Zelo jasno naj bi šlo za
         „čezmerno kompenzacijo“, ki naj bi močno presegala to, kar so zatrjevali francoski organi.

      45      Komisija izpodbija tudi izenačenje pravic do zasaditve s sistemom za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov ter posledično
         enak način izračuna površin, ki so upravičene do zasaditve, in površin, ki so upravičene do pomoči. V tem okviru se sklicuje
         na člen 13(1)(b) Uredbe št. 1493/1999, ki naj bi določal, da je podpora za prestrukturiranje in preusmeritev vrsta prispevka
         k stroškom prestrukturiranja in preusmeritve, medtem ko naj bi bila pomoč v obliki pravic do ponovne zasaditve odvisna od
         površine.

      46      Enako naj bi veljalo za izenačenje elektronsko vodenega registra vinogradov z navedenim sistemom, in sicer še toliko bolj,
         ker naj bi bila v skladu s členom 2(f) Uredbe št. 649/87 parcela opredeljena kot strnjen del zemljišča, kakor je odmerjena
         v zemljiškem katastru, vključno z obračališči. Komisija se sklicuje na člen 5(1) Uredbe Komisije (ES) št. 2729/2000 z dne
         14. decembra 2000 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nadzora v vinskem sektorju (UL L 316, str. 16), ki naj bi med
         drugim določal, da se dokončna opustitev in prestrukturiranje ter preusmeritev, za katere se pridobi podpora Skupnosti, sistematično
         preverijo na kraju samem. Po mnenju Komisije je bilo s to določbo uvedeno formalno in izrecno razlikovanje med splošnimi vidiki
         obsega vinogradniških površin ter posebnimi merili za opustitev in prestrukturiranje ter preusmeritev. Za te zadnje primere,
         za katere naj bi obstajal finančni prispevek Skupnosti, naj bi bilo sistematično preverjanje na kraju samem obvezno. Preverjala
         naj bi se torej glavna dejavnika tega sistema, to je izmera površin in opravljenost dela, ki je upravičeno do finančnega prispevka.

      47      Glede trditve Republike Francije, da obstaja nevarnost, da bi se količina dejanskega pridelka povečala, Komisija navaja, da
         predpisi Skupnosti državam članicam nalagajo, da zagotovijo, da ne pride do splošnega povečanja obsega vinogradniških površin.
         Komisija ugovarja tudi trditvi Republike Francije v zvezi s tveganjem povečanja odhodkov, pri čemer poudarja, da vsako leto
         sprejme odločbo o določitvi okvirne dodelitve finančnih sredstev državam članicam in da je s to začetno dodelitvijo omejeno
         povračilo s strani EKUJS.

       Trditev, da z načinom izračunavanja s strani francoskih organov ni oškodovan proračun Skupnosti
      48      Republika Francija meni, da Komisija ni predložila zanesljivih dokazov, da je lahko z načinom izračunavanja oškodovan proračun
         Skupnosti. Republika Francija izpodbija trditev Komisije, ki je navedena v dopisu z dne 17. februarja 2005, naslovljenem na
         spravni organ, in po kateri naj bi v enem primeru nakazana pomoč znašala 51,6 %, pri čemer naj bi šlo 1,6‑odstotno prekoračitev.

      49      Republika Francija navaja, da podpora v nobenem primeru ne more prekoračiti 50 % stroškov prestrukturiranja in preusmeritve,
         ker so se pavšalne stopnje določale tako, da se je zagotovilo, da najvišja pomoč ni presegala 50 % najnižjih stroškov zasaditve.
         Za vinsko leto 2000/2001 je najnižji ugotovljeni strošek prestrukturiranja in preusmeritve znašal 15.432 eurov, prag, ki se
         ni smel preseči, naj bi se dvignil na 7716 eurov, najvišje nadomestilo pa bi naj znašalo 7170 eurov. V vinskem letu 2001/2002,
         ko je bil najnižji ugotovljeni strošek 16.743 eurov, naj bi se prag, ki se ni smel preseči, dvignil na 8371 eurov, najvišji
         znesek nadomestila pa naj bi znašal 8000 eurov. Zaradi pavšalnih pomoči naj bi pretežna večina vinogradnikov, ki začenja s
         prestrukturiranjem ali preusmeritvijo svojih vinogradov, prejela pomoč, ki ni dosegala 50 % nastalih stroškov.

      50      Republika Francija dodaja, da tudi če izhajamo iz skrajne hipoteze, da znaša najvišja pomoč 7170 eurov na hektar, lahko, če
         jo primerjamo s stroški zasaditve za parcelo, manjšo od 80 arov, pri kateri znašajo obračališča 25 % površine, v regiji Languedoc‑Roussillon,
         ki je francoska regija z najnižjimi stroški zasaditve, ocenimo, da tveganje, da se prekorači prag 50 % stroškov prestrukturiranja,
         znaša povprečno 3,2 % in zadeva le 10 hektarjev celotnega francoskega ozemlja. Najvišja prekoračitev stroškov za celotno francosko
         ozemlje naj bi se tako izračunala po tej formuli: 10 hektarjev x 0,032 x 7170 eurov na hektar = 2294 eurov.

      51      Po mnenju Republike Francije je treba ta nizki znesek vzeti relativno glede na podpore, nižje od 50 %, ki so se lahko izplačale
         v različnih okoliščinah. Zato meni, da v nobenem primeru ne obstajajo finančne posledice za proračun Skupnosti, čeprav bi
         se morala upoštevati ta skrajna hipoteza Komisije.

      52      Komisija odgovarja, da sploh ni pomembno, da se je znesek najvišjega nadomestila določil pod najnižjim stroškom zasaditve.
         Po mnenju Komisije to, da so francoski organi znesek pavšalne pomoči znižali na najnižjo mogočo vrednost, ni razlog za to,
         da so nato lahko financirali neupravičene površine. V utemeljitev svojih trditev se Komisija sklicuje na sodbo Sodišča z dne
         25. julija 2006 v zadevi Belgija proti Komisiji (T-221/04, neobjavljena v ZOdl.), pri čemer navaja, da je bilo v tej sodbi
         razsojeno, da gre pri vsakem nepravilnem izplačilu podpore za preveč izplačani znesek, s čimer je oškodovan EKUJS.

      53      Komisija poudarja, da je navedeni primer, ki dokazuje, da je stopnja subvencije za eno parcelo znašala 51,6 %, uporabila le
         kot pojasnilo in da francoski organi na osnovi tega primera nikakor ne morejo utemeljevati dejstva, da proračun Skupnosti
         ni bil oškodovan. Zato Komisija meni, da se v pritožbi navedeni izračun škode, ki temelji na 1,6‑odstotni prekoračitvi, ne
         more upoštevati.

      54      Komisija navaja, da je, nasprotno, na osnovi vzorca 50 primerov, pri katerih so francoski organi na zahtevo Komisije vsako
         prestrukturirano parcelo še enkrat izmerili, ugotovila, da je pomoč prejelo približno 10 % neupravičenih površin. Nesporno
         naj bi bilo, da je bil s tem oškodovan proračun Skupnosti.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      –       Pojem upravičene površine
      55      Poudariti je treba, da zakonodaja Skupnosti, in sicer še posebej člen 13 Uredbe 1227/2000, izrecno določa, da so države članice
         pristojne, da sprejmejo predpise, ki urejajo obseg in stopnje premije, ki je namenjena za dodelitev, pri čemer lahko ti predpisi
         opredeljujejo zlasti izplačevanje pavšalnih zneskov, največje stopnje premije na hektar in spreminjanje premije na podlagi
         objektivnih meril.

      56      Iz opisa načina, ki so ga za izračun pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev uporabili francoski organi (glej zgoraj navedene
         točke od 8 do 15), izhaja, da so uporabili sistem, ki povsem ustreza zgoraj navedenim zakonodajnim merilom. Še več, treba
         je poudariti, da predpisi Skupnosti ne opredeljujejo pojma „upravičena površina“, česar Komisija ne izpodbija.

      57      Torej ni zakonite podlage, da bi se Republiki Franciji prepovedalo, da v zadevne površine vključi obračališča in tako določi
         plačila. Nasprotno temu, kar v bistvu trdi Komisija, člen 13(1)(b) Uredbe 1493/1999 tega vprašanja na noben način ne ureja.

      58      Treba je torej preveriti, ali je bilo na ta način s francoskim sistemom dejansko ustvarjeno tveganje, da se oškoduje proračun
         Skupnosti.

      –       Tveganje prekoračitve praga financiranja Skupnosti
      59      Najprej je v zvezi s sklicevanjem Komisije na zgoraj navedeno sodbo Belgija proti Komisiji (točka 86), v kateri se je razsodilo,
         da gre pri vsakem nepravilnem izplačilu podpore za preveč izplačani znesek, s čimer je oškodovan EKUJS, treba poudariti, da
         se zato, ker sistem dodeljevanja pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov, ki ga je sprejela Francija v skladu
         s tem, kar je bilo navedeno zgoraj v točkah 56 in 57, ni v nasprotju s predpisi Skupnosti, rešitev, sprejeta v tej sodbi,
         v zadevnem primeru ne more uporabiti.

      60      Prav tako je glede rezultatov preverjanja naključnega vzorca 50 primerov, financiranih v finančnem letu 2001, ki je pokazalo,
         da upravičena površina, ki vključuje zasaditveno širino, to je širino, ki je enaka polovici razdalje med sadikami vinske trte,
         povprečno predstavlja le 90 % upravičene površine, treba poudariti, kot je bilo ugotovljeno že zgoraj, da predpisi Skupnosti
         od držav članic ne zahtevajo, da za določitev plačil iz zadevnih površin izključijo obračališča. Trditev, v okviru katere
         se Komisija sklicuje na rezultate preverjanja, ki ga je opravila, da bi ugotovila prekoračitev praga financiranja Skupnosti,
         ni upoštevna.

      61      Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba, če izključimo avtomatsko domnevo o nezakonitosti izvedenih odhodkov v francoskem
         plačilnem sistemu, oceniti dejansko tveganje prekoračitve praga financiranja Skupnosti, ki ga utrpi EKUJS.

      62      Med obravnavo je Komisija v glavnem zatrjevala, da predpisi Skupnosti določajo financiranje stroškov na tak način, da obračališča,
         ki ne povzročajo izdatkov za prestrukturiranje in preusmeritev, niso upravičena do financiranja Skupnosti.

      63      V zvezi s to trditvijo je treba ugotoviti, da iz spisa zadeve ne izhaja, da sta stranki natančno preučili vprašanje, ali lahko
         obračališča dejansko povzročijo določene stroške, ki se v okviru prestrukturiranja in preusmeritve nadomestijo iz fondov Skupnosti.

      64      Sicer pa je Komisija v sporočilu, ki ga je 10. februarja 2003 v skladu s členom 8(1) Uredbe št. 1663/95 posredovala francoskim
         organom (glej zgoraj navedeno točko 17), poudarila, da „kaže analiza stroškov, potrebnih za prestrukturiranje in preusmeritev
         vinograda, na to, da je dodeljena pavšalna pomoč v glavnem odvisna od površine, ki je dejansko zasajena s trto“. Enaka ugotovitev
         je navedena v dopisu Komisije z dne 22. julija 2004, ki je formalno sporočilo v smislu člena 8(1) Uredbe št. 1663/95 in člena 1(1)(a)
         Odločbe Komisije 94/442/ES z dne 1. julija 1994 o začetku spravnega postopka v okviru potrditve obračuna jamstvenega oddelka
         EKUJS (UL L, str. 45).

      65      Iz obeh zgoraj navedenih dopisov torej izhaja, da Komisija, s tem ko je sprejela sporno odločbo, ni izključila, da lahko obračališča
         pri izvajanju prestrukturiranja in preusmeritve dejansko povzročijo odhodke.

      66      Čeprav je Komisija med obravnavo zagovarjala drugačno stališče, ko je zanikala, da bi lahko obračališča povzročila upravičene
         odhodke za zadevno pomoči, ni mogoče izključiti, da se stroški priprave zemlje, vključno z drenažo in s terasiranjem, na katere
         se sklicuje Republika Francija, nanašajo tudi na obračališča. Ta dela in z njimi povezani stroški so lahko povezana z ukrepi,
         ki jih zajema sistem za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov, v smislu člena 11 Uredbe št. 1493/1999.

      67      Ker je Komisija šele na obravnavi izpodbijala obstoj odhodkov v zvezi z obračališči, se Republiki Franciji ne more očitati,
         da ni predstavila podrobnih dokazov, ki bi dokazovali nasprotno. Zato je treba ob upoštevanju dejstva, da se ne more izključiti,
         da lahko obračališča povzročijo upravičene odhodke za pomoč za prestrukturiranje in preusmeritev, to trditev Komisije zavrniti.

      68      Sicer pa je v praksi malo verjetno, da bi posamezni vinogradnik svoj vinograd upravljal glede na raznovrstno namembnost različnih
         parcel. Verjetneje je, da se bruto znesek stroškov, ki jih utrpi vinogradnik, deli s številom hektarjev, ki jih ima vinogradnik
         v lasti. Republika Francija torej upravičeno poudarja, da ni nujno, da bi se izključitev obračališč iz financiranja izrazila
         kot zmanjšanje odhodkov. Pavšalna pomoč, ki se izračuna glede na stroške prestrukturiranja parcele, velikosti enega hektarja,
         vključno z obračališči, bi se namreč odslej dodeljevala za manjšo površino. Zmanjšanje površine, za katero bi se prejelo nadomestilo,
         bi se torej kompenziralo z višjim nadomestilom.

      69      Zato želi Komisija s strogim razlikovanjem med različnimi površinami vinograda ustvariti umeten in nekoristen koncept, ki
         poleg tega ne izhaja iz veljavnih predpisov Skupnosti.

      70      Sicer pa je glede vprašanja, ali so s francoskim sistemom plačil dana potrebna jamstva za zagotovitev, da se prag financiranja
         Skupnosti ne preseže, treba poudariti naslednje.

      71      Prvič, iz spisa zadeve izhaja, da so izdatki, ki jih upošteva Republika Francija pri določitvi zneskov, ki se izplačajo vinogradnikom,
         pravilni, ker ustrezne podatke zbirajo regionalne kmetijske organizacije.

      72      Drugič, Republika Francija je sprejela dva ukrepa za zagotovitev, da finančni prispevek Skupnosti k stroškom prestrukturiranja
         in preusmeritve ne preseže 50 % stroškov, namreč, da se v izračunu pavšala upoštevajo le načrtni stroški in izključijo vsi
         slučajno nastali stroški, ki jih imajo vinogradniki, ter da se pavšalne stopnje pomoči določijo tako, da se zagotovi, da najvišja
         stopnja pomoči ne presega 50 % najnižjega stroška zasaditve.

      73      Treba je poudariti, da se pri sistemu pavšalnih plačil ne da izogniti temu, da pride do določene razlike med dejanskimi stroški
         in dodeljeno pomočjo. Obračališča niso odvisna od velikosti parcele, ampak od njene oblike ter zahtev za zasaditev in prehod
         kmetijskih strojev. Iz tega izhaja, da čim manjša je parcela, toliko večji je odstotek površine, ki ni zasajen z vinsko trto.
         Mogoče je, da lastnik majhnega vinograda nepravilne oblike dobi proporcionalno višji znesek kot lastnik velikega pravokotnega
         vinograda v ravnini, z obračališči, ki znašajo 5 % površine ali manj. Kljub temu je z Uredbo št. 1493/1999 izrecno priznana
         zakonitost pavšalnih plačil, za katera je nujno značilno, da se različnim vinogradnikom, ki so vsi v različnih položajih,
         izplačajo približna nadomestila. Ta nenatančnost, ki se je pri izračunu pavšalnih zneskov ne da izogniti, se ne more šteti
         za vzrok za oškodovanje proračuna Skupnosti.

      74      Glede nevarnosti prekoračitve praga financiranja Skupnosti je Republika Francija predložila izčrpno informacijo o vidikih,
         ki sta pomembna za to zadevo.

      75      Prvič, francoski organi so obvestili spravni organ, da je v vinskem letu 2000/2001 višina pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev
         znašala od 1680 eurov na hektar do 7170 eurov na hektar, odvisno od meril, ki so se uporabila za prosilca, in od izvora pravic
         do zasaditve. Povprečna višina pomoči je znašala 4751 eurov na hektar, kar je precej manj kot 7716 eurov na hektar (to je
         znesek, ki je enak 50 % stroškov prestrukturiranja, ki je bilo ocenjeno na 15.432 eurov na hektar). V vinskem letu 2001/2002
         je znašala višina pomoči od 2170 do 8000 eurov na hektar, povprečna pomoč pa je znašala 6197 eurov na hektar, kar je znesek,
         ki je nižji od 8371 eurov na hektar (to je znesek, ki je enak 50 % stroškov prestrukturiranja, ki je bilo ocenjeno na 16.743 eurov
         na hektar). Zato je po podatkih, ki jih je predstavila Republika Francija, povprečni znesek dodeljene pomoči precej nižji
         od 50 % najvišje pomoči, ki je predvidena z Uredbo št. 1493/1999.

      76      Drugič, francoski organi so izkazali, da bi bilo v teoretičnem primeru skoraj ekstremnih parametrov, to je pri maksimalni
         višini pomoči, ki se je dodelila v vinskem letu 2000/2001, v primerjavi z najnižjim stroškom zasaditve na parceli, manjši
         od 80 arov, z obračališči, ki bi zajemala 25 % površine, v francoski regiji Languedoc‑Roussillon, tveganje za največjo prekoračitev
         stroškov izredno majhno in bi ustrezalo znesku 2294 eurov za vse francosko ozemlje.

      77      Glede ugovorov Komisije glede dopustnosti te trditve (glej zgoraj navedeno točko 53) je treba poudariti, da je Republika Francija
         zadevno informacijo posredovala kot odgovor na izračun, ki ga je Komisija navedla kot primer v dopisu, naslovljenem na spravni
         organ. Še več, ob upoštevanju dejstva, da so se za ta izračun uporabili skoraj ekstremni parametri, ki so značilni za sistem
         francoskih plačil, je primer, ki sta ga posredovali stranki, dovolj značilen, da se ga upošteva.

      78      Zaradi celostne obravnave je treba poudariti, da je Komisija, čeprav je bila informacija spravnemu organu posredovana z zamudo,
         informacijo že imela ob sprejetju sporne odločbe. Kakor koli že, po členu 1 odločbe 94/422 „stališče organa ne vpliva na končno
         odločbo Komisije“. Komisija je imela tako možnost, da to informacijo upošteva.

      79      Poleg tega pa je treba ugotoviti, da Komisija sama priznava, da se prekoračitev praga financiranja Skupnosti, če je do nje
         prišlo, naj ne bi nanašala na več kot na en primer ali dva primera.

      80      Končno, ker je že bilo pravno zadostno izkazano, da je francoski sistem v skladu s členom 13(1)(b) Uredbe št. 1493/1999 in
         členom 13 Uredbe št. 1227/2000, trditve strank glede domnevnega izenačenja pravic do zasaditve s sistemom za prestrukturiranje
         in preusmeritev za razrešitev te zadeve niso upoštevne.

      81      Glede na to, kar je bilo navedeno zgoraj, je treba šteti, da je francoski sistem dodeljevanja pomoči za prestrukturiranje
         in preusmeritev vinogradov v skladu z zakonodajo Skupnosti ter da ni dejanskega tveganja prekoračitve praga financiranja Skupnosti
         v smislu člena 13 Uredbe št. 1493/1999.

      82      Zato je Komisija, s tem ko je iz financiranja Skupnosti izključila odhodke, ki so bili izvedeni v skladu s pravili Skupnosti,
         kršila določbe člena 7(4) Uredbe št. 1258/1999.

      83      Ta tožbeni razlog je torej treba sprejeti.

      84      Iz tega izhaja, da je treba sporno odločbo razglasiti za nično, ne da bi bilo treba preučiti drugi tožbeni razlog.

       Stroški
      85      V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
         Ker Komisija ni uspela, se ji v skladu s predlogi Francoske republike naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (četrti senat)
      razsodilo:
      1)      Odločba Komisije 2005/579/ES z dne 20. julija 2005 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova jamstvenega oddelka
            Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) iz financiranja Skupnosti se v delu, v katerem je iz financiranja
            Skupnosti izključen znesek 13.519.122,05 eura iz naslova popravka, naloženega Republiki Franciji, pri določitvi površin, ki
            so upravičene do pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov v proračunskem letu 2001/2003, razglasi za nično.

      2)      Komisiji se naloži plačilo stroškov.

               Czúcz

               Cooke

               Labucka

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 10. septembra 2008.

               Sodni tajnik

                     Predsednik

               E. Coulon

                     O. Czúcz

         * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. decembra 2007. # Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) proti Administration des douanes et droits indirects in Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour de cassation - Francija. # Direktiva 92/12/EGS - Trošarine - Mineralna olja - Primanjkljaji - Oprostitev plačila trošarin - Višja sila. # Zadeva C-314/06.

text:
      Zadeva C-314/06
      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      proti
      Administration des douanes et droits indirects
      in
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija))
      „Direktiva 92/12/EGS – Trošarine – Mineralna olja – Primanjkljaji – Oprostitev plačila trošarin – Višja sila“
      Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 18. julija 2007
      Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. decembra 2007
      Povzetek sodbe
      1.     Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – Višja sila v smislu člena 14(1) – Pojem
      (Direktiva Sveta 92/12, člen 14(1))
      2.     Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – „Primanjkljaji, ki izhajajo iz narave izdelka“ v smislu
            člena 14(1) – Pojem
      (Direktiva Sveta 92/12, člen 14(1))
      1.     Pojem „višja sila“ v smislu člena 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12/EGS o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o
         skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kot je bila spremenjena z Direktivo 94/74/ES, se nanaša na okoliščine,
         ki so tuje imetniku trošarinskega skladišča, ter so neobičajne in nepredvidljive, hkrati pa se imetnik njihovim posledicam
         kljub vsej skrbnosti ne bi bil mogel izogniti. Pogoj, da morajo biti okoliščine imetniku trošarinskega skladišča tuje, se
         ne omejuje na okoliščine, ki od njega v materialnem ali fizičnem smislu niso odvisne, temveč se nanaša tudi na okoliščine,
         ki nastanejo objektivno in niso pod nadzorom imetnika trošarinskega skladišča ali so zunaj območja njegove odgovornosti.

      (Glej točke 31, 33 in 40 ter točko 1 izreka.)
      2.     Primanjkljaj dela goriva, ki je iztekel iz naftovoda, se zaradi njegove značilnosti tekočine ter zaradi značilnosti tal, na
         katerih je prišlo do izlitja, ki ovirata njegovo ponovno pridobitev, ne sme obravnavati kot „primanjkljaj, ki izhaja iz narave
         izdelka“ v smislu člena 14(1), drugi stavek, Direktive 92/12, kot je bila spremenjena z Direktivo 94/74. Glede na samo besedilo
         te določbe se namreč ta uporablja le za primanjkljaje, ki izhajajo iz narave izdelka in ki so nastali v okviru nekaterih dejavnosti,
         ki so taksativno naštete, med katerimi je prevoz. Medtem ko pojem primanjkljajev, ki izhajajo iz narave izdelka, lahko vključuje
         tako imenovane „tehnične“ primanjkljaje, pa se ne more razširiti na primanjkljaje zaradi nesreče. Poleg tega, ker se oprostitev,
         določena za take naravne primanjkljaje, razlikuje od tiste, ki je v členu 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12 določena za
         primanjkljaje, ki so posledica naključnih dogodkov ali višje sile, prve oprostitve ni mogoče razlagati široko, da bi pokrili
         položaje, v katerih pogoji, ki omogočajo pridobitev zadnje, ne bi bili izpolnjeni.

      (Glej točke od 42 do 44 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 18. decembra 2007(*)

      „Direktiva 92/12/EGS – Trošarine – Mineralna olja – Primanjkljaji – Oprostitev plačila trošarin – Višja sila“
      V zadevi C‑314/06,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija)
         z odločbo z dne 11. julija 2006, ki je prispela na Sodišče 20. julija 2006, v postopku

      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      proti
      Administration des douanes et droits indirects,

      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED),

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans (poročevalec), predsednik senata, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris, sodniki, in C. Toader,
         sodnica,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: M.-A. Gaudissart, vodja enote,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. junija 2007,
      ob upoštevanju stališč, so jih predložili:
      –       za Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) H. Hazan, odvetnik,
      –       za francosko vlado G. de Bergues in J.-Ch. Gracia, zastopnika,
      –       za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z G. Albenziom, avvocato dello Stato,
      –       za poljsko vlado E. Ośniecka-Tamecka, zastopnica,
      –       za Komisijo Evropskih skupnosti J.‑P. Keppenne in W. Mölls, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 18. julija 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 14(1) Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992
         o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL L 76, str. 1), kot je
         bila spremenjena z Direktivo Sveta 94/74/ES z dne 22. decembra 1994 (UL L 365, str. 46, v nadaljevanju: Direktiva 92/12).

      2       Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Société Pipeline Méditerranée et Rhône (v nadaljevanju: družba SPMR) na eni strani
         ter administration des douanes et droits indirects (upravo za posredne carine in dajatve, v nadaljevanju: uprava) in direction
         nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED, nacionalno direkcijo za carinske poizvedbe in preiskave) na
         drugi strani, zaradi trošarin, ki jih uprava terja od družbe SPMR za gorivo, ki je bilo v naftovodu pod režimom odloga plačila
         trošarine in je nato iz naftovoda izteklo, pozneje pa je le-ta počil.

       Pravni okvir
       Pravo Skupnosti
      3       V skladu s prvo uvodno izjavo Direktive 92/12 „[...] vzpostavitev in delovanje notranjega trga zahteva prosti pretok blaga,
         tudi trošarinskega“. Četrta uvodna izjava te direktive pa dodaja, da „[...] morajo biti zaradi ureditve in delovanja notranjega
         trga obveznosti plačila trošarine v vseh državah članicah enake“.

      4       Direktiva 92/12 v členu 1(1) „določa režim za proizvode, za katere ob sprostitvi v porabo nastane obveznost plačila trošarine
         in drugih posrednih davkov, ki se pobirajo neposredno ali posredno, razen davka na dodano vrednost in davkov, ki jih uvede
         Skupnost“.

      5       Člen 3(1) te direktive določa:
      „Ta direktiva se na ravni Skupnosti uporablja za naslednje proizvode, kakor jih opredeljujejo ustrezne direktive:
      –       mineralno olje,
      [...]“
      6       Člen 4 te direktive določa, da se za njene namene uporabljajo naslednje opredelitve:
      „a)       [I]metnik trošarinskega skladišča: fizična ali pravna oseba, ki ima dovoljenje pristojnih organov države članice za proizvodnjo, predelavo, skladiščenje, prejem
         in odpremo trošarinskih proizvodov pri opravljanju lastne poslovne dejavnosti, pri čemer je plačilo trošarine odloženo pod
         režimom trošarinskega skladiščenja;

      b)       trošarinsko skladišče: prostor, v katerem imetnik trošarinskega skladišča pri opravljanju svoje poslovne dejavnosti trošarinsko blago proizvaja,
         predeluje, skladišči, prejema ali odpremlja pod režimom odloga plačila trošarine z upoštevanjem pogojev, ki jih določijo pristojni
         organi države članice, v kateri se trošarinsko skladišče nahaja;

      c)       režim odloga plačila trošarine: davčni režim, ki se uporablja za proizvodnjo, predelavo, skladiščenje in premik proizvodov, in je plačilo trošarine odloženo;

      [...]“
      7       Člen 5 Direktive 92/12 določa:
      „1. Obveznost plačila trošarine za proizvode iz člena 3(1) nastane v trenutku, ko so proizvedeni na ozemlju Skupnosti, opredeljenem
         v členu 2, ali če se na to ozemlje uvozijo.

      ‚Uvoz trošarinskih proizvodov‘ pomeni vnos tega izdelka na ozemlje Skupnosti [...]
      Če je za proizvod ob vnosu na ozemlje Skupnosti uveden carinski postopek Skupnosti, se šteje, da je uvožen, ko je carinski
         postopek Skupnosti zaključen.

      2. Brez poseganja v nacionalne določbe in določbe Skupnosti glede carinskih zadev se šteje, da je plačilo trošarine odloženo
         za tiste trošarinske proizvode,

      –       ki se vnašajo iz ali se iznašajo v tretje države [...] in za katere velja eden od carinskih odložnih postopkov iz člena 84(1)(a)
         Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 […] ali so vneseni v prosto cono ali prosto skladišče,

      –       [...]“
      8       Člen 6(1) te direktive določa:
      „Obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo ali ko se ugotovi primanjkljaj, od katerega je treba plačati
         trošarino v skladu s členom 14(3).

      Sprostitev trošarinskih proizvodov v porabo je:
      a)       vsaka odprema, tudi nepravilna, iz režima odloga plačila trošarine;
      [...]“
      9       Člen 12 te direktive določa:
      „Pristojni organi držav članic morajo za odprtje in delovanje trošarinskih skladišč izdati dovoljenje.“
      10     Člen 13 Direktive 92/12 se glasi:
      „Imetnik trošarinskega skladišča mora:
      a)      po potrebi zagotoviti jamstvo za proizvodnjo, predelavo in skladiščenje ter ob upoštevanju člena 15(3) zagotoviti obvezno
         jamstvo za gibanje trošarinskih izdelkov […]

      b)      ravnati v skladu z zahtevami, ki jih določi država članica, na katere ozemlju je trošarinsko skladišče;
      […]
      e)      privoliti v vsak nadzor in preverjanje zalog.
      […]“
      11     Člen 14 določa:
      „1.       Imetniki trošarinskih skladišč so oproščeni plačila trošarine za primanjkljaje, ki nastanejo pod režimom odloga plačila trošarine
         in so posledica naključnih dogodkov ali višje sile ter jih ugotovi pooblaščenec pristojne države članice. Oprostitev plačila
         trošarine velja tudi za primanjkljaje, ki nastanejo med proizvodnjo in predelavo, skladiščenjem ter prevozom pod režimom odloga
         plačila trošarine in izhajajo iz narave izdelka. Vsaka država članica določi pogoje za odobritev oprostitve. Te oprostitve
         se uporabljajo tudi za gospodarske subjekte iz člena 16 med prevozom proizvodov pod režimom odloga plačila trošarine.

      [...]
      3. Brez poseganja v člen 20 se trošarina na manko, ki ni primanjkljaj iz odstavka 1, in od primanjkljajev, za katere se ne
         odobri oprostitev iz odstavka 1, pobere po stopnjah, ki se v ustrezni državi članici uporabljajo v času, ko pristojni organi
         ugotovijo, da se je primanjkljaj pojavil ali, če je potrebno, ko je bil manko zabeležen.“

      […]“
      12     Člen 15(3) te direktive določa:
      „Tveganja, izhajajoča iz gibanj trošarinskih izdelkov znotraj Skupnosti, se zavarujejo z jamstvom, ki ga zagotovi imetnik
         odpremnega trošarinskega skladišča, kot določa člen 13 [...]

      Če se mineralna olja, podvržena plačilu trošarine, prevažajo znotraj Skupnosti po morju ali cevovodu, lahko države članice
         imetnika odpremnga trošarinskega skladišča oprostijo obveznosti zagotovitve jamstva iz prvega pododstavka.

      […]“
       Nacionalno pravo
      13     Člen 158 C carinskega zakonika, s katerim je člen 14(1) Direktive 92/12 prenesen v francosko pravo, določa:
      „Primanjkljaji za proizvode, ki se skladiščijo v naftnih skladiščih, se ne obdavčijo, če se upravi dokaže:
      1. da so posledica naključnega dogodka ali višje sile;
      2. ali da izhajajo iz narave izdelka. Za to se lahko v uredbah finančnega ministra za vsako vrsto blaga in vsako vrsto prevoza
         določi pavšalna meja dovoljenih davka prostih primanjkljajev.“

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      14     Družba SPMR, ki je imetnica trošarinskega skladišča, upravlja z naftovodom, po katerem je v Švico prevažala gorivo, za katero
         je bilo plačilo trošarin odloženo. Po tem, ko je ugotovila izlitje, nato pa 1. januarja 1997 še to, da je ta naftovod počil,
         je družba SPMR na podlagi člena 158 C carinskega zakonika zaprosila za oprostitev trošarin za 795.201 litrov goriva, ki naj
         bi bili izgubljeni. Ker je uprava menila, da pogoji za sklicevanje na višjo silo niso izpolnjeni, je še naprej zahtevala plačilo
         trošarine za izteklo količino, razen za onesnaževala, ki jih je bilo mogoče rešiti iz tal.

      15     Uprava je pri tribunal d’instance de Neuilly-sur-Seine predlagala plačilo družbe SPMR. Vendar je to sodišče to tožbo razglasilo
         za zastarano.

      16     Cour d’appel de Versailles, ki mu je bila v odločanje predložena pritožba, je s sodbama z dne 17. decembra 2002 in 23. marca
         2004 razveljavilo sodbo, izdano v postopku na prvi stopnji, ker je menilo, da je predlog uprave dopusten in da se družba SPMR
         ne more sklicevati na višjo silo, pojem, za katerega so značilne okoliščine, ki niso predvidljive, se jim ni mogoče izogniti
         in izvirajo iz vzroka, ki ni odvisnen od imetnika trošarinskega skladišča.

      17     Družba SPMR je zoper ti sodbi vložila pritožbo pri Cour de cassation. Pritožbenemu sodišču med drugim očita, da je odločilo,
         da se ne more sklicevati na „naključen dogodek“ ali na „višjo silo“ v smislu člena 158 C carinskega zakonika, in v nadaljevanju,
         da ji je naložilo plačilo trošarin in dajatev za izteklo gorivo, ter v utemeljitev navaja dva pritožbena razloga.

      18     Po eni strani je družba SPMR zatrjevala, da je, s tem ko je zahtevalo, da bi morali primanjkljaji goriva izhajati iz nepredvidljivih
         in od nje neodvisnih okoliščin, in s tem da ni raziskalo, ali so bila izlitja in počenje naftovoda, ki so povzročili te primanjkljaje,
         taki, da se jim ni bilo mogoče izogniti, Cour d'appel kršilo člen 158 C carinskega zakonika. Družba SPMR je nasprotno zatrjevala,
         da je za „naključni dogodek“ ali „višjo silo“ v smislu te določbe značilno že dejstvo, da se okoliščinam ni mogoče izogniti.

      19     Po drugi strani je družba SPMR zatrjevala, da bi lahko bila oproščena plačila trošarine v skladu s členom 158 C tudi zato,
         ker primanjkljaji goriva, ki se prevažajo po poškodovanem naftovodu, izhajajo iz narave tekočin. Dejstvo, da je uprava sprejela,
         da ne bo obdavčila onesnaževalcev, ki jih je bilo mogoče rešiti iz tal, naj bi glede na to naravo goriva pomenilo, da tisti,
         ki jih zaradi vrste tal ni bilo mogoče rešiti, prav tako niso obdavčeni.

      20     Po tem, ko je poudarilo, da je bila Direktiva 92/12 prenesena v francosko pravo s carinskim zakonikom, in se sklicevalo na
         sodno prakso Sodišča, v skladu s katero pojem višja sila na različnih področjih uporabe prava Skupnosti nima enake vsebine
         in je treba njegov pomen določiti glede na pravni okvir, v katerem učinkuje, je Cour de cassation prekinilo odločanje in Sodišču
         v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.       Ali je treba pojem višje sile kot vzroka primanjkljajev pod režimom odloga plačila trošarine v smislu člena 14(1) Direktive
         Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru
         takih proizvodov razumeti v smislu okoliščin, ki niso predvidljive, se jim ni mogoče izogniti in izvirajo iz vzroka, ki ni
         odvisen od imetnika trošarinskega skladišča, ki se sklicuje na te okoliščine v zahtevku za oprostitev trošarine, ali pa zadostuje,
         da se imetnik trošarinskega skladišča okoliščinam ni mogel izogniti?

      2. Ali se sme primanjkljaj dela proizvodov, ki je iztekel iz naftovoda, zaradi svoje značilnosti tekočine in zaradi značilnosti
         tal, na katerih je prišlo do izlitja, ki ovirata njihovo ponovno pridobitev, zaradi česar so obdavčeni, obravnavati kot primanjkljaj,
         ki je nastal zaradi narave izdelka v smislu člena 14(1) Direktive Sveta 92/12 […]?

       Vprašanji za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje, ki se nanaša na pojem „višje sile“ v smislu člena 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12
      21     Opozoriti je treba, da pravni red Skupnosti načeloma ne določa svojih kvalifikacij tako, da bi zanje dobilo navdih pri enem
         nacionalnem pravnem redu ali več teh, ne da bi to izrecno navedlo (glej sodbe z dne 14. januarja 1982 v zadevi Corman, 64/81,
         Recueil, str. 13, točka 8; z dne 2. aprila 1998 v zadevi EMU Tabac in drugi, C-296/95, Recueil, str. I‑1605, točka 30, in
         z dne 22. maja 2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-103/01, Recueil, str. I‑5369, točka 33). Čeprav člen 14(1), tretji
         stavek, Direktive 92/12 določa, da vsaka država članica določi pogoje za odobritev oprostitve iz prvega stavka, se to sklicevanje
         na nacionalno pravo ne nanaša na vsebino ali obseg pojma „višja sila“ iz prvega stavka.

      22     V skladu s četrto uvodno izjavo Direktive 92/12 morajo namreč biti zaradi ureditve in delovanja notranjega trga obveznosti
         plačila trošarine v vseh državah članicah enake. Ker je vsebina pojma višja sila dejavnik, ki v obravnavanem primeru prispeva
         k določitvi obveznosti plačila trošarine, ima ta pojem nujno samostojen značaj, zato mora biti v vseh državah članicah zagotovljena
         enotnost njegove razlage.

      23     V skladu z ustaljeno sodno prakso, nastalo v različnih okoliščinah, kot so na primer kmetijska zakonodaja ali pravila glede
         rokov za pritožbo iz člena 45 Statuta Sodišča, pojem višje sile ni omejen na absolutno nezmožnost, temveč ga je treba razumeti
         v smislu okoliščin, ki so tuje subjektu, ter so neobičajne in nepredvidljive, hkrati pa se njihovim posledicam kljub vsej
         skrbnosti ne bi bilo mogoče izogniti (v tem smislu glej sodbi z dne 15. decembra 1994 v zadevi Bayer proti Komisiji, C 195/91
         P, Recueil, str. I‑5619, točka 31, ter z dne 17. oktobra 2002 v zadevi Parras Medina, C 208/01, Recueil, str. I‑8955, točka
         19 in navedena sodna praksa).

      24     Kot je Sodišče že obrazložilo, iz tega sledi, da pojem višja sila vsebuje objektivni element, ki zadeva neobičajne okoliščine,
         na katere subjekt nima vpliva, in subjektivni element, ki od subjekta zahteva, da se zaščiti pred posledicami neobičajnega
         dogodka, s tem da sprejme potrebne ukrepe brez prekomernih žrtev (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Bayer proti Komisiji,
         točka 32, in sklep z dne 18. januarja 2005 v zadevi Zuazaga Meabe proti UUNT, C-325/03 P, ZOdl., str. I‑403, točka 25).

      25     Vendar iz ustaljene sodne prakse prav tako izhaja, da ker pojem višja sila na različnih področjih uporabe prava Skupnosti
         nima enake vsebine, je treba njegov pomen določiti glede na pravni okvir, v katerem učinkuje (glej sodbi z dne 13. oktobra 1993
         v zadevi An Bord Bainne Co-operative in Compagnie Inter‑Agra, C 124/92, Recueil, str. I‑5061, točka 10, ter z dne 29. septembra 1998
         v zadevi First City Trading in drugi, C 263/97, Recueil, str. I‑5537, točka 41).

      26     Zato je treba v zvezi s pojmom „višja sila“ v smislu člena 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12 preučiti, ali sistematika in
         namen te direktive nalagata, da se na poseben način razlaga in uporablja sestavne dele višje sile, kot izhajajo iz sodne prakse
         Sodišča, navedene v točki 23 te sodbe.

      27     V zvezi s tem iz prve in četrte uvodne izjave Direktive 92/12 izhaja, da je njen namen zagotoviti ureditev in delovanje notranjega
         trga za trošarinsko blago, zato uvaja splošni sistem, v katerem so obveznosti plačila trošarine v vseh državah članicah enake.

      28     Na podlagi člena 5(1) Direktive 92/12 nastane obveznost plačila trošarine za proizvode iz člena 3(1) te direktive – med katerimi
         so tudi mineralna olja – ko so ti proizvedeni na ozemlju Skupnosti ali če se na to ozemlje uvozijo. Medtem ko razlog za trošarino
         nastane zaradi proizvodnje na ozemlju Skupnosti ali uvoza nanj, pa obveznost za plačilo trošarine v skladu s členom 6(1) te
         direktive nastane šele ob sprostitvi v porabo ali ko se ugotovi primanjkljaj, od katerega je treba plačati trošarino v skladu
         s členom 14(3) iste direktive. Sprostitev trošarinskih proizvodov v porabo v skladu s členom 6(1) je tudi vsaka odprema, tudi
         nepravilna, iz režima odloga plačila trošarine.

      29     Člen 14(3) Direktive 92/12 določa, da se brez poseganja v njen člen 20 trošarina na manko, ki ni primanjkljaj iz člena 14(1),
         in od primanjkljajev, za katere se ne odobri oprostitev iz omenjenega odstavka 1, pobere po stopnjah, ki se v ustrezni državi
         članici uporabljajo takrat, ko pristojni organi ugotovijo, da se je primanjkljaj pojavil, ali če je potrebno, ko je bil zabeležen.

      30     Iz vseh določb, omenjenih v prejšnjih dveh točkah te sodbe, izhaja, da obveznost plačila trošarine za mineralna olja nastane
         le, ker so bila ta proizvedena na ozemlju Skupnosti ali nanj uvožena in da je načeloma trošarine treba plačati tudi pri izgubah
         in primanjkljajih, za katere pristojni organi niso odobrili oprostitve. Oprostitev iz člena 14(1), prvi stavek, Direktive
         92/12 za primanjkljaje, ki so posledica višje sile, pomeni odstopanje od tega splošnega pravila, ki ga je treba – kot je poudarila
         generalna pravobranilka v točki 43 sklepnih predlogov – razlagati strogo.

      31     Razlago pojma višja sila, kot jo je podalo Sodišče na drugih področjih prava Skupnosti, navedenih v točki 23 te sodbe, je
         torej treba uporabiti tudi v okviru člena 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12. Imetnik trošarinskega skladišča lahko torej
         zaprosi za oprostitev, predvideno v tej določbi le, če dokaže obstoj okoliščin, ki so njemu tuje, neobičajne in nepredvidljive,
         hkrati pa se njihovim posledicam kljub vsej skrbnosti ne bi bilo mogoče izogniti.

      32     Kot je poudarila Komisija Evropskih skupnosti pa je glede tega vendar treba upoštevati, da uporaba teh pogojev v okoliščinah
         člena 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12 ne sme privesti do tega, da se imetniku trošarinskega skladišča naloži absolutna
         odgovornost za primanjkljaje, ki nastanejo pod režimom odloga plačila trošarine.

      33     Zlasti se pogoj, da morajo biti okoliščine, v katerih nastanejo ti primanjkljaji, imetniku trošarinskega skladišča tuje, ne
         omejuje na okoliščine, ki od njega v materialnem ali fizičnem smislu niso odvisne. Ta pogoj je bolje razlagati tako, da se
         nanaša na okoliščine, ki nastanejo objektivno in niso pod nadzorom imetnika trošarinskega skladišča ali so zunaj območja njegove
         odgovornosti (glede tega vidika glej po analogiji sodbo z dne 5. februarja 1987 v zadevi Denkavit, 145/85, Recueil, str. 565,
         točka 16).

      34     Glede okoliščin zadeve v glavni stvari iz spisa predloženega Sodišču izhaja, da je družba SPMR pred nacionalnimi sodišči zatrjevala,
         da je izlitja iz zadevnega naftovoda in dejstvo, da je ta počil, kar je povzročilo primanjkljaje, za katere ta družba želi
         pridobiti oprostitev, treba pripisati koroziji, zaradi katere nastajajo razpoke in za katero se ni vedelo v času dejanskega
         stanja ter je torej ni bilo mogoče odkriti s tedaj razpoložljivimi tehničnimi napravami.

      35     Čeprav je za tehnične napake napeljave načeloma odgovoren tisti, ki jo upravlja, pa ni mogoče izključiti, da bi lahko bila
         korozija, kot je opisana v prejšnji točki te sodbe, opredeljena za „višjo silo“ v smislu člena 14(1), prvi stavek, Direktive
         92/12, zato ker njenega nastanka – upoštevajoč tehnično znanje, ki je obstajalo v tistem obdobju – nikakor ni bilo mogoče
         predvideti in se je torej izmuznil vsaki možnosti nadzora s strani imetnika trošarinskega skladišča. Naloga nacionalnih sodišč
         je, da preučijo, ali so bili v primeru v glavni stvari ti pogoji podani.

      36     Glede pogoja, da mora imetnik trošarinskega skladišča dokazati potrebno skrbnost, sta družba SPMR in Komisija zatrjevali,
         da je ta pogoj izpolnjen, kadar se dokaže, da je zadevni subjekt ravnal v skladu z veljavnimi tehničnimi predpisi.

      37     Čeprav lahko upoštevanje tehničnih predpisov o kakovosti, izgradnji, vzdrževanju in upravljanju naftovoda šteje kot potreben
         pogoj za ugotovitev obstoja skrbnega ravnanja, pa to ni odločujoče. Potrebna skrbnost namreč predvideva še dodatno stalno
         aktivno ravnanje, usmerjeno k določevanju in presoji potencialne nevarnosti ter sposobnosti sprejetja ustreznih in učinkovitih
         ukrepov, da bi se uresničitev take nevarnosti preprečila.

      38     Sicer pa niti dejstvo, da morajo na podlagi člena 12 Direktive 92/12 pristojni organi držav članic za odprtje in delovanje
         trošarinskih skladišč – kot je naftovod v okoliščinah, kot so te v zadevi v glavni stvari – izdati dovoljenje, niti dejstvo,
         da za imetnika trošarinskega skladišča veljajo obveznosti iz člena 13 te direktive, zlasti ta, da mora privoliti v vsak nadzor,
         niti dejstvo, ki ga je mogoče izpeljati iz člena 15(2), drugi pododstavek, te direktive, glede možnosti oprostitve obveznosti
         zagotovitve jamstva za tveganja, izhajajoča iz gibanj trošarinskih izdelkov znotraj Skupnosti, za prevoz mineralnih olj po
         cevovodu, katerih prevoz po naftovodu zakonodajalec skupnosti šteje za varen, niso upoštevni dejavniki za ugotovitev, ali
         so izpolnjeni pogoji za obstoj višje sile. Kot je namreč poudarila generalna pravobranilka v točkah 46 in 47 sklepnih predlogov,
         je po eni strani namen dovoljenja, ki ga mora dobiti imetnik trošarinskega skladišča, in nadzora, ki mu je podvržen, kot je
         določeno v tem členu 13, le zagotovitev, da je ta imetnik trošarinskega skladišča dovolj zanesljiv za postopek odmere trošarin,
         po drugi strani pa podelitev dovoljenja za odprtje in delovanje trošarinskega skladišča s strani pristojnih organov držav
         članic ne povzroči solidarne odgovornosti te države za trošarino na izdelke, glede katerih so zaradi tehnične napake pri odobrenem
         sredstvu prevoza nastali primanjkljaji.

      39     Končno ni mogoče trditi, da trošarine ni treba plačati za izgubljene proizvode, ker ti nikoli niso bili sproščeni v porabo,
         kot je navedeno v členu 6(1) Direktive 92/12 kot pogoj za obveznost za plačilo trošarine. Kot je bilo namreč izpostavljeno
         v točki 30 te sodbe, obveznost plačila trošarine za mineralna olja nastane le zato, ker so bila proizvedena na ozemlju Skupnosti
         ali nanj uvožena in ker je načeloma trošarine treba plačati tudi v pri izgubah in primanjkljajih, za katere pristojni organi
         niso odobrili oprostitev. Iz tega sledi, da sprostitev v porabo ni odločujoča za nastanek obveznosti plačila trošarine.

      40     Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se pojem „višja sila“ v smislu člena 14(1), prvi
         stavek, Direktive 92/12 nanaša na okoliščine, ki so tuje imetniku trošarinskega skladišča ter so neobičajne in nepredvidljive,
         hkrati pa se imetnik njihovim posledicam kljub vsej skrbnosti ne bi bil mogel izogniti. Pogoj, da morajo biti okoliščine imetniku
         trošarinskega skladišča tuje, se ne omejuje na okoliščine, ki od njega v materialnem ali fizičnem smislu niso odvisne, temveč
         se nanaša tudi na okoliščine, ki nastanejo objektivno in niso pod nadzorom imetnika trošarinskega skladišča ali so zunaj območja
         njegove odgovornosti.

       Drugo vprašanje, ki se nanaša na pojem „primanjkljaji, ki izhajajo iz narave izdelka“ v smislu člena 14(1), drugi stavek,
            Direktive 92/12
      41     Z drugim vprašanjem želi predložitveno sodišče izvedeti, ali se sme primanjkljaj dela goriva, ki je iztekel iz naftovoda,
         zaradi njegove značilnosti tekočine ter zaradi značilnosti tal, na katerih je prišlo do izlitja, ki ovirata njegovo ponovno
         pridobitev, obravnavati kot „primanjkljaj, ki izhaja iz narave izdelka“ v smislu člena 14(1), drugi stavek, Direktive 92/12.

      42     Glede na besedilo te določbe se ta uporablja le za primanjkljaje, ki izhajajo iz narave izdelka in so nastali v okviru nekaterih
         dejavnosti, ki so taksativno naštete, med katerimi je prevoz. Medtem ko pojem primanjkljajev, ki izhajajo iz narave izdelka
         – kot je opozorila italijanska vlada –, lahko vključuje tako imenovane „tehnične“ primanjkljaje, pa se ne more razširiti na
         primanjkljaje zaradi nesreče.

      43     Poleg tega, ker se oprostitev, določena za take naravne primanjkljaje, razlikuje od tiste, ki je v členu 14(1), prvi stavek,
         Direktive 92/12 določena za primanjkljaje, ki so posledica naključnih dogodkov ali višje sile, prve oprostitve ni mogoče razlagati
         široko, da bi pokrili položaje, v katerih pogoji, ki omogočajo pridobitev druge, ne bi bili izpolnjeni.

      44     Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da se primanjkljaj dela goriva, ki je iztekel iz naftovoda zaradi svoje značilnosti
         tekočine in zaradi značilnosti tal, na katerih je prišlo do izlitja, ki ovirata njegovo ponovno pridobitev, ne sme obravnavati
         kot „primanjkljaj, ki izhaja iz narave izdelka“ v smislu člena 14(1), drugi stavek, Direktive 92/12.

       Stroški
      45     Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Pojem „višja sila“ v smislu člena 14(1), prvi stavek, Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu
            za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta
            94/74/ES z dne 22. decembra 1994 se nanaša na okoliščine, ki so tuje imetniku trošarinskega skladišča, ter so neobičajne in
            nepredvidljive, hkrati pa se imetnik njihovim posledicam kljub vsej skrbnosti ne bi bil mogel izogniti. Pogoj, da morajo biti
            okoliščine imetniku trošarinskega skladišča tuje, se ne omejuje na okoliščine, ki od njega v materialnem ali fizičnem smislu
            niso odvisne, temveč se nanaša tudi na okoliščine, ki nastanejo objektivno in niso pod nadzorom imetnika trošarinskega skladišča
            ali so zunaj območja njegove odgovornosti.
      2)      Primanjkljaj dela goriva, ki je iztekel iz naftovoda, se zaradi njegove značilnosti tekočine ter zaradi značilnosti tal, na
            katerih je prišlo do izlitja, ki ovirata njegovo ponovno pridobitev, ne sme obravnavati kot „primanjkljaj, ki izhaja iz narave
            izdelka“ v smislu člena 14(1), drugi stavek, Direktive 92/12, kot je bila spremenjena z Direktivo 94/74.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča z dne 18. maja 1982. # AM & S Europe Limited proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 155/79. #