title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 23. decembra 2015.#Scotch Whisky Association in drugi proti Lord Advocate in Advocate General for Scotland.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Session (Škotska).#Predhodno odločanje – Skupna ureditev trgov kmetijskih proizvodov – Uredba (EU) št. 1308/2013 – Prosti pretok blaga – Člen 34 PDEU – Količinske omejitve – Ukrepi z enakim učinkom – Najnižja cena alkoholnih pijač, izračunana na podlagi količine alkohola v proizvodu – Utemeljitev – Člen 36 PDEU – Varovanje zdravja in življenja ljudi – Presoja nacionalnega sodišča.#Zadeva C-333/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 23. decembra 2015 (
            *
         )
      „Predhodno odločanje — Skupna ureditev trgov kmetijskih proizvodov — Uredba (EU) št. 1308/2013 — Prosti pretok blaga — Člen 34 PDEU — Količinske omejitve — Ukrepi z enakim učinkom — Najnižja cena alkoholnih pijač, izračunana na podlagi količine alkohola v proizvodu — Utemeljitev — Člen 36 PDEU — Varovanje zdravja in življenja ljudi — Presoja nacionalnega sodišča“
      V zadevi C‑333/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Court of Session (Scotland) (vrhovno sodišče za civilne zadeve (Škotska), Združeno kraljestvo) z odločbo z dne 3. julija 2014, ki je prispela na Sodišče 8. julija 2014, v postopku

         Scotch Whisky Association,

         spiritsEUROPE,

         Comité de la Communauté économique européenne des Industries et du Commerce des Vins, Vins aromatisés, Vins mousseux, Vins de liqueur et autres Produits de la Vigne (CEEV)

      proti

         Lord Advocate,

         Advocate General for Scotland,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica prvega senata v funkciji predsednice drugega senata, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadžiev, C. Likurgos (poročevalec) in J.‑C. Bonichot, sodniki,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. maja 2015,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Scotch Whisky Association spiritsEUROPE in Comité de la Communauté économique européenne des Industries et du Commerce des Vins, Vins aromatisés, Vins mousseux, Vins de liqueur et autres Produits de la Vigne (CEEV), C. Livingstone in G. McKinlay, odvetnika, A. O’Neill, QC, J. Holmes in M. Ross, barristers,

               —

               za Lord Advocate S. Bathgate, agentka, skupaj s C. Pang in L. Irvine, odvetnici, in G. Moynihan, QC,

               —

               za vlado Združenega kraljestva C. R. Brodie, S. Behzadi-Spencer in M. Holt, agenti, skupaj z A. Carmichael, barrister,

               —

               za bolgarsko vlado E. Petranova in D. Drambozova, agentki,

               —

               za Irsko E. Creedon, A. Joyce in B. Counihan, agenti, skupaj z B. Dohertyem, barrister,

               —

               za špansko vlado A. Rubio González, agent,

               —

               za nizozemsko vlado M. Bulterman in M. Gijzen, agentki,

               —

               za poljsko vlado B. Majczyna, M. Szwarc, M. Załęska in D. Lutostańska, agenti,

               —

               za portugalsko vlado A. Gameiro in L. Inez Fernandes, agenta,

               —

               za finsko vlado H. Leppo, agentka,

               —

               za švedsko vlado A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson in L. Swedenborg, agenti,

               —

               za norveško vlado K. Nordland Hansen in M. Schei, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo B. Eggers in G. Wilms, agenta,

               —

               za Nadzorni organ EFTE J.T. Kaasin, M. Moustakali in A. Lewis, agenti,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 3. septembra 2015
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL L 347, str. 671, v nadaljevanju: Uredba o enotni SUT) ter členov 34 PDEU in 36 PDEU.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Scotch Whisky Association, spiritsEUROPE in Comité de la Communauté économique européenne des Industries et du Commerce des Vins, Vins aromatisés, Vins mousseux, Vins de liqueur et autres Produits de la Vigne (CEEV) na eni strani ter Lord Advocate in Advocate General for Scotland na drugi glede veljavnosti nacionalnega zakona in predloga uredbe, ki se nanašata na določitev najnižje cene na enoto alkohola (v nadaljevanju: MPU) za maloprodajo alkoholnih pijač na Škotskem.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodnih izjavah 15, 43, 172 in 174 Uredbe o enotni SUT je navedeno:

                        „(15)

                        V tej uredbi bi bilo treba predvideti možnost odpreme proizvodov, odkupljenih z javno intervencijo. Take ukrepe bi bilo treba izvesti na način, s katerim se je mogoče izogniti motnjam na trgu in ki zagotavlja enak dostop do blaga in enako obravnavo kupcev.

                  […]

                        (43)

                        Pomembno je, da se predvidijo podporni ukrepi v vinskem sektorju, ki okrepijo konkurenčne strukture. […]

                  […]

                        (172)

                        Zaradi posebnosti kmetijskega sektorja in njegove odvisnosti od dobrega delovanja celotne verige preskrbe s hrano, tudi učinkovite uporabe pravil o konkurenci za vse povezane sektorje v celotni prehrambni verigi, ki je lahko izrazito skoncentrirana, bi bilo treba posebno pozornost nameniti uporabi pravil o konkurenci, določenih v členu 42 PDEU. […]

                  […]

                        (174)

                        Poseben pristop bi bilo treba dopustiti za organizacije kmetov ali proizvajalcev oziroma njihova združenja, katerih cilj je skupna proizvodnja ali trženje kmetijskih proizvodov ali uporaba skupnih objektov, razen če tako skupno delovanje preprečuje ali izkrivlja konkurenco […]“

               4

               Člen 167 Uredbe o enotni SUT, naslovljen „Pravila trženja za boljše in stabilnejše delovanje skupnega trga za vino“, v odstavku 1 določa:
               „Države članice pridelovalke lahko za boljše in stabilnejše delovanje skupnega trga za vino, vključno z grozdjem, moštom in vinom, iz katerih se to vino pridobiva, zlasti s sklepi, ki jih sprejmejo medpanožne organizacije, priznane v skladu s členoma 157 in 158, določijo pravila trženja za urejanje ponudbe.
               Takšna pravila morajo biti sorazmerna z zastavljenim ciljem in ne smejo:

                        (a)

                        zadevati poslov po prvem trženju zadevnega proizvoda;

                        (b)

                        omogočati določanja cen, vključno z okvirnimi ali priporočenimi cenami;

                  […]“

         Pravo Združenega kraljestvo

               5

               Zakon iz leta 2012 o najnižjih cenah alkoholnih pijač na Škotskem (Alcohol (Minimum Pricing) (Scotland) Act 2012, v nadaljevanju: zakon iz leta 2012) določa določitev MPU, ki jo mora spoštovati vsak imetnik licence, ki se na Škotskem zahteva za maloprodajo alkoholnih pijač.

               6

               Zakon iz leta 2012 določa, da škotska vlada z uredbo določi MPU. Na tej podlagi je ta vlada za potrditev v škotskemu parlamentu pripravila predlog uredbe, in sicer uredbe iz leta 2013 o najnižji ceni na enoto alkohola na Škotskem (The Alcohol (Minimum Price per Unit) (Scotland) Order 2013, v nadaljevanju: uredba MPU).

               7

               V skladu s to uredbo se MPU določi v višini 0,50 britanskega funta (GBP) (približno 0,70 EUR). Nato se najnižja prodajna cena proizvoda izračuna s to formulo MPU x S x V x 100, pri čemer je MPU najnižja cena na enoto alkohola, „S“ je vsebnost alkohola „V“ pa pomeni prostornino alkohola, izraženo v litrih.

               8

               Zakon iz leta 2012 določa, da škotska vlada oceni učinke določitve MPU in parlamentu predloži poročilo po petih letih od začetka veljavnosti zadevne ureditve. Poleg tega ta zakon določa, da določitev MPU preneha veljati v šestih letih od začetka veljavnosti uredbe MPU, razen če parlament odloči, da se ta mehanizem ohrani v veljavi.

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               9

               Zakon iz leta 2012 je Škotski parlament sprejel, vendar pa so 29. junija 2012 začeli veljati le nekateri njegov „formalni deli“. V skladu s tem zakonom so škotski ministri sprejeli uredbo MPU s katero je MPU določena na 0,50 GBP (približno 0,70 EUR).

               10

               Škotski ministri so 25. junija 2012 Evropski komisij sporočili to uredbo na podlagi Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337). Komisija je 25. septembra 2012 izdala mnenje, da zadevni nacionalni ukrep pomeni količinsko omejitev v smislu člena 34 PDEU, ki je ni mogoče utemeljiti na podlagi člena 36 PDEU.

               11

               Tožeče stranke v glavi stvari so 19. julija 2012 sprožile sodni postopek zaradi izpodbijanja veljavnosti zakona iz leta 2012 in uredbe MPU. Ker na prvi stopnji niso uspele so zoper to odločbo vložile pritožbo pri Court of Session (Scotland) (vrhovno sodišče za civilne zadeve (Škotska)). Poleg tega so škotski ministri zavezali, da dokler ne bo ta postopek končan, določbe glede MPU ne bodo začele veljati.

               12

               V teh okoliščinah je Court of Session (Scotland) (vrhovno sodišče za civilne zadeve (Škotska)) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je ob pravilni razlagi prava Unije, ki upošteva skupno ureditev trga za vino, zlasti Uredbo o enotni SUT, zakonito, da država članica sprejme nacionalni ukrep, s katerim se predpiše najnižja maloprodajna cena za vino glede na količino alkohola v prodajanem proizvodu in ki tako odstopa od načela prostega oblikovanja cene prek tržnih sil, ki je sicer značilno za trg za vino?

                        2.

                        Ali je v okviru uveljavljanja utemeljitve v smislu člena 36 PDEU, če:

                                 (i)

                                 je država članica ugotovila, da je primerno in v interesu varovanja zdravja ljudi zvišati strošek uživanja nekega proizvoda – v obravnavanem primeru alkoholnih pijač – za potrošnike ali za skupino teh potrošnikov, in

                                 (ii)

                                 država članica sme ta proizvod obdavčiti s trošarino ali drugimi davki (vključno z davki ali dajatvami, ki temeljijo na vsebnosti alkohola ali prostornini ali vrednosti ali kombinaciji takih fiskalnih ukrepov),

                           na podlagi prava Unije dovoljeno, in če, v kakih okoliščinah, da država članica namesto takih fiskalnih metod zvišanja cene za potrošnika raje uporabi zakonodajne ukrepe, s katerimi se določijo najnižje maloprodajne cene, s katerimi se izkrivljata trgovina in konkurenca znotraj Unije?

                        3.

                        Kadar mora sodišče v državi članici odločiti, ali je mogoče nacionalni zakonodajni ukrep, ki pomeni količinsko omejitev trgovine, ki ni skladen s členom 34 PDEU, zaradi varovanja zdravja ljudi vendarle upravičiti z odstopanjem iz člena 36 PDEU, ali mora to nacionalno sodišče presojati le podatke, dokaze in druga gradiva, ki so bili na voljo zakonodajalcu in ki jih je ta upošteval v času sprejetja zakona? Če je odgovor nikalen, katere druge omejitve se lahko nanašajo na pristojnost nacionalnega sodišča, da presoja vse gradivo ali dokaze, ki so na voljo in ki jih predložijo stranke v času odločanja nacionalnega sodišča?

                        4.

                        Kadar mora sodišče v državi članici pri razlagi in uporabi prava Unije presojati trditev nacionalnih organov, da je ukrep, ki sicer pomeni količinsko omejitev v smislu člena 34 PDEU, upravičen na podlagi člena 36 PDEU kot odstopanje v interesu varovanja zdravja ljudi, v kakšni meri si mora ali sme nacionalno sodišče na podlagi gradiv, ki jih ima na voljo, izoblikovati objektivno stališče o učinkovitosti tega ukrepa za doseganje zatrjevanega cilja, o možnosti uvedbe vsaj enakovrednih ukrepov, ki manj škodljivo vplivajo na konkurenco znotraj Unije, in o splošni sorazmernosti ukrepa?

                        5.

                        Ali je (v okviru spora o tem, ali je ukrep upravičen na podlagi člena 36 PDEU iz razloga varovanja zdravja ljudi) pri presoji obstoja alternativnega ukrepa, ki ne škoduje ali vsaj manj škoduje trgovini in konkurenci znotraj Unije, legitimno, da se ta alternativni ukrep ne uporabi, češ da učinki tega alternativnega ukrepa lahko niso popolnoma enakovredni ukrepu, ki se izpodbija na podlagi člena 34 PDEU, vendar pa lahko ima druge dodatne koristi in uresničuje širši splošni cilju?

                        6.

                        V kolikšni meri sme pri presoji, ali se za nacionalni ukrep, ki je ali se zanj ugotovi, da pomeni količinsko omejitev v smislu člena 34 PDEU, za katero se skuša dokazati utemeljitev iz člena 36 PDEU, in zlasti pri presoji sorazmernosti tega ukrepa, sodišče, ki mora o tem odločiti, upoštevati naravo in obseg, v katerem je ukrep škodljiv kot količinska omejitev, ki krši člen 34 PDEU?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               13

               S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba Uredbo o enotni SUT razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu ukrepu, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki določa MPU za maloprodajo vin.

               14

               Najprej je treba opozoriti, da v skladu s členom 40(2) PDEU skupna ureditev kmetijskih trgov (v nadaljevanju: SUT) lahko vključuje vse ukrepe, nujne za doseganje ciljev skupne kmetijske politike (SKP) iz člena 39 PDEU, zlasti uravnavanje cen.

               15

               Poleg tega, kot je navedeno v uvodni izjavi 3 Uredbe o enotni SUT, je namen te uredbe, da se vzpostavi SUT za vse kmetijske proizvode s seznama v Prilogi I k Pogodbi EU in Pogodbi DEU, med katere spada vino.

               16

               Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari se opirajo na sodno prakso Sodišča glede ureditve Evropske skupnosti, ki je veljala v 80‑tih letih in je urejala SUT vina, in v zvezi s tem trdijo, da Uredba o enotni SUT pomeni celovit sistem regulacije skupnega trga vina, zlasti na področju cen. V teh okoliščinah naj države članice ne bi mogle sprejeti nacionalne ureditve, kot je ta iz zadeve v glavni stvari. Zlasti pa naj bi prepoved državam članicam, da sprejmejo enostranske ukrepe določitve maloprodajne cene vin izrecno izhajala iz člena 167(1)(b) te uredbe.

               17

               Vendar je treba ugotoviti, kot je to pravilno v pisnih stališčih navedla Komisija, da Uredba o enotni SUT nima niti določb, ki bi dovoljevale določitev maloprodajne cene vin bodisi na nacionalni ravni bodisi na ravni Unije, niti določb, ki bi državam članicam prepovedovale, da sprejmejo nacionalne ukrepe, s katerimi se določijo take cene.

               18

               Čeprav člen 167(1)(b) te uredbe izrecno določa, da države članice proizvajalke ne smejo dovoliti določanja cen, vključno z okvirnimi ali priporočenimi cenam, pa to velja le v okviru določitve tržnih pravil za uravnavanje ponudbe, zlasti s sklepi, ki jih sprejmejo medpanožne organizacije na trgu za vino.

               19

               Zato države članice načeloma ostajajo pristojne za sprejetje nekaterih ukrepov, ki niso določeni v Uredbi o enotni SUT, pod pogojem da ti ukrepi ne odstopajo ali ne posegajo v to uredbo ali ovirajo njeno dobro delovanje (glej v tem smislu sodbo Kuipers, C‑283/03, EU:C:2005:314, točka 37 in navedena sodna praksa).

               20

               Glede določitve najnižje cene je treba, kot je generalni pravobranilec izpostavil v točkah 31 in 37 sklepnih predlogov, navesti, da je ob neobstoju mehanizma za določanje cen, svobodno določanje prodajnih cen na podlagi svobodne konkurence sestavni del Uredbe o enotni SUT in pomeni odraz načela prostega pretoka blaga v razmerah učinkovite konkurence.

               21

               V postopku v glavni stvari je treba poudariti, da določitev MPU pomeni, da maloprodajna cena vin, ki se proizvajajo lokalno ali so uvožena, nikakor ne more biti nižja od te obvezne najnižje cene. Tak ukrep torej lahko škodi konkurenci s tem, da nekaterim proizvajalcem ali uvoznikom onemogoča izkoristiti nižje lastne cene, zaradi katerih bi lahko imeli privlačnejše drobnoprodajne cene. (glej v tem smislu sodbi Komisija/Francija, C‑197/08, EU:C:2010:111, točka 37, in Komisija/Irska, C‑221/08, EU:C:2010:113, točka 40).

               22

               V zvezi s tem pa je Sodišče že presodilo, da skupne ureditve trgov temeljijo na načelu odprtega trga, do katerega imajo vsi proizvajalci prost dostop v razmerah učinkovite konkurenc (sodba Milk Marque in National Farmers' Union, C‑137/00, EU:C:2003:429, točka 59 in navedena sodna praksa).

               23

               Poleg tega je treba opozoriti, da je eden izmed ciljev SKP ohranitev učinkovite konkurence na trgih kmetijskih proizvodov (sodba Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou, C‑373/11, EU:C:2013:567, točka 37), kar se odraža v več uvodnih izjavah Uredbe o enotni SUT, kot so uvodne izjave 15, 43, 172 in 174.

               24

               Zato je treba ugotoviti, da nacionalna ureditev iz zadeve v glavni stvari, ki predpisuje MPU za maloprodajo vin, lahko posega v Uredbo o enotni SUT, saj je tak ukrep v nasprotju z načelom svobodne določitve prodajnih cen kmetijskih proizvodov na podlagi svobodne konkurence, na katerem ta uredba temelji.

               25

               Lord Advocate pa navaja, da ta uredba ne preprečuje škotskim organom, da sprejmejo ukrep iz zadeve v glavni stvar, saj je cilj tega ukrepa varovanje zdravja in življenja ljudi z bojem proti zlorabi alkohola, kar pa je cilj, ki ga Uredba o enotni SUT ne zajema neposredno.

               26

               Ugotoviti je namreč treba, da vzpostavitev SUT državam članicam ne preprečuje, da uporabijo nacionalna pravila, ki uresničujejo cilj v splošnem interesu, ki ni eden izmed tistih, ki jih zajema ta SUT, čeprav imajo ta pravila lahko vpliv na delovanje skupnega trga v zadevnem sektorju (glej sodbo Hammarsten, C‑462/01, EU:C:2003:33, točka 31 in navedena sodna praksa).

               27

               V teh okoliščinah se država članica lahko sklicuje na cilj varovanja zdravja in življenja ljudi, zato da utemelji ukrep, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki posega v sistem svobodne določitve cen v pogojih učinkovite konkurence, na katerem temelji Uredba o enotni SUT.

               28

               Omejevalni ukrep, kot je ta, ki je določen v nacionalni ureditvi iz zadeve v glavni stvari, pa mora izpolnjevati pogoje, ki izhajajo iz sodne prakse Sodišča glede njegove sorazmernosti, in sicer mora biti primeren za uresničevanje zastavljenega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno za dosego tega cilja (glej po analogiji sodbo Berlington Hungary in drugi, C‑98/14, EU:C:2015:386, točka 64), kar bo Sodišče obravnavalo v okviru vprašanj od drugega do šestega, ki se nanašajo posebej na analizo sorazmernosti te ureditve. Vsekakor pa je treba navesti, da je treba preizkus sorazmernosti opraviti ob upoštevanju, zlasti ciljev SKP in dobrega delovanja SUT, kar zahteva tehtanje med temi cilji in ciljem, ki ga uresničuje ta ureditev, torej varovanje javnega zdravja.

               29

               Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se Uredba o enotni SUT razlaga tako, da ne nasprotuje nacionalnemu ukrepu, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki predpisuje MPU za maloprodajo vin, če je tak ukrep dejansko primeren za zagotovitev doseganja cilja varovanja zdravja in življenja ljudi, in če glede na cilje SKP in dobrega delovanja SUT ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje tega cilja varovanja zdravja in življenja oseb.

         Drugo in peto vprašanje

               30

               Z drugim in petim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člena 34 PDEU in 36 PDEU razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se država članica zaradi uresničevanja cilja varovanja zdravja in življenja ljudi s povišanjem cen porabe alkohola odloči za ureditev, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki predpisuje MPU za maloprodajo alkoholnih pijač in ne uporabi ukrepa, ki bi manj posegal v trgovino in konkurenco v Uniji, kot je povišanje trošarin, zato ker bi lahko ta slednji ukrep zagotovil dodatne prednosti in uresničeval širši in splošnejši cilj, kot je cilj sprejetega ukrepa.

               31

               Najprej je treba poudariti, da je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da je treba vsak ukrep države članice, ki bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno oviral trgovino v Uniji, šteti za ukrep z enakim učinkom kot količinske omejitve v smislu člena 34 PDEU (glej zlasti sodbi Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, točka 5, in Juvelta, C‑481/12, EU:C:2014:11, točka 16).

               32

               Kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 59 in 60 sklepnih predlogov, že zgolj zato, ker preprečuje, da bi se nižja lastna cena uvoženih proizvodov odrazila v prodajni ceni za potrošnika, ureditev iz zadeve v glavni stvari lahko omejuje dostop alkoholnih pijač, ki se, razen v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska, legalno prodajajo v drugih državah članicah, do britanskega trga, in torej pomeni ukrep, ki ima enak učinek kot količinska omejitev v smislu člena 34 PDEU (glej v tem smislu sodbe Komisija/Italija, C‑110/05, EU:C:2009:66, točka 37; ANETT, C‑456/10, EU:C:2012:241, točka 35, in Vilniaus energija, C‑423/13, EU:C:2014:2186, točka 48), česar sicer ne prereka niti predložitveno sodišče niti nobena izmed strank, ki so v tej zadevi predložile stališča.

               33

               V skladu z ustaljeno sodno prakso je ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev uvoza mogoče utemeljiti, med drugim z razlogi varovanja zdravja in življenja ljudi v smislu člena 36 PDEU, le če je ta ukrep primeren za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja in ne presega tega, kar je potrebno, da bi bil dosežen (glej v tem smislu sodbo ANETT, C‑456/10, EU:C:2012:241, točka 45 in navedena sodna praksa).

               34

               Glede cilja, ki mu sledi nacionalna ureditev iz zadeve v glavni stvari, predložitveno sodišče navaja, da je iz pojasnil k predlogu zakona iz leta 2012, predloženega škotskemu parlamentu, ter iz novejše študije z naslovom „Business and Regulatory Impact Assessment“ razvidno, da sta cilja te ureditve dva, in sicer, da se ciljno zmanjša uživanje alkohola potrošnikov, ki se vdajajo nevarnem in škodljivem uživanju pa tudi, na splošno, zmanjšanje porabe alkohola pri prebivalstvu. Na obravnavi pri Sodišču je Lord Advocate potrdil ta dvojni cilj, ki ob tem, da se nanaša na vse prebivalstvo, sicer neprednostno zadeva tudi pivce, ki uživajo zmerne količine alkohola.

               35

               Ugotoviti je torej treba, da ureditev iz zadeve v glavni stvari na splošno uresničuje cilj varovanja zdravja in življenja ljudi, ki zaseda prvo mesto med dobrinami in interesi, ki jih varuje člen 36 PDEU. V zvezi s tem države članice v mejah, določenih s Pogodbo, določijo raven, na kateri nameravajo zagotoviti njegovo varovanje (sodba Rosengren in drugi, C‑170/04, EU:C:2007:313, točka 39 in navedena sodna praksa).

               36

               Glede primernosti te ureditve za doseganje tega cilja varovanja zdravja in življenja ljudi je treba ugotoviti, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 127 sklepnih predlogov, da se ne zdi nerazumno stališče, da je ukrep, s katerim se določi najnižja prodajna cena za alkoholne pijače in katerega cilj je zlasti, da se poveča cena poceni alkoholnih pijač, primeren za zmanjšanje porabe alkohola na splošno, posebej pa nevarne ali škodljive porabe, saj pivci, ki se vdajajo taki porabi pretežno kupujejo poceni alkoholne pijače.

               37

               Poleg tega je treba opozoriti, da se lahko omejevalni ukrep šteje za primeren za uresničevanje navedenega cilja, le če resnično odraža namen doslednega in sistematičnega doseganja tega cilja (glej v tem smislu sodbo Kakavetsos‑Fragkopoulos, C‑161/09, EU:C:2011:110, točka 42, in po analogiji sodbo Berlington Hungary in drugi, C‑98/14, EU:C:2015:386, točka 64).

               38

               Glede tega iz elementov v spisu, ki je bil predložen Sodišču, ter stališč Lord Advocate in razprav na obravnavi izhaja, da se nacionalna ureditev iz zadeve v glavni stvari umešča v širšo politično strategijo, katere namen je boj proti uničujočim posledicam, ki jih povzroča alkohol. Določitev MPU, ki jo predpisuje ta ureditev, namreč pomeni enega izmed štiridesetih ukrepov, katerih cilj je, da se dosledno in sistematično zmanjša poraba alkohola pri škotskem prebivalstvu v celoti, ne glede na kraj in način te porabe.

               39

               Iz tega sledi, da je nacionalna ureditev iz zadeve v glavni stvari primerna za doseganje zastavljenega cilja.

               40

               Kar zadeva vprašanje, ali ta nacionalna ureditev ne presega tega, kar je potrebno za učinkovito varovanje zdravja in življenja ljudi, je treba opozoriti, da je treba v konkretnem primeru to analizo opraviti tudi glede na cilje SKP in dobrega delovanja SUT, kot je bilo opozorjeno v točki 28 te sodbe. Vendar je treba, glede na vprašanje, ki je konkretno obravnavano, to analizo opraviti iz naslova sorazmernosti v okviru člena 36 PDEU in se torej ne opravi posebej.

               41

               Poleg tega je treba poudariti, da nacionalna ureditev ali praksa nista deležni izjeme, določene v členu 36 PDEU, če se zdravje in življenje ljudi lahko enako učinkovito varuje z ukrepi, ki manj omejujejo trgovino v Skupnosti (sodba Rosengren in drugi, C‑170/04, EU:C:2007:313, točka 43 in navedena sodna praksa).

               42

               V zvezi s tem se predložitveno sodišče specifično sklicuje na davčni ukrep, kot je povečano obdavčenje alkoholnih pijač, in meni, da bi se lahko z njim enako učinkovito kot z ukrepom določitve MPU dosegel cilj varovanja zdravja in življenja ljudi, pri čemer je manj omejevalen za prosti pretok blaga. Vendar pa se stranke, ki so predložile stališča, glede tega vprašanja razhajajo.

               43

               Glede tega je treba najprej, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 143 sklepnih predlogov, navesti, da pravo Unije načeloma ne nasprotuje višji obdavčitvi alkoholnih pijač. Držav članice ohranijo zadostno polje proste presoje, da na splošno povišajo trošarine zlasti zato, da uresničujejo specifične cilje javnega zdravja.

               44

               Dalje, ugotoviti je treba, da davčna ureditev predstavlja pomemben in učinkovit instrument v boju proti porabi alkoholnih pijač in torej za varovanje javnega zdravja. Cilj, ki je zagotovitev, da so določene visoke cene teh pijač, je mogoče ustrezno doseči z višjo obdavčitvijo teh proizvodov, saj mora povišanje trošarin prej ali slej povzročiti povišanje drobnoprodajnih cen, ne da bi to posegalo v svobodo določanja cen (glej po analogiji sodbi Komisija/Grčija, C‑216/98, EU:C:2000:571, točka 31, in Komisija/Francija, C‑197/08, EU:C:2010:111, točka 52).

               45

               Glede tega pa je treba v nasprotju s tem, kar navaja Lord Advocate, pojasniti, da okoliščina, da sodna praksa, navedena v prejšnji točki zadeva tobačne proizvode, ne preprečuje njene uporabe za zadevo v glavni stvari, ki se nanaša na prodajo alkoholnih pijač. V okviru nacionalnih ukrepov, katerih cilj je varovanje zdravja in življenja ljudi, in neodvisno od lastnosti posameznega proizvoda je namreč mogoče doseči povečanje cen alkoholnih pijač, enako kot v primeru tobačnih proizvodov, s povečanim obdavčenjem.

               46

               Davčni ukrep, s katerim se poveča obdavčenj alkoholnih pijač, pa je lahko manj omejevalen za trgovino s temi proizvodi v Uniji kot ukrep, ki predpisuje MPU. Kot je bilo opozorjeno v točki 21 te sodbe, namreč ta slednji ukrep, v nasprotju z povečanjem obdavčenja teh proizvodov, močno omejuje svobodo gospodarskih subjektov, da določijo svojo maloprodajno ceno, in zato pomeni resno oviro za dostop alkoholnih pijač, ki se, razen v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska, legalno prodajajo v državah članicah, do britanskega trga in konkurenci na tem trgu.

               47

               Nazadnje, glede vprašanja, ali je mogoče zavrniti uporabo davčnih ukrepov in namesto tega sprejeti MPU, ker naj prvi ne bi omogočali, da se enako učinkovito doseže zastavljeni cilj, je treba poudariti, da se ne zdi, da bi okoliščina, da povečana obdavčitev alkoholnih pijač povzroči splošno povečanje cen teh pijač, kar zadeva tako pivce, ki užijejo zmerne količine alkohola, in tiste, ki se vdajajo nevarni in škodljivi porabi, glede na cilja, ki se uresničujeta z nacionalno ureditvijo iz zadeve v glavni stvari, kot sta navedena v točki 34 te sodbe, vodila do sklepa, da je tako povečano obdavčenje manj učinkovito kot uporabljeni ukrep.

               48

               Nasprotno, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 150 sklepnih predlogov, v takih okoliščinah dejstvo, da lahko zaradi ukrepa višje obdavčitve nastanejo dodatne prednosti v primerjavi z določitvijo MPU, pri čemer se prispeva k uresničevanju splošnega cilja boja proti zlorabi alkohola, ne le da ne more biti razlog za zavrnitev takega ukrepa, temveč dejansko pomeni element, ki upravičuje sprejetje tega ukrepa in ne ukrepa, s katerim se naloži MPU.

               49

               Vendar pa mora predložitveno sodišče, ki edino razpolaga z vsemi dejanskimi in pravnimi elementi okoliščin zadeve v glavni stvari, ugotoviti, ali lahko drug ukrep, kot je tisti določen z nacionalno ureditvijo iz zadeve v glavni stvari, in sicer, kot je povečano obdavčenje alkoholnih pijač, varuje zdravje in življenje ljudi enako učinkovito kot ta ureditev, pri čemer je manj omejevalen za trgovino s temi proizvodi v Uniji.

               50

               Iz zgoraj navedenih preudarkov je razvidno, da je treba na drugo in peto vprašanje odgovoriti, da se člena 34 PDEU in 36 PDEU razlagata tako, da nasprotujeta temu, da se država članica zaradi uresničevanja cilja varovanja zdravja in življenja ljudi s povišanjem cen porabe alkohola odloči za ureditev, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki predpisuje MPU za maloprodajo alkoholnih pijač, in ne uporabi ukrepa, ki bi lahko manj omejeval trgovino in konkurenco v Uniji, kot je povišanje trošarin. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je to podano po podrobni analizi vseh upoštevnih elementov zadeve, ki mu je predložena. Zgolj okoliščina, da lahko slednji ukrep zagotovi dodatne prednosti in širše uresničuje cilj boja poti zlorabi alkohola, ne zadostuje za utemeljitev, da se ga ne uporabi.

         Četrto in šesto vprašanje

               51

               S četrtim in šestim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, kako je treba razlagati člen 36 PDEU, kar zadeva stopnjo intenzivnosti preizkusa sorazmernosti, ki ga mora opraviti to sodišče, kadar preizkusi nacionalno ureditev glede na utemeljitev na podlagi varovanja zdravja in življenja ljudi v smislu tega člena.

               52

               Glede na sodno prakso, navedeno v točki 35 te sodbe, je treba poudariti, da so države članice pristojne za določitev ravni, na kateri želijo zagotavljati varovanje zdravja in življenja ljudi v smislu člena 36 PDEU, pri čemer upoštevajo zahteve prostega pretoka blaga znotraj Unije.

               53

               Vendar ker je prepoved, kot je ta, ki izhaja iz nacionalne ureditve iz zadeve v glavni stvari, izjema od načela prostega pretoka blaga, morajo nacionalni organi dokazati, da je ta ureditev v skladu z načelom sorazmernosti, torej da je nujna za doseganje cilja, na kateri se sklicuje, in da se tega cilja ne da doseči z milejšimi omejitvami oziroma omejitvami, ki manj prizadenejo trgovino znotraj Unije (glej v tem smislu sodbi Franzén, C‑189/95, EU:C:1997:504, točki 75 in 76, ter Rosengren in drugi, C‑170/04, EU:C:2007:313, točka 50).

               54

               V zvezi s tem morajo biti utemeljitvenim razlogom, ki jih država članica lahko uveljavlja, priloženi primerni dokazi ali analiza o primernosti in sorazmernosti omejevalnega ukrepa, ki ga je sprejela ta država, ter natančni podatki v utemeljitev njenih navedb (glej v tem smislu sodbe Lindman, C‑42/02, EU:C:2003:613, točka 25; Komisija/Belgija, C‑227/06, EU:C:2008:160, točka 63, in ANETT, C‑456/10, EU:C:2012:241, točka 50).

               55

               Vendar je treba poudariti, da to dokazno breme ne more biti takšno, da bi se od pristojnih nacionalnih organov, kadar sprejmejo nacionalno ureditev, s katero se nalaga ukrep, kot je MPU, zahtevalo, naj pozitivno dokažejo, da zastavljenega legitimnega cilja v enakih razmerah ne bi bilo mogoče izpolniti z nobenim drugim ukrepom, ki si ga je mogoče predstavljati (glej v tem smislu sodbo Komisija/Italija, C‑110/05, EU:C:2009:66, točka 66).

               56

               V tem okviru nacionalno sodišče, ki odloča o zakonitosti zadevne nacionalne ureditve, preveri upoštevnost dokazov, ki so jih predložili pristojni nacionalni organi, zato da preveri skladnost te ureditve z načelom sorazmernosti. Na podlagi teh dokazov mora to sodišče zlasti objektivno preučiti, ali je mogoče na podlagi dokazov, ki jih je predložila zadevna država članica, razumno oceniti, da so izbrana sredstva primerna za uresničitev zastavljenih ciljev, pa tudi možnost, da se ti cilji dosežejo z ukrepi, ki manj omejujejo prosti pretok blaga.

               57

               V obravnavanem primeru lahko v okviru te preučitve predložitveno sodišče upošteva obstoj morebitnih znanstvenih negotovosti glede konkretnih in dejanskih učinkov ukrepa, kot je MPU, na porabo alkohola zaradi uresničitve zastavljenega cilja. Kot je v točki 85 sklepnih predlogov poudaril generalni pravobranilec, okoliščina, da nacionalna ureditev določa, da predpisana MPU neha veljati po šestih letih od začetka veljavnosti uredbe MPU, razen če se škotski parlament odloči, da jo bo ohranil, pomeni element, ki ga predložitveno sodišče lahko prav tako upošteva.

               58

               To sodišče mora pri primerjavi MPU z drugimi možnimi ukrepi, ki manj vplivajo na trgovino znotraj Unije, tudi oceniti naravo in obseg omejitve prostega pretoka blaga, ki je posledica ukrepa, kot je MPU, ter vpliv takega ukrepa na dobro delovanje SUT, saj je ta ocena neločljivo povezana s preizkusom sorazmernosti.

               59

               Iz zgoraj navedenih preudarkov izhaja, da je treba člen 36 PDEU razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, kadar preuči nacionalno ureditev glede na utemeljitev na podlagi varovanja zdravja in življenja ljudi v smislu tega člena, objektivno preučiti, ali je mogoče na podlagi dokazov, ki jih je predložila zadevna država članica, razumno oceniti, da so izbrana sredstva primerna za uresničitev zastavljenih ciljev, pa tudi možnost, da se ti dosežejo z ukrepi, ki manj omejujejo prosti pretok blaga in SUT.

         Tretje vprašanje

               60

               S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 36 PDEU razlagati tako, da je preizkus sorazmernosti nacionalnega ukrepa, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, omejen le na informacije, dokaze ali drugo gradivo, ki ga je imel na voljo nacionalni zakonodajalec, ko je sprejel tak ukrep.

               61

               To sodišče poudarja nesoglasje med strankami iz postopka v glavni stvari v zvezi z datumom, glede na kateri je treba presojati zakonitost zadevnega nacionalnega ukrepa. Tako se sprašuje glede gradiva in dokazov, ki jih mora preučiti v okviru presoje v zvezi z utemeljitvijo tega ukrepa na podlagi člena 36 PDEU ob tem, da so nove študije, ki naj jih nacionalni zakonodajalec ne bi preučil ob sprejetju tega ukrepa, sedaj na voljo temu sodišču.

               62

               Najprej je treba poudariti, da morajo biti zahteve prava Unije spoštovane v vsakem upoštevnem času, ne glede na to, ali je to čas sprejetja ukrepa, njegovega izvajanja ali njegove uporabe za konkretni primer (sodba Seymour-Smith in Perez, C‑167/97, EU:C:1999:60, točka 45).

               63

               Konkretno je treba ugotoviti, da mora nacionalno sodišče preizkusiti skladnost nacionalne ureditve iz zadeve v glavni stvari glede s pravom Unije ob tem, da ta ureditev ni začela veljati v nacionalnem pravnem redu. Zato mora to sodišče presoditi združljivost te ureditve s pravom Unije na dan, ko odloči.

               64

               V okviru te presoje mora predložitveno sodišče pod pogojih, ki jih določa njegovo nacionalno pravo, upoštevati vse informacije, vse dokaze ali vso drugo upoštevno gradivo, s katerim je seznanjeno. Taka presoja je še toliko bolj nujna v položaju, kot je ta v sporu v glavni stvari, v katerem se zdi, da obstajajo znanstvene negotovosti glede dejanskih učinkov ukrepov, ki so določeni v nacionalni ureditvi, katere zakonitost je bila predložitvenemu sodišču dana v preizkus.

               65

               Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 36 PDEU razlagati tako, da preizkus sorazmernosti nacionalnega ukrepa, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ni omejen le na informacije, dokaze ali drugo gradivo, ki ga je imel na voljo nacionalni zakonodajalec, ko je sprejel tak ukrep. V okoliščinah, kot so te v zadevi v glavni stvari, je treba preizkus združljivosti tega ukrepa s pravom Unije v skladu s pogoji, ki jih določa nacionalno pravo nacionalnega sodišča, opraviti na podlagi informacij, dokazov ali drugega gradiva, ki ga ima na voljo to sodišče na dan, ko odloči.

         Stroški

               66

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                           1.

                           Uredbo (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnemu ukrepu, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki predpisuje najnižjo ceno na enoto alkohola za maloprodajo vin, če je tak ukrep dejansko primeren za zagotovitev doseganja cilja varovanja zdravja in življenja ljudi, in če glede na cilje skupne kmetijske politike in dobrega delovanja skupne ureditve kmetijskih trgov ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje cilja varovanja zdravja in življenja oseb.

                           2.

                           Člena 34 PDEU in 36 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se država članica zaradi uresničevanja cilja varovanja zdravja in življenja ljudi s povišanjem cen porabe alkohola odloči za ureditev, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ki predpisuje najnižjo ceno na enoto alkohola za maloprodajo alkoholnih pijač in ne uporabi ukrepa, ki bi lahko manj omejeval trgovino in konkurenco v Evropski uniji, kot je povišanje trošarin. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je to podano po podrobni analizi vseh upoštevnih elementov zadeve, ki mu je predložena. Zgolj okoliščina, da lahko slednji ukrep zagotovi dodatne prednosti in širše uresničuje cilj boja poti zlorabi alkohola, ne zadostuje za utemeljitev, da se ga ne uporabi.

                           3.

                           Člen 36 PDEU je treba razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, kadar preuči nacionalno ureditev glede na utemeljitev na podlagi varovanja zdravja in življenja ljudi v smislu tega člena, objektivno preučiti, ali je mogoče na podlagi dokazov, ki jih je predložila zadevna država članica, razumno oceniti, da so izbrana sredstva primerna za uresničitev zastavljenih ciljev, pa tudi možnost, da se ti dosežejo z ukrepi, ki manj omejujejo prosti pretok blaga in skupno ureditev kmetijskih trgov.

                           4.

                           Člen 36 PDEU je treba razlagati tako, da preizkus sorazmernosti nacionalnega ukrepa, kot je ta iz zadeve v glavni stvari, ni omejen le na informacije, dokaze ali drugo gradivo, ki ga je imel na voljo nacionalni zakonodajalec, ko je sprejel tak ukrep. V okoliščinah, kot so te v zadevi v glavni stvari, je treba preizkus združljivosti tega ukrepa s pravom Unije v skladu s pogoji, ki jih določa nacionalno pravo nacionalnega sodišča, opraviti na podlagi informacij, dokazov ali drugega gradiva, ki ga ima na voljo to sodišče na dan, ko odloči.

                     Podpisi

            (
            *
         )   Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 9. oktobra 2008.#Interboves GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Hamburg - Nemčija.#Direktiva 91/628/EGS - Izvozna nadomestila - Zaščita živali med prevozom - Prevoz goveda po morju med geografskima točkama v Skupnosti - Vozilo, ki se na ladjo natovori brez iztovarjanja živali - Dvanajsturni počitek - Obveznost.#Zadeva C-277/06.

text:
      Zadeva C-277/06
      Interboves GmbH
      proti
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg)
      „Direktiva 91/628/EGS – Izvozna nadomestila – Zaščita živali med prevozom – Prevoz goveda po morju med geografskima točkama v Skupnosti – Vozilo, ki se na ladjo natovori brez iztovarjanja živali – Dvanajsturni počitek – Obveznost“
      Povzetek sodbe
      Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Izvozna nadomestila – Pogoji za dodelitev – Spoštovanje skupnostne ureditve v zvezi z
            dobrim počutjem živega goveda med prevozom
      (Direktiva Sveta 91/628, kot je bila spremenjena z Direktivo 95/29, priloga, točka 48, točke 4(d), 5 ter 7(a) in (b))
      Točko 48(7)(a) priloge k Direktivi 91/628 o zaščiti živali med prevozom, kot je bila spremenjena z Direktivo 95/29, je treba
         razlagati tako, da vsebuje splošne določbe, ki veljajo za prevoz po morju, vključno s prevozom z ladjo ro-ro na redni in direktni
         liniji med geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, razen določb,
         ki za to vrsto plovil veljajo glede časa počitka, ki ga je treba omogočiti živalim po njihovem izkrcanju, in ki so določene
         v točki 48(7)(b) navedene priloge.

      V skladu z zadnjenavedeno določbo je zveza med časom prevoza po cesti pred časom prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni
         liniji med geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, in časom prevoza
         po cesti po njem odvisna od tega, ali je bil presežen 28-urni najdaljši čas prevoza z ladjo ro-ro iz točke 48(4)(d) priloge
         k Direktivi 91/628.

      Če čas prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila natovorijo
         brez iztovarjanja živali, ne presega 28-urnega najdaljšega časa, je mogoče prevoz po cesti začeti takoj po izkrcanju v namembnem
         pristanišču. Za izračun tega časa je treba upoštevati čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo ro-ro, razen če je bil ta
         čas prevoza po cesti pred prevozom po morju nevtraliziran s 24-urnim počitkom na podlagi točke 48(5) priloge k Direktivi 91/628.
         Predložitveno sodišče mora v postopku v glavni stvari preveriti, ali je zadevno potovanje potekalo v skladu z zgoraj navedenimi
         pogoji.

      (Glej točko 41 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 9. oktobra 2008(*)

      „Direktiva 91/628/EGS – Izvozna nadomestila – Zaščita živali med prevozom – Prevoz goveda po morju med geografskima točkama v Skupnosti – Vozilo, ki se na ladjo natovori brez iztovarjanja živali – Dvanajsturni počitek – Obveznost“
      V zadevi C-277/06,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg (Nemčija)
         z odločbo z dne 2. junija 2006, ki je prispela na Sodišče 26. junija 2006, v postopku

      Interboves GmbH
      proti
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, A. Ó Caoimh, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka (poročevalec), sodniki, in P. Lindh,
         sodnica,

      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: J. Swedenborg, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 23. maja 2007,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Interboves GmbH O. Wenzlaff, odvetnik,
      –        za Hauptzollamt Hamburg-Jonas S. Plenter, zastopnica,
      –        za belgijsko vlado A. Hubert, zastopnica,
      –        za grško vlado V. Kontolaimos in S. Papaioannou, zastopnika,
      –        za švedsko vlado A. Kruse in S. Johannesson, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti F. Erlbacher in J. C. Schieferer, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 13. marca 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago točke 48(7)(a) in (b) priloge k Direktivi Sveta 91/628/EGS z dne
         19. novembra 1991 o zaščiti živali med prevozom in o spremembi direktiv 90/425/EGS in 91/496/EGS (UL L 340, str. 17), kot
         je bila spremenjena z Direktivo Sveta 95/29/ES z dne 29. junija 1995 (UL L 148, str. 52, v nadaljevanju: Direktiva 91/628).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Interboves GmbH (v nadaljevanju: Interboves) in Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (v
         nadaljevanju: Hauptzollamt), ker slednji navedeni družbi ni odobril izvoznih nadomestil zaradi prevoza živega goveda v nekdanjo
         Jugoslavijo.

       Pravni okvir
      3        Direktiva 91/628 se v skladu s členom 1(1)(a) uporablja za prevoz domačega goveda.

      4        Na podlagi člena 2(2) te direktive pomeni:

      „(b) ‚prevoz‘: vsako gibanje živali, ki se izvrši s prevoznim sredstvom ter vključuje natovarjanje in raztovarjanje živali;

      […]
      (g)      ‚pot‘:  prevoz s kraja odhoda v namembni kraj;
      (h)      ‚čas počitka‘: neprekinjen čas med potjo, ko se živali ne prevažajo s prevoznim sredstvom;
      […]“
      5        Točka 26(b), od (i) do (iii), priloge k navedeni direktivi določa:

      „[…]
      (i)      prostori za živali so ustrezno pritrjeni na vozilo; vozilo in prostor za živali sta opremljena z ustreznimi pripravami za
         privezovanje, s katerimi jih je mogoče pritrditi na ladjo. Na pokritem krovu ro-ro plovil je treba vzdrževati zadostno prezračevanje
         za vsa vozila, ki se prevažajo. Po možnosti je treba vozilo, ki prevaža živali, postaviti v bližino dotoka svežega zraka;

      (ii)      prostor za živali ima dovolj odprtin ali drugih možnosti, ki zagotavljajo ustrezno prezračevanje, ob upoštevanju dejstva,
         da je dotok zraka v zaprtem prostoru ladijskega skladišča vozil omejen. V prostoru za živali mora biti dovolj prostora in
         prav tako na vsakem njenem nivoju, da se nad živalmi zagotovi ustrezno prezračevanje, tudi kadar so v običajnem stoječem položaju;

      (iii) do vsakega dela prostora za živali mora biti zagotovljen neposreden dostop, da se živali med potovanjem po potrebi lahko oskrbijo,
         nakrmijo in napojijo.“

      6        Točka 48 priloge k Direktivi 91/628 z naslovom „Presledki za napajanje in krmljenje, čas na poti in čas počitka“ določa:

      „[…]
      2.      Čas na poti za živali, ki sodijo med vrste iz [člena 1], ne sme presegati osem ur.
      3.      Maksimalen čas na poti iz točke 2 se lahko podaljša, kadar prevozno sredstvo izpolnjuje naslednje dodatne zahteve:
      –        na tleh vozila je zadostna količina stelje,
      –        na prevoznem sredstvu je dovolj krme za živalske vrste, ki se prevažajo, in za čas na poti,
      –        do živali je mogoč neposreden dostop,
      –        na voljo je ustrezno zračenje, ki ga je mogoče ustrezno prilagoditi temperaturi (znotraj in zunaj),
      –        vozila so opremljena s premičnimi pregradami za postavitev ločenih predelkov,
      –        vozila so opremljena s priključkom za preskrbo z vodo med postanki,
      […]“
      4.      Za cestna vozila, ki izpolnjujejo zahteve iz točke 3, so presledki za napajanje in krmljenje, čas na poti in čas počitka opredeljeni:

      […]
      (d)      Vse druge vrste živali iz [člena 1] morajo po 14 urah prevoza počivati najmanj eno uro, da prejmejo tekočino in po potrebi
         krmo. Po tem počitku se jih lahko prevaža še 14 ur.

      […]
      7.      (a)   Živali se ne smejo prevažati po morju, če maksimalen čas na poti presega čas, določen v točki 2, razen če so izpolnjeni pogoji,
         določeni v točkah 3 in 4, z izjemo časa na poti in časa počitkov.

               (b)   Pri prevozu po morju na redni in direktni liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili, natovorjenimi na plovila,
         brez iztovarjanja živali, morajo te počivati 12 ur po iztovarjanju v namembnem pristanišču, razen če se čas na poti po morju
         lahko vključi v splošno shemo točk [od] 2 [do] 4.

      […]“
       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      7        Iz predložitvene odločbe izhaja, da je družba Interboves 12. junija 2002 pri Hauptzollamt Friedrichshafen prijavila izvoz
         33 glav živega goveda v nekdanjo Jugoslavijo in na tej podlagi zahtevala izdajo izvoznega nadomestila.

      8        Hauptzollamt je to zahtevo zavrnil z odločbo z dne 23. julija 2003 z obrazložitvijo, da ta družba ni upoštevala točke 48(7)(b)
         priloge k Direktivi 91/628. Hauptzollamt je namreč ugotovil, da naj bi se v skladu z načrtom poti govedo brez počitka prevažalo
         23 ur, in sicer 14 ur in pol po morju na krovu ladje ro-ro od Barija (Italija) do Igoumenitse (Grčija) ter 8 ur in pol po
         cesti do Evzonija, mejne točke med Grčijo in nekdanjo jugoslovansko Republiko Makedonijo.

      9        Družba Interboves je zoper odločbo z dne 23. julija 2003 vložila upravno pritožbo, v kateri je zatrjevala zlasti, da se časa
         prevoza po morju ne bi smelo všteti v čas prevoza na podlagi točke 48(7)(a) priloge k Direktivi 91/628.

      10      Hauptzollamt je z odločbo z dne 21. junija 2005 zavrnil upravno pritožbo in pri tem poudaril, da je treba čas prevoza po morju
         upoštevati kot podaljšanje cestnega prevoza. Zato je treba po njegovem mnenju za ugotovitev, ali je bil skupen čas prevoza
         skladen s točko 48(7)(b) priloge k Direktivi 91/628, čas pomorskega prevoza sešteti s časom predhodnega in poznejšega cestnega
         prevoza, kar je v postopku v glavni stvari pomenilo skupen čas 32 ur in 45 minut.

      11      Družba Interboves je 21. julija 2005 zoper zadnjenavedeno odločbo z dne 21. junija 2005 vložila tožbo, v kateri je znova navedla,
         da je upoštevala določbe Direktive 91/628.

      12      V teh okoliščinah je Finanzgericht Hamburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.      Ali točka [48(7)] (a) […] priloge k Direktivi 91/628/EGS določa temeljno zahtevo za prevoz [živali] po morju tako, da načeloma
         – če so izpolnjene zahteve [iz točke 48(3) in (4)] iz [zgoraj navedene] priloge, z izjemo časa na poti in časa počitkov –
         pri prevozu živali na trajektih ro-ro (imenovanih ‚roll on/roll off‘) časovna obdobja prevoza po cesti pred prevozom po morju
         in po njem niso povezana med seboj?

      2.      Ali točka [48(7)] (b) […] priloge k Direktivi 91/628/EGS vsebuje posebno določbo za trajekte ro-ro, ki plujejo v Skupnosti,
         in se uporablja skupaj z zahtevami iz točke [48(4)] (d) [te priloge], in sicer da po prihodu trajekta v namembno pristanišče
         ne začne teči nov 29-urni najdaljši čas prevoza, ampak je treba določiti 12-urni počitek, le če je bilo trajanje prevoza po
         morju v nasprotju s splošnimi pravili iz [točke 48, od (2) do (4)] priloge k [navedeni] direktivi – to je največ 29 ur, glej
         točko [48(4)] (d) [navedene priloge]?“

       Uvodne ugotovitve
      13      Predložitveno sodišče se v svoji odločbi sklicuje na točko 48(4)(d) priloge k Direktivi 91/628, v kateri je določeno pravilo,
         imenovano „14 + 1 + 14“. Na podlagi te točke morajo živali po 14 urah prevoza počivati najmanj eno 1 uro, da prejmejo tekočino
         in po potrebi krmo. Po tem počitku se jih lahko prevaža še 14 ur.

      14      Glede na besedilo drugega vprašanja za predhodno odločanje kaže, da predložitveno sodišče pravilo iz navedene točke 48(4)(d)
         razlaga, kot da je najdaljši dovoljeni čas prevoza 29 ur.

      15      Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 18 sklepnih predlogov, je v točki 48(4)(d) priloge k Direktivi 91/628 določen
         28-urni najdaljši čas prevoza, ki ga prekinja najmanj enourni počitek po prvem 14‑urnem delu poti.

      16      Zato je treba pravilo, imenovano „14 + 1 + 14“, iz navedene točke 48(4)(d) razumeti tako, da je najdaljši dovoljeni čas prevoza
         28 ur, ki ga prekinja najmanj enourni počitek.

       Vprašanji za predhodno odločanje
      17      Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu najprej sprašuje, ali je mogoče
         prevoz z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti, na katerega se nanaša točka 48(7)(b)
         priloge k Direktivi 91/628, obravnavati kot prevoz po morju v smislu točke 48(7)(a) te priloge. Če je odgovor pritrdilen,
         nato sprašuje, ali mora biti čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo ro-ro povezan s tistim po njem. Nazadnje sprašuje,
         ali je treba živalim po prevozu z ladjo ro-ro, ki traja dlje kot 14 ur, to je dlje kot najdaljši čas prevoza iz točke 48(4)(d)
         priloge k Direktivi 91/628, pred počitkom najmanj ene ure omogočiti 12-urni počitek na podlagi navedene točke 48(7)(b) ali
         pa se lahko takoj po iztovarjanju nadaljuje prevoz po cesti, ki traja največ 28 ur in ga prekinja najmanj enourni čas počitka.

      18      Predložitveno sodišče meni, da točka 48(7)(a) priloge k Direktivi 91/628 določa temeljne zahteve za prevoz po morju, vključno
         s prevozom z ladjo ro-ro.

      19      Iz tega naj bi izhajalo, prvič, da določbe o času prevoza in času počitka ne veljajo za prevoz po morju, če so izpolnjene
         zahteve iz točke 48(3) in (4) te priloge. Drugič, čas prevoza po cesti pred prevozom po morju naj ne bi bil povezan s tistim
         po njem. Tretjič, takoj po prihodu ladje ro-ro v namembno pristanišče naj bi se lahko začel šteti nov 28-urni najdaljši čas
         prevoza v smislu točke 48(4)(d) priloge k Direktivi 91/628, ki ga prekinja minimalni počitek ene ure.

      20      Uvodoma je treba opozoriti, da so v točki 48 priloge k Direktivi 91/628 določena pravila o presledkih za napajanje in krmljenje
         ter času na poti in času počitka, ki veljajo za prevoz živalskih vrst, med njimi goveda, iz člena 1(1)(a) te direktive, razen
         prevoza po zraku.

      21      Pravila o času na poti in počitku pri prevozu po morju so urejena v točki 48(7)(a) in (b) navedene priloge. Točka 7(a) vsebuje
         splošne določbe o prevozu po morju, točka 7(b) pa določa pogoje, v katerih je treba pri prevozu z ladjo ro-ro na redni in
         direktni liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti upoštevati 12-urni počitek (glej v tem smislu sodbo z dne 17. julija
         2008 v zadevi Schwaninger, C‑207/06, še neobjavljena v ZOdl., točke 23, 24 in 30).

      22      Najprej je treba v zvezi z opredelitvijo prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med dvema geografskima točkama
         v Skupnosti kot prevoza po morju poudariti, kot je to storil generalni pravobranilec v točki 28 sklepnih predlogov, da iz
         točke 48(7)(b) priloge k Direktivi 91/628 in točke 26 te priloge izhaja, da je prevoz z ladjo ro-ro prevoz po morju.

      23      V točki 48(7)(b) navedene priloge je ta oblika prevoza namreč izrecno navedena kot oblika prevoza po morju. Poleg tega iz
         točke 26 te priloge izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti pri sprejemanju posebnih ukrepov za prevoz živali to vrsto ladij
         vključil v obliko prevoza po morju.

      24      Ker je prevoz z ladjo ro-ro prevoz po morju, se zanj uporablja točka 48(7)(a) in (b) priloge k Direktivi 91/628.

      25      Dalje, v zvezi z vprašanjem, ali mora biti čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo ro-ro povezan s tistim po njem, je treba
         najprej poudariti, da točka 48 priloge k Direktivi 91/628 tega ne določa izrecno.

      26      Vendar iz točke 48(7)(b) priloge k Direktivi 91/628 in iz namena te direktive izhaja, da je treba zvezo med tem časom prevoza
         po cesti presojati glede na to, ali je prevoz z ladjo ro-ro trajal dlje od 28‑urnega najdaljšega časa prevoza iz točke 48(4)(d)
         te priloge ali ne.

      27      V zvezi s tem je treba opozoriti, da točka 48(7)(b) priloge k Direktivi 91/628 določa, da morajo živali po iztovarjanju v
         namembnem pristanišču ali v njegovi neposredni bližini počivati 12 ur, razen če se lahko čas na poti po morju vključi v splošno
         shemo točk [od] 2 [do] 4.

      28      Glede na navedeno splošno shemo kaže, da je zakonodajalec Skupnosti želel, da se pri prevozu z ladjo ro-ro upošteva pravilo
         o 28-urnem najdaljšem času prevoza iz točke 48(4)(d) priloge k Direktivi 91/628, z izjemo najmanj enournega počitka.

      29      Kot je namreč navedel generalni pravobranilec v točki 33 sklepnih predlogov, upoštevanje tega počitka pri prevozu po morju
         ni upravičeno.

      30      Upoštevanje takega počitka na odprtem morju v praksi skorajda ni uresničljivo, saj bi to pomenilo, da ladja po 14 urah na
         morju pristane za najmanj eno uro, nato pa odpluje nazaj na morje za novo obdobje 14 ur.

      31      Treba pa je poudariti tudi to, da posebnosti prevoza po morju – v nasprotju s prevozom po cesti, pri katerem je treba za napajanje,
         krmljenje in oskrbo živali ustaviti tovornjak – omogočajo, da se ta dejanja izvedejo med prevozom v skladu s točko 26 priloge
         k Direktivi 91/628.

      32      Iz točke 48(7)(b) te priloge torej izhaja, da morajo, če prevoz ladjo z ro-ro traja dlje od najdaljšega časa 28 ur, živali
         obvezno 12 ur počivati, preden se lahko znova prevažajo najdlje 28 ur, pri čemer morajo v skladu s točko 48(4)(d) navedene
         priloge vmes najmanj eno uro počivati.

      33      Glede na to se različnih časov prevoza po cesti ne sme seštevati, saj ima 12-urni počitek nujno za posledico nevtralizacijo
         časa prevoza pred tem počitkom. V tej določbi predvidenih 12 ur ima enak namen nevtraliziranja časa prevoza pred tem počitkom
         kot 24 ur iz točke 48(5) priloge k Direktivi 91/628, ki veljajo za prevoz po cesti.

      34      Če pa čas prevoza z ladjo ro-ro omogoča, da se potovanje vključi v splošno shemo točke 48, od (2) do (4), priloge k Direktivi
         91/628, zlasti če ne presega 28-urnega najdaljšega časa prevoza in zato 12-urni počitek ni potreben, je mogoče prevoz po cesti
         začeti takoj po prihodu ladje v namembno pristanišče.

      35      Vendar je treba v tem primeru za določitev časa tega novega prevoza po cesti upoštevati čas prevoza po cesti pred prevozom
         z ladjo ro-ro, razen če so živali počivale 24 ur pred vkrcanjem na to ladjo. V takem primeru ni mogoče upravičiti zveze med
         različnimi časovnimi obdobji prevoza po cesti, saj 24-urni počitek nevtralizira čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo
         ro-ro.

      36      Zato je treba, če je čas prevoza z ladjo ro-ro krajši od 28 ur in čas prevoza po cesti pred njim ni bil nevtraliziran s 24-urnim
         počitkom v skladu s točko 48(5) priloge k Direktivi 91/628, čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo ro-ro sešteti s časom
         prevoza po cesti po njem.

      37      Če pa je čas prevoza z ladjo ro-ro krajši od 28 ur, vendar je bil čas prevoza po cesti pred njim nevtraliziran s 24-urnim
         počitkom, pa je mogoče nov prevoz po cesti, ki lahko traja največ 28 ur in ga prekinja najmanj enourni čas počitka, začeti
         takoj po izkrcanju, pri čemer ni treba upoštevati časa prevoza po cesti pred prevozom ladjo z ro-ro.

      38      Drugačna razlaga točke 48(7)(b) priloge k Direktivi 91/628 bi pomenila, da se lahko po prevozu z ladjo ro-ro, ki je krajši
         od 28 ur, začne nov prevoz po cesti, ki lahko traja največ 28 ur in ga prekinja najmanj enourni čas počitka, pri čemer ni
         treba upoštevati časa prevoza po cesti pred prevozom z ladjo ro-ro. To bi omogočilo združevanje več prevozov, ki potekajo
         z različnimi prevoznimi sredstvi, brez upoštevanja 12-urnega ali 24-urnega počitka.

      39      Zato bi bila taka razlaga navedene točke 48(7)(b) neposredno v nasprotju s temeljnim ciljem Direktive 91/628, in sicer z zaščito
         živali med prevozom (glej v tem smislu sodbo z dne 17. januarja 2008 v združenih zadevah Viamex Agrar Handel in ZVK, C-37/06
         in C-58/06, še neobjavljena v ZOdl., točka 29) in z namenom te direktive, kot med drugim izhaja iz njene osme uvodne izjave,
         v skladu s katero je treba zaradi dobrega počutja živali njihov prevoz na daljše razdalje, vključno s prevozom živali za zakol,
         zmanjšati kolikor je mogoče.

      40      Nazadnje v zvezi z vprašanjem, ali je treba živalim po prevozu z ladjo ro-ro, katerega čas je očitno daljši od 14 ur, omogočiti
         12-urni počitek na podlagi točke 48(7)(b) priloge k Direktivi 91/628 ali pa se lahko takoj po izkrcanju nadaljuje prevoz po
         cesti, ki traja največ 28 ur in ga prekinja najmanj enourni čas počitka, zadošča poudariti, kot to izhaja iz točke 34 te sodbe,
         da je, če čas prevoza z ladjo ro-ro ne presega 28‑urnega najdaljšega časa prevoza in zato 12-urni počitek ni potreben, prevoz
         po cesti mogoče začeti takoj po prihodu ladje v namembno pristanišče, čas tega prevoza pa je treba izračunati na podlagi postopka
         iz točke 37 te sodbe.

      41      Glede na zgornje ugotovitve je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da:

      –        je treba točko 48(7)(a) priloge k Direktivi 91/628 razlagati tako, da vsebuje splošne določbe, ki veljajo za prevoz po morju,
         vključno s prevozom z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na
         plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, razen določb, ki za to vrsto plovil veljajo glede časa počitka, ki ga je treba
         omogočiti živalim po njihovem izkrcanju, in ki so določene v točki 48(7)(b) navedene priloge;

      –        je v skladu z zadnjenavedeno določbo zveza med časom prevoza po cesti pred časom prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni
         liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, in časom
         prevoza po cesti po njem odvisna od tega, ali je bil presežen 28-urni najdaljši čas prevoza z ladjo ro-ro iz točke 48(4)(d)
         priloge k Direktivi 91/628;

      –        je mogoče – če čas prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili,
         ki se na plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, ne presega 28-urnega najdaljšega časa – prevoz po cesti začeti takoj
         po izkrcanju v namembnem pristanišču. Za izračun tega časa je treba upoštevati čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo
         ro-ro, razen če je bil ta čas prevoza po cesti  pred prevozom po morju nevtraliziran s 24-urnim počitkom na podlagi točke
         48(5) priloge k Direktivi 91/628. Predložitveno sodišče mora v postopku v glavni stvari preveriti, ali je zadevno potovanje
         potekalo v skladu z zgoraj navedenimi pogoji.

       Stroški
      42      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      –        Točko 48(7)(a) priloge k Direktivi Sveta 91/628/EGS z dne 19. novembra 1991 o zaščiti živali med prevozom in o spremembi direktiv
            90/425/EGS in 91/496/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 95/29/ES z dne 29. junija 1995, je treba razlagati tako,
            da vsebuje splošne določbe, ki veljajo za prevoz po morju, vključno s prevozom z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med
            dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, razen določb, ki za
            to vrsto plovil veljajo glede časa počitka, ki ga je treba omogočiti živalim po njihovem izkrcanju, in ki so določene v točki
            48(7)(b) navedene priloge.
      –        V skladu z zadnjenavedeno določbo je zveza med časom prevoza po cesti pred časom prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni
            liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila natovorijo brez iztovarjanja živali, in časom
            prevoza po cesti po njem odvisna od tega, ali je bil presežen 28-urni najdaljši čas prevoza z ladjo ro-ro iz točke 48(4)(d)
            priloge k Direktivi 91/628.
      –        Če čas prevoza z ladjo ro-ro na redni in direktni liniji med dvema geografskima točkama v Skupnosti z vozili, ki se na plovila
            natovorijo brez iztovarjanja živali, ne presega 28‑urnega najdaljšega časa, je mogoče prevoz po cesti začeti takoj po izkrcanju
            v namembnem pristanišču. Za izračun tega časa je treba upoštevati čas prevoza po cesti pred prevozom z ladjo ro-ro, razen
            če je bil ta čas prevoza po cesti  pred prevozom po morju nevtraliziran s 24-urnim počitkom na podlagi točke 48(5) priloge
            k Direktivi 91/628. Predložitveno sodišče mora v postopku v glavni stvari preveriti, ali je zadevno potovanje potekalo v skladu
            z zgoraj navedenimi pogoji.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.