Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 16. julija 2014. # Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-66/13.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 30. septembra 2009. # JOOP! GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Prijava figurativne znamke Skupnosti v obliki klicaja v pravokotniku - Absolutni razlog za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Neobstoj razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo - Člen 7(1)(b) in (c) ter (3) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 7(1)(b) in (c) ter (3) Uredbe (ES) št. 207/2009). # Zadeva T-191/08.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 30. septembra 2009 – JOOP! proti UUNT (Znak v obliki klicaja v pravokotniku)
      (Zadeva T-191/08)
      „Znamka Skupnosti – Prijava figurativne znamke Skupnosti v obliki klicaja v pravokotniku – Absolutni razlog za zavrnitev – Neobstoj razlikovalnega učinka – Neobstoj razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo – Člen 7(1)(b) in (c) ter (3) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 7(1)(b) in (c) ter (3) Uredbe (ES) št. 207/2009)“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Izjema – Pridobitev razlikovalnega učinka z uporabo (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b) in (3)) (Glej točke od 25 do 30 in od 42 do 47.)
      Predmet

               Tožba, vložena zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 6. marca 2008 (zadeva R 1822/2007‑1) o zahtevi za registracijo
                  figurativnega znaka kot znamke Skupnosti.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               JOOP! GmbH

               Zadevna znamka Skupnosti:

               figurativna znamka v obliki klicaja v pravokotniku za proizvode iz razredov 14, 18 in 25 – prijava št. 5332176

               Odločba preizkuševalca:

               zavrnitev prijave

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Družbi JOOP! GmbH se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 20. februarja 1997. # Mainschiffahrts-Genossenschaft eG (MSG) proti Les Gravières Rhénanes SARL. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesgerichtshof - Nemčija. # Zadeva C-106/95.


Sodba Sodišča z dne 19. julija 1955. # Antoine Kergall proti Splošni skupščini Evropske skupnosti za premog in jeklo. # Zadeva 1/55.


title: Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 10. oktobra 2012. # Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd proti Svet Evropske unije. # Damping - Uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Kitajske - Status v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja - Rok za sprejetje odločbe o tem statusu - Očitna napaka pri presoji - Dokazno breme - Prilagoditev stroškov - Člen 2(5) in (7)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 384/96 (postal člen 1225/2009). # Zadeva T-150/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 10. oktobra 2012 – Ningbo Yonghong Fasteners proti Svetu
      (Zadeva T-150/09)
      „Damping – Uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Kitajske – Status v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja – Rok za sprejetje odločbe o tem statusu – Očitna napaka pri presoji – Dokazno breme – Prilagoditev stroškov – Člen 2(5) in (7)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 384/96 (sedaj člena 2(5) ter 7(b) in (c) Uredbe [ES] št. 1225/2009)“
      1.                     Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo – Uredba o uvedbi protidampinških
            dajatev – Različne dajatve, naložene več podjetjem – Dopustnost, omejena za vsako podjetje, z določbami Uredbe, ki se nanj
            nanaša (člen 230, četrti odstavek, ES) (Glej točki 47 in 48.)
      2.                     Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Uvozi iz držav, ki
            nimajo tržnega gospodarstva v smislu člena 2(7)(b) Uredbe št. 384/96 – Postopek ocene pogojev, ki proizvajalcu omogoča, da
            je deležen ugodnosti statusa v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja – Prekoračitev roka iz člena 2(7)(c), druga alinea,
            te uredbe – Posledice [Uredba Sveta št. 384/96, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1225/2009, člen 2(7)(c)] (Glej točke 50,
            od 53 do 55, 57, 59, 64, 65 in 68.)
      3.                     Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Podelitev statusa
            v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja – Pogoji – Dokazno breme proizvajalcev – Presoja dokazov, ki je naložena institucijam –
            Sodni nadzor – Meje [Uredba Sveta št. 384/96, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1225/2009, člen 2(7)(b) in (c)] (Glej točke
            od 75 do 77, 99 in 100.)
      4.                     Pravo Evropske unije – Razlaga – Metode – Jezikovna, sistematična, zgodovinska in teleološka razlaga – Upoštevanje utemeljitve
            zadevnega akta (Glej točke 114, od 131 do 137.)
      5.                     Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Podelitev statusa
            v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja – Pogoji – Diskrecijska pravica institucij – Upoštevanje makroekonomskih dejavnikov –
            Meje – Prejšnja praksa institucij – Nevplivanje – Upoštevanje pogojev za pridobitev tega statusa od primera do primera [Uredba
            Sveta št. 384/96, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1225/2009, člen 2(7)(b) in (c)] (Glej točke od 116 do 120.)
      6.                     Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Podelitev statusa
            v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja – Pogoji – Dokazno breme proizvajalcev – Nerazumnost dokaznega bremena – Neobstoj
            [Uredba Sveta št. 384/96, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1225/2009, člen 2(7)(b) in (c)] (Glej točke od 124 do 126.)
      7.                     Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Člen 2, peti odstavek,
            Uredbe št. 384/96 –Določba, ki se nanaša na fazo potrditve normalne vrednosti, ki je različna od tiste iz člena 2(7)(c) Uredbe
            št. 384/96 – Določba, ki ne daje možnosti za neupoštevanje pogoja za pridobitev statusa v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja
            [Uredba Sveta št. 384/96, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1225/2009, člen 2(5)in (7)(c)] (Glej točki 138 in 139.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 91/2009 z dne 26. januarja 2009 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve
                  na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL L 29, str. 1).

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družba Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd nosi poleg svojih stroškov stroške, ki sta jih je priglasila Svet Evropske unije
                     in European Industrial Fasteners Institute AISBL.

                  3.

                  	Evropska komisija nosi svoje stroške.


title: SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat) z dne 30. septembra 2010.#Javier Torijano Montero proti Svetu Evropske unije.#Javni uslužbenci – Uradniki – Imenovanje – Kandidati, vpisani na rezervni seznam pred začetkom veljavnosti novih kadrovskih predpisov – Razvrstitev v naziv ob uporabi novih, manj ugodnih pravil – Člen 5 Kadrovskih predpisov – Člen 12 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom – Načelo enakosti – Načelo zaupanja v pravo – Dolžnost skrbnega ravnanja – Sorazmernost.#Zadeva F‑76/05.

text:
                                      Zbirka odločb sodne prakse

                                      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
                                                (drugi senat)
                                          z dne 30. septembra 2010

                                                 Zadeva F-76/05

                                            Javier Torijano Montero
                                                      proti
                                              Svetu Evropske unije

      „Javni uslužbenci — Uradniki — Imenovanje — Kandidati, vpisani na rezervni seznam pred začetkom
     veljavnosti novih kadrovskih predpisov — Razvrstitev v naziv ob uporabi novih, manj ugodnih pravil —
      Člen 5 Kadrovskih predpisov — Člen 12 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom — Načelo enakosti —
                    Načelo zaupanja v pravo — Dolžnost skrbnega ravnanja — Sorazmernost“

     Predmet:     Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero J. Torijano Montero predlaga
                  razglasitev ničnosti odločbe namestnika generalnega sekretarja Sveta z dne 17. maja 2005
                  o zavrnitvi njegove pritožbe in odločbe z dne 20. oktobra 2004 o njegovem imenovanju za
                  uradnika na poskusnem delu v delu, v katerem je s to odločbo razvrščen v naziv A*6,
                  plačilni razred 2, podredno pa naložitev Svetu, naj mu plača odškodnino.

     Odločitev: Tožba se zavrne.Vsaka stranka nosi svoje stroške.

                                                     Povzetek

     1. Uradniki — Zaposlovanje — Imenovanje v naziv — Uvedba nove karierne strukture z Uredbo
     št. 723/2004 — Prehodne določbe za razvrstitev v naziv
     (Kadrovski predpisi za uradnike, členi 7(1), 27, prvi odstavek, in 29(1); priloga XIII, člen 12(3); Uredba
     Sveta št. 723/2004)

     2. Uradniki — Zaposlovanje — Imenovanje v naziv — Uvedba nove karierne strukture z Uredbo
     št. 723/2004 — Prehodne določbe za razvrstitev v naziv
     (Kadrovski predpisi za uradnike, priloga XIII, člen 12(3); Uredba Sveta št. 723/2004)

     3. Uradniki — Razporeditev — Ustreznost med nazivom in delovnim mestom — Določitev ravni
     prostega delovnega mesta
     (Kadrovski predpisi za uradnike, členi 5(4), 7(1) in 62, prvi odstavek; priloga I; Uredba Sveta
     št. 723/2004)

     4. Uradniki — Načela — Dolžnost skrbnega ravnanja uprave — Načelo dobrega upravljanja —
     Omejitve
     (Kadrovski predpisi za uradnike, priloga XIII, člen 12(3))

SL
           ECLI:EU:F:2010:117                                                                                1
 ---pagebreak---                                               POVZETEK – ZADEVA F-76/05
                                            TORIJANO MONTERO PROTI SVETU

1. Načelo enakosti ne sme omejiti svobode zakonodajalca, da lahko v pravila Kadrovskih predpisov
kadar koli vnese spremembe, ki se mu zdijo združljive z interesom službe, čeprav bi se te določbe
izkazale za manj ugodne od nekdanjih, saj bi bil sicer preprečen vsakršen zakonodajni razvoj.

Zato je zakonodajalec v okviru reforme Kadrovskih predpisov lahko določil, da so s kandidati, ki so bili
uspešni na natečajih, za katere je bila zaposlitev v nazivu A 7 predvidena pred 1. majem 2004, od tedaj
sklenjene pogodbe o zaposlitvi v nazivu A*6, in ob tej priložnosti znižal osebne prejemke, ki ustrezajo
tem nazivom.

Zakonodajalec s takim ukrepanjem ni kršil načela enakosti in še posebej prepovedi vsakršne
diskriminacije na podlagi starosti, ker se v tabeli ustreznosti med nazivi iz člena 12(3) priloge XIII
h Kadrovskim predpisom in v tabeli osnovnih mesečnih plač očitno nikakor – neposredno ali
posredno – ne upošteva starost zadevnih oseb.

Poleg tega v skladu s pravilom, ki izhaja iz člena 7(1), člena 27, prvi odstavek, in člena 29(1) Kadrovskih
predpisov, na podlagi katerega se raven delovnih mest določi glede na njihovo vrsto, pomen in obseg
neodvisno od kvalifikacij zadevnih oseb, tabela ustreznosti med nazivi iz člena 12(3) priloge XIII
h Kadrovskim predpisom razlikuje osnovni naziv A*5 od višjega naziva A*6, da bi se upoštevale
izkušnje, potrebne za delovna mesta na tej ravni.

Zato ni mogoče domnevati, da člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom nasprotuje upoštevanju
poklicnih izkušenj; nasprotno, organ, pristojen za imenovanja, zavezuje, da jih pri določitvi ravni
prostih delovnih mest objektivno upošteva v interesu službe.
                                                                                (Glej točke od 55 do 59.)

         Napotitev na:

         Sodišče: 22. december 2008, Centeno Mediavilla in drugi proti Komisiji, C-443/07 P, ZOdl., str. I-10945, točka 83.

         Splošno sodišče: 30. september 1998, Ryan proti Računskemu sodišču, T-121/97, Recueil, str. II-3885, točki 98 in 104;
         29. november 2006, Campoli proti Komisiji, T-135/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-297 in II-A-2-1527, točka 105;
         11. julij 2007, Centeno Mediavilla in drugi proti Komisiji, T-58/05, ZOdl., str. II-2523, točke 86, 89 in 113.

         Sodišče za uslužbence: 19. junij 2007, Davis in drugi proti Svetu, F-54/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-165 in II-A-1-911,
         točka 81.

2. Pravica delavcev istega delodajalca, ki opravljajo enakovredno delo, do prejema enakih osebnih
prejemkov je poseben izraz splošnega načela enakosti, katerega spoštovanje mora zagotoviti Sodišče za
uslužbence. Ta pravica je sicer določena v členu 7 Mednarodnega pakta o ekonomskih, socialnih in
kulturnih pravicah ter v Konvenciji št. 111 Mednarodne organizacije dela.

Vendar pa načelo enakega obravnavanja ne prepoveduje, da se primerljivi položaji obravnavajo različno,
če je razlikovanje mogoče upravičiti z objektivnimi in upoštevnimi elementi, kar se sodno nadzira.

Tako je v okviru reforme Kadrovskih predpisov zakonodajalec lahko spremenil ustreznost med nazivi
in delovnimi mesti zlasti s tem, da je sprejel člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom, ker je
bistvo prehodne določbe, da vsebuje izjemo od določenih pravil Kadrovskih predpisov, na uporabo
katerih nujno vpliva sprememba ureditve.

V teh okoliščinah uradnikov, ki so bili na to funkcijo imenovani po začetku veljavnosti reforme
Kadrovskih predpisov, ni mogoče obravnavati, kot da so se znašli v enakem pravnem položaju kot
tisti, ki so bili sprejeti v službo pred 1. majem 2004 in katerih imenovanje je bilo urejeno z nekdanjimi
kadrovskimi predpisi.

2                                                                                ECLI:EU:F:2010:117
 ---pagebreak---                                               POVZETEK – ZADEVA F-76/05
                                            TORIJANO MONTERO PROTI SVETU

Ob upoštevanju reforme strukture nazivov zakonodajalec prav tako ni kršil načela enakega plačila za
enkovredno delo s tem, da je uradnikom, s katerimi so bile sklenjene pogodbe o zaposlitvi po navedeni
reformi, dodelil plačilo, vezano na naziv, v katerega so bili razvrščeni v skladu s členom 12(3)
priloge XIII h Kadrovskim predpisom, ki je manj ugodno od tistega, ki je bilo vezano na nekdanje
nazive, v katere so bili razvrščeni uradniki, sprejeti v službo pred 1. majem 2004.
                                                                                (Glej točke od 67 do 71.)

         Napotitev na:

         Sodišče: 26. junij 2001, Brunnhofer, C-381/99, Recueil, str. I-4961, točka 28; zgoraj navedena sodba Centeno
         Mediavilla in drugi proti Komisiji, točke od 77 do 79 in 105.

         Splošno sodišče: zgoraj navedena sodba Centeno Mediavilla in drugi proti Komisiji, točke od 75 do 80, 114,
         126 in 129.

3. Iz člena 7(1) v povezavi s členom 62, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, na podlagi katerega je
uradnik upravičen do osebnih prejemkov, ki ustrezajo njegovima nazivu in plačilnemu razredu, izhaja,
da uradniku po določitvi naziva in s tem ravni njegove plače ne more biti dodeljeno delovno mesto, ki
ne ustreza temu nazivu. Z drugimi besedami, naziv in s tem plača, do katere je uradnik upravičen,
določa naloge, ki se mu lahko naložijo. Zato načelo ustreznosti med nazivom in delovnim mestom
vsakemu uradniku tudi dovoljuje, da zavrne razporeditev na delovno mesto, ki ne ustreza njegovemu
nazivu, in s tem dokončno zavrne funkcije, ki ne ustrezajo njegovim osebnim prejemkom.

O zgoraj navedenem ni mogoče podvomiti zaradi okoliščine, da s členom 5(4) Kadrovskih predpisov in
njihovo prilogo I v različici, kot izhaja iz Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za
uradnike Evropskih skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti, ni
uvedena stalna ustreznost med določeno funkcijo in določenim nazivom. Te določbe namreč na
spreminjajo načela, ki izhaja iz člena 7(1) Kadrovskih predpisov in po katerem je treba raven prostega
delovnega mesta določiti ob upoštevanju pomena nalog, dodeljenih zadevni funkciji, in ob upoštevanju
zgolj interesa službe. Pomenijo le, da organ, pristojen za imenovanja, v obvestilu o natečaju ni zavezan
določiti natančnega naziva za neko prosto delovno mesto. Navedeni organ pa ostane zavezan, da ob
izvrševanju svoje široke diskrecijske pravice skrbi po eni strani za to, da raznovrstnost nazivov, na
katere se sklicuje v obvestilu o natečaju, dovolj izraža pomen zadevnih nalog, in po drugi strani za to,
da imenovanje v enega od teh nazivov ostane objektivno, zlasti glede na pomen nalog, ki jih je treba
prevzeti.
                                                                                (Glej točki 72 in 73.)

         Napotitev na:

         Splošno sodišče: 7. maj 1991, Jongen proti Komisiji, T-18/90, Recueil, str. II-187, točka 27; 8. julij 2008, Komisija
         proti Economidisu, T-56/07 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-31 in II-B-1-213, točke od 82 do 86; 18. junij 2009, Komisija proti
         Traoreju, T-572/08 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-39 in II-B-1-223, točke 38, 40 in 41.

4. Načelo dobrega upravljanja nima nobene višje zavezujoče moči, kot jo ima uredba. Enako velja za
dolžnost skrbnega ravnanja uprave do njenih uslužbencev, ki izraža ravnotežje medsebojnih pravic in
obveznosti, ki so bile s Kadrovskimi predpisi ustvarjene v razmerjih med javno oblastjo in uslužbenci
javne službe, in ki mora biti zato vedno omejena s spoštovanjem veljavnih predpisov.

ECLI:EU:F:2010:117                                                                                3
 ---pagebreak---                                             POVZETEK – ZADEVA F-76/05
                                          TORIJANO MONTERO PROTI SVETU

Zaradi mesta, ki ga imata s tem načelo dobrega upravljanja in dolžnost skrbnega ravnanja v hierarhiji
norm, uradnik, ki je bil imenovan v obdobju od 1. maja 2004 do 30. aprila 2006, na njuni podlagi zato
ne more zahtevati drugačnega rezultata, kot je tisti, ki izhaja iz člena 12(3) priloge XIII h Kadrovskim
predpisom, ker je pristojnost institucije vezana na ta člen.
                                                                                (Glej točki 94 in 95.)

        Napotitev na:

        Splošno sodišče: 27. marec 1990, Chomel proti Komisiji, T-123/89, Recueil, str. II-131, točka 32; 17. junij 1993,
        Arauxo-Dumay proti Komisiji, T-65/92, Recueil, str. II-597, točka 37; 22. junij 1994, Rijnoudt in Hocken proti
        Komisiji, T-97/92 in T-111/92, RecFP, str. I-A-159 in II-511, točka 104; 29. november 2006, Campoli proti Komisiji,
        T-135/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-297 in II-A-2-1527, točka 149.

        Sodišče za uslužbence: 23. januar 2007, Chassagne proti Komisiji, F-43/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-27 in II-A-1-139,
        točka 111.

4                                                                                ECLI:EU:F:2010:117


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 21. septembra 1983. # Deutsche Milchkontor GmbH in drugi proti Zvezni republiki Nemčiji. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemčija. # Združene zadeve 205 do 215/82.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 26. oktobra 1994. # Antonio Marcato proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Ničnostna tožba - Dopustnost - Napredovanje - Odškodninska tožba. # Zadeva T-18/93.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 13. marca 2014.#Marc Brogsitter proti Fabrication de Montres Normandes EURL in Karsten Fräßdorf.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Krefeld.#Območje svobode, varnosti in pravice – Sodna pristojnost v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Posebne pristojnosti – Člen 5, točki 1 in 3 – Tožba za ugotovitev civilnopravne odgovornosti – Pogodbena ali deliktna narava.#Zadeva C‑548/12.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi C‑548/12,
            katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Landgericht Krefeld (Nemčija) z odločbo z dne 27. septembra 2012, ki je prispela na Sodišče 30. novembra 2012, v postopku
            Marc Brogsitter
            proti
            Fabrication de Montres Normandes EURL ,
            Karstenu Fräßdorfu ,
            SODIŠČE (sedmi senat),
            v sestavi J. L. da Cruz Vilaça, predsednik senata, J.‑C. Bonichot (poročevalec) in A. Arabadžiev, sodnika,
            generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
            sodna tajnica: A. Impellizzeri, administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 28. novembra 2013,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – M. Brogsitter sam, odvetnik,
            – za Fabrication de Montres Normandes EURL in K. Fräβdorfa A. Mansouri, odvetnik,
            – za portugalsko vlado L. Inez Fernandes in S. Nunes de Almeida, agenta,
            – za Evropsko komisijo W. Bogensberger in A.‑M. Rouchaud-Joët, agenta,
            na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5, točka 1, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42).
            2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. Brogsittrom s stalnim prebivališčem v Kempnu (Nemčija) ter Fabrication de Montres Normandes EURL (v nadaljevanju: Fabrication de Montres Normandes), družbo s sedežem v Brionneu (Francija), in K. Fräβdorfom s stalnim prebivališčem v Neuchâtelu (Švica) zaradi zahtevkov, ki jih je M. Brogsitter z različnimi nameni vložil zaradi škode, ki naj bi mu nastala zaradi ravnanj, ki se štejejo za nelojalno konkurenco.
            Pravni okvir
            3. Člen 1(1) Uredbe št. 44/2001 določa:
            „Ta uredba se uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah ne glede na naravo sodne oblasti. Zlasti ne zajema davčnih, carinskih ali upravnih zadev.“
            4. Člen 2(1) Uredbe št. 44/2001 določa:
            „Ob upoštevanju določb te uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne glede na njihovo državljanstvo tožene pred sodišči te države članice.“
            5. Člen 5 Uredbe št. 44/2001 določa:
            „Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici:
            1. (a) v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pred sodiščem v kraju izpolnitve zadevne obveznosti;
            (b) za namene te določbe in razen, če ni drugače dogovorjeno, je kraj izpolnitve zadevne obveznosti:
            – v primeru prodaje blaga kraj v državi članici, kamor je bilo v skladu s pogodbo blago dostavljeno ali bi moralo biti dostavljeno,
            – v primeru opravljanja storitev kraj v državi članici, kjer so bile v skladu s pogodbo storitve opravljene ali bi morale biti opravljene;
            (c) če se ne uporabi pododstavek (b), potem se uporabi pododstavek (a);
            […]
            3. v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti pred sodišči kraja, kjer je prišlo ali kjer grozi škodni dogodek;
            […]“
            Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
            6. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da M. Brogsitter prodaja luksuzne zapestne ure. Leta 2005 je z urarskim mojstrom K. Fräβdorfom, ki je imel takrat stalno prebivališče v Franciji, sklenil pogodbo, na podlagi katere se je ta zavezal, da bo na račun M. Brogsittra izdelal urne mehanizme za luksuzne zapestne ure, namenjene serijski prodaji. K. Fräβdorf je svojo dejavnost opravljal pri Fabrication de Montres Normandes, družbi, v kateri je bil edini družbenik in poslovodja. K. Fräβdorf ima od leta 2010 stalno prebivališče v Švici.
            7. M. Brogsitter se je zavezal pokriti vse stroške, povezane z izdelavo dveh urnih mehanizmov, ki sta bila predmet te pogodbe.
            8. K. Fräβdorf in družba Fabrication de Montres Normandes sta sočasno z izdelavo teh dveh mehanizmov izdelala tudi druge urne mehanizme ter ohišja in številčnice, ki sta jih v svojem imenu predstavila na svetovnem sejmu ur v Baslu (Švica) aprila in maja 2009. Tržila sta jih v svojem imenu in na svoj račun, pri čemer sta te proizvode oglaševala na spletni strani v nemškem in francoskem jeziku.
            9. M. Brogsitter meni, da sta toženi stranki z zadnjenavedenimi dejavnostmi kršili svoje pogodbene obveznosti. Trdi, da sta se K. Fräβdorf in družba Fabrication de Montres Normandes zavezala, da bosta delala izključno zanj, in da zato nista smela v svojem imenu in na svoj račun niti izdelovati niti uporabljati urnih mehanizmov, ne glede na to, ali so enaki tistim, ki so bili predmet te pogodbe.
            10. M. Brogsitter predlaga naložitev opustitve spornih dejavnosti in plačilo odškodnine iz naslova deliktne odgovornosti njegovih sopogodbenikov na podlagi – v okviru nemške zakonodaje – zakona o preprečevanju nelojalne konkurence (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) in člena 823(2) civilnega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch), pri čemer trdi, da sta toženi stranki s svojim ravnanjem kršili poslovno skrivnost, posegli v poslovanje njegovega podjetja, goljufali in zlorabili zaupanje.
            11. Toženi stranki sta predlagali zavrnitev tožbe. Vložili sta tudi nasprotno tožbo, v okviru katere sta navedli, da so sporni kalibri vsekakor različni od tistih, ki so bili predmet pogodbe, in da niso bili predmet izključne pravice. Toženi stranki sta podali tudi ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na to, da naj bi bila za obravnavo vseh zahtevkov M. Brogsittra v skladu s členom 5, točka 1, Uredbe št. 44/2001 krajevno pristojna le francoska sodišča, ker naj bi bila tako kraj opravljanja storitve, ki je predmet sporne pogodbe, kot kraj domnevno škodnega dogodka v Franciji.
            12. Zoper družbo Fabrication de Montres Normandes je bil med postopkom začet stečajni postopek. Stečajni upravitelj, imenovan v Franciji, je za nadaljevanje postopka pooblastil zastopnike toženih strank.
            13. Iz predložitvene odločbe je prav tako razvidno, da je Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu) s sodbo z dne 5. oktobra 2011 že odločilo o pritožbi zoper prvo sodbo Landgericht Krefeld, ki se je izreklo za krajevno nepristojno. Oberlandesgericht Düsseldorf je presodilo, da je bilo prvostopenjsko sodišče glede spora, ki poteka pred njim, mednarodno pristojno na podlagi člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 le za obravnavo deliktnih zahtevkov, ki jih je vložil M. Brogsitter. Drugi zahtevki pa naj bi spadali med „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1, te uredbe in bi jih bilo treba vložiti pri francoskem sodišču.
            14. Landgericht Krefeld se kljub temu sprašuje, ali je ob upoštevanju okoliščin obravnavane zadeve in zlasti obstoja pogodbe med strankami v sporu treba šteti, da zahtevki za ugotovitev odgovornosti, o katerih odloča, spadajo tudi med „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1, Uredbe št. 44/2001 in je zato zanje pristojno francosko sodišče.
            15. V teh okoliščinah je Landgericht Krefeld prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
            „Ali je treba točko 1 člena 5 Uredbe [št. 44/2001] razlagati tako, da lahko vlagatelj zahtevka, ki trdi, da je oškodovan zaradi […] ravnanja [nelojalne konkurence] svoje pogodbene stranke s sedežem v drugi državi pogodbenici, ki ga nemško pravo opredeljuje kot delikt, zoper to osebo uveljavlja pogodbene zahtevke tudi takrat, kadar se v svoji tožbi v zvezi z zahtevkom sklicuje na deliktno podlago?“
            Vprašanje za predhodno odločanje
            16. Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je glede zahtevkov za ugotovitev civilne odgovornosti, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki so po nacionalnem pravu deliktni, vseeno treba šteti, da spadajo med „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1(a), Uredbe št. 44/2001, in to ob upoštevanju pogodbe med strankami v postopku v glavni stvari.
            17. Najprej je treba kot neutemeljen zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga je podal M. Brogsitter in v skladu s katerim je to vprašanje brezpredmetno, ker bi bilo treba predložitveno sodišče vsekakor šteti za krajevno pristojno na podlagi člena 5, točka 1(b), Uredbe št. 44/2001, ki se nanaša na pogodbe o prodaji blaga, ali člena 5, točka 3, te uredbe. Ta utemeljitev se namreč nanaša samo na razlago, ki jo je treba podati glede določb prava Unije, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, in zato ni razlog za nedopustnost vprašanja za predhodno odločanje.
            18. Nato je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba izraza „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ in „zadeve v zvezi z delikti ali kvazidelikti“ v smislu točk 1(a) in 3 člena 5 Uredbe št. 44/2001 razlagati samostojno, predvsem s sklicevanjem na sistematiko in cilje te uredbe za zagotovitev njene enotne uporabe v vseh državah članicah (glej zlasti sodbo z dne 18. julija 2013 v zadevi ÖFAB, C‑147/12, točka 27). Zato ju ni mogoče razumeti tako, da napotujeta na kvalifikacijo pravnega razmerja, obravnavanega pred nacionalnim sodiščem, v veljavnem nacionalnem pravu.
            19. Poleg tega, ker Uredba št. 44/2001 glede odnosov med državami članicami nadomešča Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena z zaporednimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji (v nadaljevanju: Bruseljska konvencija), razlaga, ki jo je Sodišče podalo glede določb Bruseljske konvencije, velja tudi za določbe te uredbe, kadar je mogoče določbe teh predpisov šteti za enakovredne (zgoraj navedena sodba ÖFAB, točka 28). To velja za točki 1(a) in 3 člena 5 te uredbe glede na točki 1 in 3 člena 5 Bruseljske konvencije (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo ÖFAB, točka 29).
            20. V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da zadeve „v zvezi z delikti ali kvazidelikti“ v smislu člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 zajemajo vsak zahtevek, ki se nanaša na odgovornost tožene stranke in se ne navezuje na „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1(a), te uredbe (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 27. septembra 1988 v zadevi Kalfelis, 189/87, Recueil, str. 5565, točka 17).
            21. Za ugotovitev narave zahtevkov za ugotovitev civilne odgovornosti, vloženih pri predložitvenem sodišču, je zato najprej treba preveriti, ali so ti ne glede na njihovo kvalifikacijo v nacionalnem pravu pogodbene narave (glej v tem smislu sodbo z dne 1. oktobra 2002 v zadevi Henkel, C‑167/00, Recueil, str. I‑8111, točka 37).
            22. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so stranke iz postopka v glavni stvari v pogodbenem razmerju.
            23. Zato zgolj okoliščina, da ena od pogodbenih strank vloži tožbo za ugotovitev civilne odgovornosti zoper drugo pogodbeno stranko, ne zadostuje za to, da bi ta tožba spadala v „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1(a), Uredbe št. 44/2001.
            24. Tako je, le kadar se očitano ravnanje lahko šteje za neizpolnitev pogodbenih obveznosti, kot jih je mogoče opredeliti glede na predmet pogodbe.
            25. Tako bo a priori  v primeru, kadar je razlaga pogodbe, ki toženo stranko povezuje s tožečo stranko, očitno nujna za ugotovitev zakonitosti ali pa nezakonitosti ravnanja, ki ga druga očita prvi.
            26. Predložitveno sodišče mora zato ugotoviti, ali je namen zahtevkov tožeče stranke v postopku v glavni stvari povračilo škode, za katero je mogoče upravičeno šteti, da izhaja iz kršitve pravic in obveznosti iz pogodbe med strankami v postopku v glavni stvari, zaradi česar bi bilo upoštevanje pogodbe za odločitev o tožbi nujno.
            27. Če je tako, se ti zahtevki navezujejo na „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1(a) Uredbe št. 44/2001. Če pa ni tako, je treba šteti, da spadajo med „zadeve v zvezi z delikti ali kvazidelikti“ v smislu člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001.
            28. Navesti je treba tudi, da je v prvem primeru krajevno pristojnost v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji treba določiti v skladu z naveznimi okoliščinami, določenimi v členu 5, točka 1(b), Uredbe št. 44/2001, če je pogodba iz postopka v glavni stvari pogodba o prodaji blaga ali opravljanju storitev v smislu te določbe. Kot določa člen 5, točka 1(c), Uredbe št. 44/2001, je treba namreč le v primeru, v katerem pogodba ne spada v nobeno od obeh kategorij, sodno pristojnost določiti v skladu z navezno okoliščino, določeno v členu 5, točka 1(a), Uredbe št. 44/2001 (glej v tem smislu sodbi z dne 23. aprila 2009 v zadevi Falco Privatstiftung in Rabitsch, C‑533/07, ZOdl., str. I‑3327, točka 40, in z dne 19. decembra 2013 v zadevi Corman-Collins, C‑9/12, točka 2).
            29. Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je glede zahtevkov za ugotovitev civilne odgovornosti, kakršni so ti iz postopka v glavni stvari, ki so po nacionalnem pravu deliktni, vseeno treba šteti, da spadajo med „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1(a), Uredbe št. 44/2001, če se očitano ravnanje lahko šteje za neizpolnitev pogodbenih obveznosti, kot jih je mogoče opredeliti glede na predmet pogodbe.
            Stroški
            30. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
            Glede zahtevkov za ugotovitev civilne odgovornosti, kakršni so ti iz postopka v glavni stvari, ki so po nacionalnem pravu deliktni, je vseeno treba šteti, da spadajo med „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu člena 5, točka 1(a), Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, če se očitano ravnanje lahko šteje za neizpolnitev pogodbenih obveznosti, kot jih je mogoče opredeliti glede na predmet pogodbe.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 18. decembra 2014.#Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao) proti Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska).#Predhodno odločanje – Varstvo finančnih interesov Evropske unije – Uredba (ES, Euratom) št. 2988/95 – Člen 4 – Splošni proračun Unije – Uredba (ES, Euratom) št. 1605/2002 – Člen 53b(2) – Odločba 2004/904/ES – Evropski sklad za begunce za obdobje 2005–2010 – Člen 25(2) – Pravna podlaga za obveznost izterjave subvencije v primeru nepravilnosti.#Zadeva C‑599/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 18. decembra 2014 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Varstvo finančnih interesov Evropske unije — Uredba (ES, Euratom) št. 2988/95 — Člen 4 — Splošni proračun Unije — Uredba (ES, Euratom) št. 1605/2002 — Člen 53b(2) — Odločba 2004/904/ES — Evropski sklad za begunce za obdobje 2005–2010 — Člen 25(2) — Pravna podlaga za obveznost izterjave subvencije v primeru nepravilnosti“
      V zadevi C‑599/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) z odločbo z dne 20. novembra 2013, ki je prispela na Sodišče 22. novembra 2013, v postopku

         Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao)

      proti

         Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi M. Ilešič, predsednik senata, A. Ó Caoimh, sodnik, C. Toader (poročevalka), sodnica, E. Jarašiūnas in C. G. Fernlund, sodnika,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za nizozemsko vlado M. Bulterman, M. Noort in J. Langer, agenti,

               —

               za estonsko vlado N. Grünberg, agentka,

               —

               za Evropsko komisijo D. Maidani, B.‑R. Killmann in G. Wils, agenti,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 340), člena 53b(2)(c) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 74), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1995/2006 z dne 13. decembra 2006 (UL L 390, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1605/2002) in člena 25(2) Odločbe Sveta z dne 2. decembra 2004 o ustanovitvi Evropskega sklada za begunce za obdobje 2005–2010 (2004/904/ES) (UL L 381, str. 52, v nadaljevanju: Odločba Sveta 2004/904).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somalijsko združenje v Amsterdamu in okolici, v nadaljevanju: Somvao), ki je združenje s sedežem v Amsterdamu (Nizozemska), in Staatsecretaris van Veiligheid en Justitie (državni sekretar za varnost in pravosodje, v nadaljevanju: Staatssecretaris) zaradi odločbe zadnjenavedenega o znižanju subvencije, dodeljene temu združenju v okviru navedenega Evropskega sklada za begunce, in izterjavi dela zneska te subvencije.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Uredba (EGS) št. 4253/88

               3

               Člen 23(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2052/88 glede koordinacije dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in z dejavnostmi Evropske investicijske banke in drugih obstoječih finančnih instrumentov (UL L 374, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993 (UL L 193, str. 20, v nadaljevanju: Uredba št. 4253/88), določa:
               „1.   Da bi se zagotovila uspešnost dejavnosti, ki jih izvajajo javni ali zasebni izvajalci, sprejmejo države članice potrebne ukrepe za njihovo izvajanje, zato da:

                        —

                        se redno preverja, ali so bile dejavnosti, ki jih financira Skupnost, pravilno izvedene,

                        —

                        se preprečijo in preganjajo nepravilnosti,

                        —

                        se izterjajo sredstva, izgubljena zaradi zlorabe ali malomarnosti. Če država članica in/ali posrednik in/ali izvajalec ne dokažejo, da niso odgovorni za zlorabo oziroma malomarnost, je država članica subsidiarno zavezana za povračilo zneskov, izplačanih brez pravne podlage. Za globalna nepovratna sredstva sme posrednik s soglasjem države članice in Komisije pridobiti bančno garancijo ali drugo zavarovanje za kritje tega tveganja.

                  […]“

         Uredba št. 2988/95

               4

               V uvodnih izjavah od tretje do pete Uredbe št. 2988/95 je navedeno:
               „ker so podrobna pravila za razpršeno [finančno] upravljanje in nadzor porabe odvisna od raznih podrobnih predpisov glede na zadevno politiko Skupnosti; ker je treba na vseh področjih preprečevati dejanja, ki škodujejo finančnim interesom Skupnosti;
               ker je za učinkovit boj proti goljufijam, ki škodujejo finančnim interesom Skupnosti, treba sprejeti skupne predpise za vsa področja, ki jih zajemajo politike Skupnosti;
               ker so v skladu s to uredbo nepravilno ravnanje ter upravni ukrepi in kazni za takšno ravnanje zajeti v sektorskih predpisih;“

               5

               Člen 1 te uredbe določa:
               „1.   Za zaščito finančnih interesov Evropskih skupnosti se sprejmejo splošna pravila za enotne preglede ter upravne ukrepe in kazni v zvezi z nepravilnostmi, ki se nanašajo na zakonodajo Skupnosti.
               2.   ‚Nepravilnost‘ pomeni vsako kršenje določb zakonodaje Skupnosti, ki je posledica dejanja ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na proračun Skupnosti ali proračunska sredstva, ki jih upravljajo, bodisi z zmanjšanjem ali izgubo prihodkov iz lastnih sredstev, ki se zbirajo neposredno v imenu Skupnosti, bodisi z neupravičenimi izdatki.“

               6

               Člen 4 Uredbe št. 2988/95, ki je pod naslovom II „Upravni ukrepi in kazni“ te uredbe, določa:
               „1.   Praviloma se za vsako nepravilnost odredi odvzem neupravičeno pridobljene koristi:

                        —

                        z obveznostjo plačila ali vračila dolgovanega ali neupravičeno prejetega zneska,

                  […]
               2.   Uporaba ukrepov iz odstavka 1 je omejena na odvzem pridobljene koristi in, če je tako predvideno, obresti, katerih višina se lahko določi pavšalno.
               […]
               4.   Ukrepi iz tega člena se ne štejejo za kazen.“

         Uredba št. 1605/2002

               7

               V prvem delu Uredbe št. 1605/2002 je naslov IV „Izvrševanje proračuna“. Poglavje 2 tega naslova IV se nanaša na načine izvrševanja proračuna. V njem so členi od 53 do 57 te uredbe. Člen 53 te uredbe določa:
               „Komisija izvršuje proračun v skladu z določbami iz členov 53a do 53d na katerega koli od naslednjih načinov:

                        (a)

                        centralizirano;

                        (b)

                        z deljenim ali decentraliziranim upravljanjem;

                        (c)

                        s skupnim upravljanjem z mednarodnimi organizacijami.“

               8

               Člen 53b navedene uredbe določa:
               „1.   Kadar Komisija izvršuje proračun z deljenim upravljanjem, so naloge izvrševanja prenesene na države članice. Ta metoda velja zlasti za ukrepe iz naslovov I in II drugega dela.
               2.   Brez poseganja v dopolnilne določbe, vključene v ustrezne predpise posameznih sektorjev, in da bi pri deljenem upravljanju zagotovile, da se sredstva uporabijo v skladu z veljavnimi pravili in načeli, države članice sprejmejo vse zakonodajne, ureditvene in upravne ali druge ukrepe, potrebne za zaščito finančnih interesov Skupnosti. V ta namen:
               […]

                        (c)

                        izterjajo nepravilno plačana ali nepravilno uporabljena sredstva ali sredstva, izgubljena zaradi nepravilnosti ali napak;

                  […]
               V ta namen države članice izvajajo redne preglede in uvedejo uspešen in učinkovit sistem notranje kontrole […]. Po potrebi sprožijo pravni postopek.
               […]“

               9

               Člen 53b Uredbe št. 1605/2002 je bil z 31. decembrom 2013 razveljavljen s členom 212 Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL L 298, str. 1).

         Odločba Sveta 2004/904

               10

               Člen 25 Odločbe 2004/904, naslovljen „Revizija računovodskih izkazov in finančni popravki držav članic“, določa:
               „1.   Brez poseganja v odgovornost Komisije za izvajanje splošnega proračuna Evropske unije države članice v prvi vrsti prevzamejo odgovornost za finančni nadzor nad dejavnostmi. V ta namen vključujejo uvedeni ukrepi:
               […]

                        (b)

                        preprečevanje, odkrivanje in odpravljanje nepravilnosti, obveščanje Komisije o le teh v skladu s pravili ter obveščanje Komisije o napredovanju upravnih in sodnih postopkov;

                  […]
               2.   Države članice izvedejo zahtevane finančne popravke, če je bila dejansko ugotovljena kršitev, pri čemer upoštevajo, ali gre za posamezen ali sistematski primer. Popravki, ki jih izvede država članica, zajemajo preklic celotnega ali delnega prispevka Skupnosti in če znesek ni bil vrnjen v roku, ki ga dovoli zadevna država članica, se plača zamudne obresti po stopnji iz člena 26(4).
               […]“

               11

               Člen 32 te odločbe, naslovljen „Naslovniki“, določa:
               „Ta odločba je naslovljena na države članice v skladu s Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti.“

         Odločba Komisije 2006/399/ES

               12

               Komisija je s svojo Odločbo z dne 20. januarja 2006 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Odločbe Sveta 2004/904/ES glede upravičenosti izdatkov v okviru dejavnosti, ki jih sofinancira Evropski sklad za begunce in se izvajajo v državah članicah (2006/399/ES) (UL L 162, str. 1), sprejela pogoje za upravičenost navedenih izdatkov.

               13

               Natančneje, v skladu s pravilom št. 6 Priloge k Odločbi 2006/399 morajo stroški dejansko nastati, ustrezati plačilom upravičenca, biti zabeleženi v računovodski evidenci ali davčni dokumentaciji upravičenca ter biti določljivi in preverljivi. Plačila upravičencev se praviloma potrdijo s prejetimi računi. Kadar to ni mogoče, se plačila potrdijo z računovodskimi listinami ali ustreznimi dokazili z enakovredno dokazno vrednostjo.

         Nizozemsko pravo

               14

               Člen 4:49 splošnega zakona o upravnem pravu (Algemene wet bestuursrecht, v nadaljevanju: Awb) v odstavku 1 določa:
               „1.   Upravni organ lahko odločbo o določitvi subvencije razveljavi ali jo spremeni v škodo upravičenca, če:

                        (a)

                        obstajajo dejstva ali okoliščine, za katere organ ob določitvi upravičeno ni mogel vedeti in zaradi katerih bi bila subvencija določena v nižjem znesku, kot je bil določen v odločbi o odobritvi;

                        (b)

                        je bila odločba o določitvi subvencije napačna, upravičenec pa je to vedel oziroma bi to moral vedeti;

                        (c)

                        upravičenec po določitvi subvencije ni izpolnil obveznosti, povezanih s to subvencijo.“

               15

               Člen 4:57(1) Awb določa:
               „Upravni organ lahko izterja zneske subvencije, ki so bili izplačani brez pravne podlage.“

               16

               Okvir za izvajanje Evropskega sklada za begunce na Nizozemskem, večletni program 2005–2007 (Uitvoeringskader Europees Vluchtelingenfonds Nederland, Meerjarenprogramma 2005‑2007, v nadaljevanju: nacionalni okvir za izvajanje), ki je bil sprejet na podlagi Odločbe 2006/399, v oddelku 2.1 določa, da je upravičenec odgovoren za zbiranje podatkov in vodenje (oziroma zagotovitev vodenja) pregledne in preverljive projektne dokumentacije.

               17

               Oddelek 2.2 nacionalnega okvira za izvajanje, naslovljen „Finančno upravljanje“, glede podrobnih pravil za upravičene stroške napotuje na Odločbo 2006/399.

         Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               18

               Somvao je združenje, ki deluje v korist somalijske skupnosti, prebivajoče v Amsterdamu in njegovi okolici. To združenje je 18. avgusta 2005 vložilo prošnjo za subvencijo za projekt pomoči za begunce, naslovljen „Tesfa Himilo II“ (v nadaljevanju: projekt), ki naj bi potekal v obdobju od 1. maja 2005 do 30. maja 2008. Združenje Somvao je pri izvajanju tega projekta sodelovalo s Stichting Dir, ki je etiopska organizacija, prav tako s sedežem v Amsterdamu. Projekt se je nanašal na spodbujanje integracije Etiopijcev in Somalcev v nizozemsko družbo in udeležbo v njej, zlasti z razvijanjem in nudenjem posebnih programov družbenega in poklicnega udeleževanja, namenjenih mladim, ženskam ter starejšim.

               19

               Staatssecretaris je z odločbo z dne 27. aprila 2006 združenju Somvao za prvo fazo projekta odobril subvencijo v znesku 199761,00 EUR, ki se je črpala iz Evropskega sklada za begunce in kar je ustrezalo 45 % upravičenih stroškov.

               20

               Odločba Staatssecretaris z dne 27. aprila 2006 je glede pogojev za dodelitev subvencije napotovala na nacionalni okvir za izvajanje Evropskega sklada za begunce na Nizozemskem.

               21

               Po predložitvi končnega obračuna je bil navedeni znesek subvencije določen z odločbo z dne 27. julija 2007. Predložitveno sodišče navaja, da se je Staatssecretaris za določitev tega zneska po eni strani zadovoljil s podatki, priloženimi vlogi za določitev subvencije za prvo fazo projekta, po drugi pa ni preveril celotne projektne dokumentacije.

               22

               Februarja 2009 je revizijska družba na iniciativo Komisije opravila revizijo pravilnosti uporabe te subvencije, med katero so bili pregledani obračuni stroškov projekta, ki jih je predložilo združenje Somvao. Ta družba je po upoštevanju pripomb združenja Somvao 6. oktobra 2009 ugotovila, da velik del stroškovnih in obračunskih postavk, ki jih je navedlo združenje Somvao, zlasti glede stroškov za osebje, ni prepričljivo in sprejemljivo utemeljen, tako da je bil iz naslova subvencije neupravičeno izplačan znesek v višini 188675,87 EUR.

               23

               Staatssecretaris je glede na dokončno revizijsko poročilo z odločbo z dne 12. novembra 2009 spremenil odločbo o določitvi subvencije z dne 27. julija 2007, tako da je to znižal na 11085,13 EUR, za preveč izplačan znesek, in sicer 188675,87 EUR, pa je odredil izterjavo.

               24

               Ker je Staatssecretaris po ugovoru združenja Somvao 31. maja 2010 svojo odločbo z dne 12. novembra 2009 potrdil, je navedeno združenje zoper odločbo z dne 12. novembra 2009 vložilo tožbo pri Rechtbank Amsterdam. To sodišče je s sodbo z dne 22. septembra 2011 navedeno tožbo razglasilo za neutemeljeno. Natančneje, presodilo je, da Staatssecretaris na podlagi nacionalnega prava sicer ni pristojen za spremembo zneska že dodeljene subvencije v škodo združenja Somvao, vendar pa je ta znesek moral spremeniti na podlagi člena 25(2) Odločbe 2004/904.

               25

               Združenje Somvao je zoper to sodbo vložilo pritožbo pri Afdeling Bestuursrechtspraak (oddelek za upravne spore) Raad van State.

               26

               Raad van State meni, da neizpolnitev obveznosti vodenja ustreznega računovodstva projekta, ki jo je ugotovil Staatssecretaris, pomeni nepravilnost, kakor je opredeljena v členu 1(2) Uredbe št. 2988/95. Predložitveno sodišče tako kot Rechtbank Amsterdam meni, da tega, da združenje Somvao ni vodilo preglednega računovodstva, ni mogoče opredeliti kot katerega od primerov, naštetih v členu 4:49(1) od (a) do (c) Awb, ki upravnemu organu omogočajo razveljavitev ali spremembo odločbe o določitvi subvencije v škodo upravičenca, saj gre pri tem, da projekt ni bil ustrezno računovodsko voden, za okoliščino, ki bi jo moral Staatssecretaris poznati že ob določitvi sporne subvencije. Raad van State ugotavlja, da odločba o spremembi subvencije in odreditvi njene izterjave v nacionalnem pravu nima pravne podlage.

               27

               To sodišče se zato sprašuje, ali pravo Unije omogoča pravno utemeljitev odločbe o zmanjšanju zneska že odobrene subvencije in odreditvi izterjave neupravičeno izplačanih zneskov, če se ugotovijo nepravilnosti, kot so tiste iz zadeve, ki mu je predložena v obravnavo. Natančneje, sprašuje, ali so lahko člen 4 Uredbe št. 2988/95, člen 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002 ali člen 25(2) Odločbe 2004/904 pravna podlaga za odločbo o zmanjšanju subvencije, dodeljene iz Evropskega sklada za begunce, in izterjavi velikega dela te subvencije.

               28

               Predložitveno sodišče trdi, da se zdi, da je iz sodb Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening in drugi (od C‑383/06 do C‑385/06, EU:C:2008:165) in Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre (C‑465/10, EU:C:2011:867), ki se nanašata na Uredbo št. 4253/88 in na kateri se opira, mogoče sklepati, da splošno pravilo za zaščito finančnih interesov Unije ne more biti pravna podlaga za odločbo o znižanju in izterjavi subvencije. Kot pravna podlaga za tako odločbo naj bi lahko služilo le posebno pravilo. To naj bi po mnenju predložitvenega sodišča pomenilo, da uredbi št. 2988/95 in 1605/2002 ne moreta dajati pravne podlage za odločbo o znižanju subvencije in njeni izterjavi.

               29

               Poleg tega predložitveno sodišče dvomi o tem, da bi člen 25(2) Odločbe 2004/904 lahko bil pravna podlaga za odločbo o zmanjšanju že dodeljene subvencije, saj prvonavedena odločba, naslovljena izključno na države članice, ne more ustvarjati obveznosti za posameznike.

               30

               V teh okoliščinah je Raad van State prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali člen 4 Uredbe št. 2988/95 ali člen 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002 daje pravno podlago za odločbo, s katero nacionalni organi v škodo prejemnika subvencije spremenijo že določeno subvencijo iz Evropskega sklada za begunce in od njega zahtevajo njeno vračilo?

                        2.

                        Ali je člen 25(2) Odločbe 2004/904 lahko pravna podlaga za odločbo, s katero nacionalni organi v škodo prejemnika subvencije spremenijo že določeno subvencijo iz Evropskega sklada za begunce in od njega zahtevajo njeno vračilo, ne da bi bilo za to potrebno pooblastilo v nacionalnem pravu?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               31

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4 Uredbe št. 2988/95 in člen 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002 razlagati tako, da če za to ni pravne podlage v nacionalnem pravu, bodisi ena bodisi druga od teh določb daje pravno podlago za odločbo nacionalnih organov o spremembi zneska subvencije, podeljene iz Evropskega sklada za begunce, v škodo upravičenca, in sicer v okviru deljenega upravljanja med Komisijo in državami članicami, ter o izterjavi dela tega zneska od upravičenca.

               32

               V zvezi z Uredbo št. 2988/95 je treba opozoriti, da v skladu s členom 1(1) te uredbe ta uvaja splošna pravila za enotne preglede ter upravne ukrepe in kazni v zvezi z nepravilnostmi, ki se nanašajo na zakonodajo Unije, in sicer, kot je razvidno iz tretje uvodne izjave te uredbe, z namenom na vseh področjih preprečevati dejanja, ki škodujejo finančnim interesom Unije (glej v tem smislu sodbi FranceAgriMer, C‑670/11, EU:C:2012:807, točka 41 in navedena sodna praksa, ter Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, točka 43).

               33

               Kot je razvidno iz četrte uvodne izjave Uredbe št. 2988/95, je treba za učinkovit boj proti goljufijam, ki škodujejo finančnim interesom Unije, sprejeti skupne predpise za vsa področja, ki jih zajemajo politike Unije. Poleg tega so v skladu s peto uvodno izjavo te uredbe nepravilno ravnanje ter upravni ukrepi in kazni za tako ravnanje zajeti v sektorskih predpisih v skladu z Uredbo št. 2988/95. Zakonodajalec Unije je s sprejetjem Uredbe št. 2988/95 za področje nadzora in sankcioniranja nepravilnosti, storjenih po pravu Unije, postavil vrsto splošnih načel in je za vse sektorske predpise na splošno zahteval, naj spoštujejo ta načela (sodba FranceAgriMer, EU:C:2012:807, točki 42 in 43 ter navedena sodna praksa).

               34

               Tako je namen Uredbe št. 2988/95 urejanje vseh položajev, ki se nanašajo na „nepravilnost“ v smislu člena 1 te uredbe, in sicer kršenje določb zakonodaje Unije, ki je posledica dejanja ali opustitve gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivala na proračun Unije ali proračunska sredstva, ki jih ta upravlja, z znižanjem ali izgubo prihodkov iz lastnih virov, ki se zbirajo neposredno v imenu Unije, ali z neupravičenimi stroški (sodba FranceAgriMer, EU:C:2012:807, točka 44).

               35

               Kot določa člen 4(1), prva alinea, Uredbe št. 2988/95, se za vsako nepravilnost praviloma odredi odvzem neupravičeno pridobljene koristi, zlasti z obveznostjo plačila dolgovanih zneskov ali vračila neupravičeno prejetih zneskov (sodba FranceAgriMer, EU:C:2012:807, točka 46 in navedena sodna praksa).

               36

               Sodišče je glede obveznosti vračila koristi, ki je bila neupravičeno prejeta zaradi nepravilnega ravnanja, že navedlo, da ta obveznost ne pomeni sankcije, temveč je zgolj posledica ugotovitve, da zahtevani pogoji za pridobitev koristi iz ureditve Unije niso bili spoštovani, zaradi česar je pridobljena korist neupravičena (glej v tem smislu sodbi Pometon, C‑158/08, EU:C:2009:349, točka 28 in navedena sodna praksa, ter Cruz & Companhia, EU:C:2014:2230, točka 45).

               37

               Vendar je Sodišče navedlo tudi, da Uredba št. 2988/95 določa le splošna načela nadzorovanja in sankcioniranja za varstvo finančnih interesov Unije. Izterjave napačno uporabljenih sredstev se morajo tako izvajati na podlagi drugih določb, in sicer po potrebi na podlagi sektorskih določb (glej v tem smislu sodbo Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, EU:C:2011:867, točka 33 in navedena sodna praksa).

               38

               Zato je treba preveriti, ali je mogoče ukrep, kot je ta iz postopka v glavni stvari, sprejeti na podlagi člena 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002.

               39

               Najprej je treba spomniti, da je bil člen 53b Uredbe št. 1605/2002 v pravo Unije vnesen z Uredbo št. 1995/2006. Čeprav je bil medtem že razveljavljen, pa se je uporabljal v času nastanka dejanskega stanja v zadevi v glavni stvari.

               40

               Uredba št. 1605/2002, ki je bila sprejeta na podlagi člena 279 ES, ki je postal člen 322 PDEU in ki je dovoljeval sprejetje finančnih pravil, s katerimi se med drugim določi postopek v zvezi s pripravo in izvrševanjem splošnega proračuna Unije, v členu 53 od (a) do (c), kakor je bil spremenjen prav tako z Uredbo št. 1995/2006, določa, da Komisija izvršuje proračun bodisi centralizirano bodisi z deljenim ali decentraliziranim upravljanjem bodisi s skupnim upravljanjem z mednarodnimi organizacijami.

               41

               Kot je razvidno iz naslova poglavja 2 naslova IV Uredbe št. 1605/2002, se člen 53b te uredbe nanaša na način izvrševanja splošnega proračuna Unije na področju deljenega upravljanja. V skladu z odstavkom 1 te določbe so naloge izvrševanja proračuna, kadar Komisija z državami članicami sodeluje z namenom izvrševanja proračuna z deljenim upravljanjem v smislu člena 53(1)(b), prenesene na države članice.

               42

               Člen 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002 pa določa, da države članice sprejmejo vse zakonodajne, ureditvene in upravne ali druge ukrepe, potrebne za zaščito finančnih interesov Unije, tako da med drugim izterjajo neupravičeno plačana ali nepravilno uporabljena sredstva ali sredstva, izgubljena zaradi nepravilnosti ali napak.

               43

               Opozoriti je treba, da je besedilo te določbe podobno besedilu člena 23(1), tretja alinea, Uredbe št. 4253/88, ki je, drugače kot Uredba št. 1605/2002, sektorska uredba.

               44

               Sodišče je v zvezi s členom 23(1), tretja alinea, Uredbe št. 4253/88 že ugotovilo, da države članice zavezuje, da zagotovijo vračilo sredstev, izgubljenih zaradi zlorabe ali malomarnosti, ne da bi bila za to potrebna pravna podlaga v nacionalnem pravu. Nobena prosta presoja zadevne države članice glede tega, ali bo zahtevala vračilo sredstev Skupnosti, dodeljenih brez pravne podlage ali nezakonito, ne bi bila združljiva z navedeno obveznostjo zagotovitve vračila (glej v tem smislu sodbo Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, EU:C:2011:867, točki 34 in 35 in navedena sodna praksa).

               45

               Tudi nedvoumnih in brezpogojnih določb člena 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002 ni mogoče razlagati tako, da državam članicam puščajo polje proste presoje glede izvajanja finančnih popravkov v zvezi z ugotovljenimi nepravilnostmi.

               46

               Tako je zakonodajalec Unije z odločitvijo, da po začetku veljavnosti člena 4 Uredbe št. 2988/95 in člena 23 Uredbe št. 4253/88 sprejme člen 53b Uredbe št. 1605/2002 želel v splošni ureditvi uvesti obveznost držav članic, da pri izvrševanju proračuna z deljenim upravljanjem izvajajo finančne popravke, med drugim z izterjavo sredstev, izgubljenih zaradi zlorab ali malomarnosti, in sicer ne da bi bila za to potrebna pooblastila, določena v nacionalnem pravu, in tudi ne da bi bila za to nujna sektorska ureditev.

               47

               Ta razlaga je podprta s tem, da se člen 53b(2) v skladu z njegovim uvodnim stavkom uporablja „[b]rez poseganja v dopolnilne določbe, vključene v ustrezne predpise posameznih sektorjev […]“. Izraz „brez poseganja v“ pomeni ravno to, da zadošča že člen 53b. Podobno izraz „dopolnilne“, ki se nanaša na sektorsko ureditev, pomeni, da če ta obstaja, člena 53b Uredbe št. 1605/2002 ne nadomešča, temveč je omejena na njegovo dopolnjevanje.

               48

               Drugačna razlaga tega člena bi Uredbi št. 1605/2002 odvzela polni učinek in škodila zaščiti finančnih interesov Unije.

               49

               Iz tega sledi, da je uvodni stavek člena 53b(2) navedene uredbe pravna podlaga za spremembo subvencije v škodo upravičenca, če je ta sprememba namenjena zaščiti finančnih interesov Unije. Podobno točka (c) te določbe pomeni pravno podlago za sprejetje ukrepov v zvezi z izterjavo zaradi nepravilnosti ali napak nepravilno plačanih ali nepravilno uporabljenih sredstev.

               50

               Poleg tega je Sodišče že navedlo, da se lahko odvzem neupravičeno plačanih zneskov izvrši le v skladu z načeloma pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj (glej v tem smislu sodbo Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening in drugi, EU:C:2008:165, točka 53).

               51

               Tako načelo pravne varnosti zahteva, naj ureditev Unije omogoči osebam, na katere se nanaša, da se natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki jim jih nalaga (glej sodbo ROM-projecten, C‑158/06, EU:C:2007:370, točka 25 in navedena sodna praksa).

               52

               Glede načela varstva legitimnih pričakovanj pa je Sodišče že razsodilo, da se upravičenec do subvencije ne more sklicevati na tako varstvo, če ni izpolnil katerega od pogojev za dodelitev subvencije (glej v tem smislu sodbo Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening in drugi, EU:C:2008:165, točka 56 in navedena sodna praksa).

               53

               V zadevi v glavni stvari je iz informacij, predloženih Sodišču, razvidno, da je bila odločba o dodelitvi z dne 27. aprila 2006 pogojena s tem, da združenje Somvao spoštuje pravila iz Odločbe 2006/399, med drugim obveznost zbiranja podatkov in vodenja pregledne in preverljive projektne dokumentacije.

               54

               Nacionalno sodišče mora na podlagi teh elementov presoditi, ali sta bili pri zahtevi za povračilo glede na ravnanje tako prejemnika sredstev kot nacionalne uprave spoštovani načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, kot se razlagata v pravu Unije.

               55

               Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 53b(2)(c) Uredbe št. 1605/2002 razlagati tako, da ta določba, če za to ni pravne podlage v nacionalnem pravu, daje pravno podlago za odločbo nacionalnih organov o spremembi zneska subvencije, podeljene iz Evropskega sklada za begunce, v škodo upravičenca, in sicer v okviru deljenega upravljanja med Komisijo in državami članicami, ter o izterjavi dela tega zneska od upravičenca. Nacionalno sodišče mora presoditi, ali sta bili pri zahtevi za povračilo glede na ravnanje obeh, tako prejemnika sredstev kot nacionalne uprave, spoštovani načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, kot se razlagata v pravu Unije.

         Drugo vprašanje

               56

               Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.

         Stroški

               57

               Ker je ta postopek za stranki v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

                     Člen 53b(2)(c) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1995/2006 z dne 13. decembra 2006, je treba razlagati tako, da ta določba, če za to ni pravne podlage v nacionalnem pravu, daje pravno podlago za odločbo nacionalnih organov o spremembi zneska subvencije, podeljene iz Evropskega sklada za begunce, v škodo upravičenca, in sicer v okviru deljenega upravljanja med Evropsko komisijo in državami članicami, ter o izterjavi dela tega zneska od upravičenca. Nacionalno sodišče mora presoditi, ali sta bili pri zahtevi za povračilo glede na ravnanje tako prejemnika sredstev kot nacionalne uprave spoštovani načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, kot se razlagata v pravu Unije.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 27. maja 1993. # Johannes Peter proti Hauptzollamt Regensburg. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht München - Nemčija. # Dodatni prelevmani za mleko. # Zadeva C-290/91.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 2. julija 1998. # Anestis Kapasakalis, Dimitris Skiathitis in Antonis Kougiagkas proti Helenski državi. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Dioikitiko Protodikeio Athinon - Grčija. # Združene zadeve C-225/95, C-226/95 in C-227/95.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 29. septembra 1976. # Franco Giuffrida proti Svetu Evropskih skupnosti. # Zadeva 105-75.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 3. julija 1980. # Daniele Grassi proti Svetu Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Združeni zadevi 6/79 in 97/79.