title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 15. oktobra 2014.#Kraljevina Danska proti Evropski komisiji.#Pritožba – EKUJS – Površine v prahi – Kontrole z daljinskim zaznavanjem – Travna ruša na parcelah v prahi – Pavšalni popravki.#Zadeva C‑417/12 P.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 15. oktobra 2014 (
            *1
         )
      „Pritožba — EKUJS — Površine v prahi — Kontrole z daljinskim zaznavanjem — Travna ruša na parcelah v prahi — Pavšalni popravki“
      V zadevi C‑417/12 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 13. septembra 2012,

         Kraljevina Danska, ki jo zastopajo V. Pasternak Jørgensen, agentka, skupaj z J. Pinborgom in P. Bieringom, odvetnikoma,
      pritožnica,
      ob intervenciji

         Francoske republike, ki jo zastopata D. Colas in C. Candat, agenta,

         Kraljevine Nizozemske, ki jo zastopata M. de Ree in M. Bulterman, agentki,

         Republike Finske, ki jo zastopa J. Leppo, agent,

         Kraljevine Švedske, ki jo zastopa U. Persson, agentka,
      intervenientke v pritožbenem postopku,
      druga stranka v postopku:

         Evropska komisija, ki jo zastopa F. Jimeno Fernández, agent, skupaj z T. Ryhlom, odvetnikom,
      tožena stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, S. Rodin, A. Borg Barthet, E. Levits (poročevalec), sodniki, in M. Berger, sodnica,
      generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 12. decembra 2013,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 30. aprila 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Kraljevina Danska s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije Danska/Komisija (T‑212/09, EU:T:2012:335, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2009/253/ES z dne 19. marca 2009 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) iz financiranja Skupnosti (UL L 75, str. 15, v nadaljevanju: sporna odločba) v delu, v katerem so s to odločbo iz financiranja Skupnosti izključeni nekateri odhodki Kraljevine Danske od površin v prahi.

         Pravni okvir

         Uredba (ES) št. 1258/1999

               2

               Uredba Sveta (ES) št. 1258/1999 z dne 17. maja 1999 o financiranju skupne kmetijske politike (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 25, str. 414), ki se je uporabljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, je v členu 7(4), prvi pododstavek, določala:
               „Komisija odloči, kateri odhodki se izločijo iz financiranja Skupnosti iz členov 2 in 3, če ugotovi, da odhodki niso bili izvedeni skladno s predpisi Skupnosti.“

         Uredba (ES) št. 2316/1999

               3

               Uredba Komisije (ES) št. 2316/1999 z dne 22. oktobra 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1251/1999 o uvedbi sistema podpor za pridelovalce določenih poljščin (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 26, str. 362), ki se je uporabljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, je v členu 19 določala:
               „1.   Površine v prahi, v skladu s tem poglavjem, morajo zajemati strnjeno površino velikosti vsaj 0,3 ha in širine vsaj 20 m.
               Države članice lahko sprejmejo:

                        (a)

                        manjše površine, ki predstavljajo enotne parcele s stalnimi mejami, kot so zidovi, žive meje ali vodni tokovi;

                  […]
               4.   Države članice izvajajo ustrezne ukrepe, združljive s specifičnim položajem površin, ki so v prahi, da zagotovijo njihovo ohranjanje in varstvo okolja. Takšni ukrepi lahko vključujejo tudi travne ruše; v tem primeru morajo ukrepi zagotoviti, da travnih ruš ni mogoče uporabiti za pridelavo semena in v nobenem primeru za kmetijske namene pred 31. avgustom ali pred 15. januarjem naslednjega leta za pridelavo pridelkov za trženje.
               […]“

         Uredba (ES) št. 2419/2001

               4

               Uredba Komisije (ES) št. 2419/2001 z dne 11. decembra 2001 o podrobnih pravilih za uporabo integriranega upravnega in kontrolnega sistema za nekatere programe pomoči Skupnosti, vzpostavljenega z Uredbo Sveta (EGS) št. 3508/9 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 34, str. 308), je v členu 15 določala:
               „Upravne kontrole in kontrole na kraju samem se izvajajo na takšen način, da se lahko zanesljivo preveri, ali so bili upoštevani pogoji, pod katerimi se pomoč odobri.“

               5

               Člen 22(1) navedene uredbe, ki se nanaša na ugotovitev površine enot rabe ali polj, je določal:
               „Površine enot rabe ali polj se ugotovijo s katerim koli primernim načinom, ki ga je predvidel pristojni organ, in ki zagotavlja meritve vsaj z enakovredno natančnostjo, kakor se zahteva za uradne meritve skladno z nacionalnimi določbami. Pristojni organ določi tolerančno mejo, upoštevajoč uporabljeno metodo merjenja, natančnost razpoložljivih uradnih dokumentov, lokalne dejavnike kot so nagib in oblika enote rabe ali poljine ter določbe odstavka 2.“

               6

               V členu 23 te uredbe so bili opredeljeni načini kontrole z daljinskim zaznavanjem.

         Uredba (ES) št. 1290/2005

               7

               Člen 31 Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 209, str. 1), naslovljen „Potrditev skladnosti“, v odstavkih od 1 do 3 določa:
               „1.   Če Komisija ugotovi, da odhodki iz člena 3(1) in člena 4 niso nastali skladno s pravili Skupnosti, se v skladu s postopkom iz člena 41(3) odloči, kateri zneski se izločijo iz financiranja Skupnosti.
               2.   Komisija oceni zneske, ki se izločijo iz financiranja, zlasti na podlagi teže ugotovljene neskladnosti. Komisija upošteva vrsto in težo kršitve ter finančno škodo, povzročeno Skupnosti.
               3.   Pred vsako odločitvijo o zavrnitvi financiranja se ugotovitve preverjanj, ki jih izvede Komisija, in odgovori zadevne države članice pisno sporočijo obema stranema, te pa nato na podlagi teh sporočil skušata skleniti dogovor o ukrepih, ki jih je treba sprejeti.
               Če dogovor ni sklenjen, lahko država članica v roku štirih mesecev zahteva pričetek postopka za uskladitev medsebojnih stališč. Poročilo o izidu postopka se pošlje Komisiji, ki ga preuči pred odločitvijo o morebitni zavrnitvi financiranja.“

         Smernice

               8

               Dokument Komisije št. VI/5330/97 z dne 23. decembra 1997, naslovljen „Smernice v zvezi z izračunom finančnih posledic ob pripravi odločbe o potrditvi obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS“ (v nadaljevanju: Smernice), opisuje način uporabe pavšalnih finančnih popravkov. Med drugim določa:
               „Pavšalne popravke je treba določiti, ko Komisija ugotovi, da ukrep nadzora, ki se z uredbo izrecno zahteva, ali ki se posredno zahteva zato, da bi bilo spoštovano izrecno pravilo (na primer omejitev pomoči proizvodu določene kakovosti), ni bil ustrezno izveden.
               Ko je opravljen nadzor, vendar pa pomanjkljivo, je treba opraviti presojo teže pomanjkljivosti. Dejansko je vse postopke nadzora mogoče izpopolniti in ena od nalog nadzornikov Komisije je priprava priporočil za izboljšanje postopkov in izvedba dodatnih nadzorov, ki kljub temu da jih zakonodajalec ni predvidel, zagotavljajo dodatno jamstvo za pravilnost izdatkov v okviru pogojev za zadevno državo članico. Toda če je neki nadzorni postopek mogoče izpopolniti, to samo po sebi še ne more upravičiti finančnega popravka. Potrebna je neuporaba izrecnih pravil Skupnosti, ki za [Evropski kmetijski usmerjevalni in jamstveni sklad (EKUJS)] povzroči dejansko nevarnost izgub ali pomembne nepravilnosti.“

               9

               V Smernicah so opredeljeni pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za uporabo pavšalnega finančnega popravka v višini 2 %, 5 %, 10 % ali 25 % prijavljenih izdatkov.

         Dejansko stanje in sporna odločba

               10

               Evropska komisija je najprej oktobra in decembra 2004 opravila preiskavo zemljišča v zvezi s pogoji, pod katerimi so danski organi v poslovnih letih od 2002 do 2004 uporabili integrirani administrativni in kontrolni sistem poljščin, nato pa Kraljevino Dansko obvestila, da njeni organi niso upoštevali določb Uredbe Sveta (ES) št. 1251/1999 z dne 17. maja 1999 o uvedbi sistema podpore za pridelovalce določenih poljščin (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 25, str. 322) in Uredbe Sveta (EGS) št. 3508/92 z dne 27. novembra 1992 o vzpostavitvi integriranega upravnega in nadzornega sistema za nekatere programe pomoči Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 13, str. 223).

               11

               Komisija je z dopisom z dne 27. junija 2006 v skladu s členom 8(1) Uredbe Komisije (ES) št. 1663/95 z dne 7. julija 1995 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (EGS) št. 729/70 v zvezi s postopkom za potrditev obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 18, str. 31), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2245/1999 z dne 22. oktobra 1999 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 26, str. 335), Kraljevino Dansko obvestila o ugotovitvah, po izmenjavi dopisov pa je v dopisu, ki ga je 21. februarja 2008 naslovila na to državo članico, navedla, da bi bilo treba za nekatere odhodke, izvedene v poslovnih letih od 2002 do 2004, uporabiti finančne popravke v višini 5 % in 10 %. Ti popravki so znašali 750 milijonov danskih kron (DKK).

               12

               Ker je Kraljevina Danska menila, da je ta popravek neupravičen, je zadevo predložila spravnemu organu.

               13

               Slednji je v poročilu z dne 9. septembra 2008 ugotovil, da stališč navedenih strank ni mogoče uskladiti, in Komisijo pozval, naj ponovno preuči predlog o uporabi popravkov v višini 5 % ter 10 % za vse zadevne odhodke.

               14

               Kot je Komisija navedla v zbirnem poročilu generalnega direktorata (GD) „Kmetijstvo in razvoj podeželja“ z dne 6. januarja 2009 v zvezi z rezultati nadzorov, ki jih je Komisija v skladu s členom 7(4) Uredbe št. 1258/1999 in členom 31 Uredbe št. 1290/2005 opravila v okviru postopka za potrditev obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS (v nadaljevanju: zbirno poročilo), je v sporni odločbi uporabila pavšalne finančne popravke, ki so, odvisno od primera, znašali 2 %, 5 % ali 10 % odhodkov, ki jih je Kraljevina Danska plačala zaradi pomanjkljivosti, ugotovljenih glede kontrol z daljinskim zaznavanjem zemljišč in kontrol glede spoštovanja predpisanih zahtev za površine v prahi.

               15

               Komisija je, prvič, za pomoči, plačane med poslovnima letoma 2003 in 2004, uporabila pavšalni popravek v višini 2 % zaradi finančne škode, povzročene EKUJS, ker Kraljevina Danska v okviru kontrol z daljinskim zaznavanjem ni sprejela popravnih ukrepov, s katerimi so bile parcele izmerjene na podlagi slik visoke ločljivosti (v nadaljevanju: slike VL).

               16

               Drugič, ker je Komisija ugotovila več nepravilnosti v zvezi s površinami v prahi, ki bi lahko upravičevale izključitev financiranja nekaterih odhodkov iz EKUJS, je na podlagi tega ugotovila, da ključne kontrole teh zemljišč niso bile opravljene ali pa so bile opravljene tako slabo, da so bile povsem neučinkovite. Zato je za pomoči, izplačane med poslovnima letoma od 2002 do 2004, uporabila pavšalni popravek, ki je bil določen, odvisno od primera, na 5 % ali 10 % za odpravo finančne škode, povzročene EKUJS.

         Izpodbijana sodba

               17

               Prvič, glede pravil, ki se nanašajo na kontrole z daljinskim upravljanjem, je Splošno sodišče v točkah od 48 do 50 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi Kraljevina Danska morala uporabiti drugo metodo za to, da bi se prepričala o pravilnosti meritev parcel, ki so bile opravljene na podlagi slik VL, in to toliko bolj, ker so bili organi te države članice vsaj od decembra 2002 obveščeni, da je Komisija tak način meritev odsvetovala.

               18

               Splošno sodišče je poleg tega v točki 52 izpodbijane sodbe Komisiji na podlagi člena 22(1) Uredb št. 2419/2001 priznalo prosto izbiro uporabe katerega koli ustreznega sredstva za to, da se prepriča o površini zemljišč, v zvezi s katerimi je bila opravljena kontrola.

               19

               Drugič, glede pravil, ki se nanašajo na kontrole površin v prahi, je Splošno sodišče v točkah od 69 do 85 izpodbijane sodbe najprej podalo razlago člena 19(4) Uredbe št. 2316/1999, s tem da je v nasprotju s stališčem Komisije presodilo, da je vzdrževanje travne ruše na parceli v prahi ustrezen ukrep za njeno ohranitev ter za varstvo okolja. Splošno sodišče pa je v točki 106 izpodbijane sodbe menilo, da kadar se Komisija za utemeljitev resnega in razumnega dvoma opira na več medsebojno neodvisnih dokazov, zadostuje, da je za ugotovitev nezadostnosti načinov izvajanja kontrol potrjen zgolj eden od teh dokazov. Zato je preučilo druge dokaze, ki jih je predložila Komisija.

               20

               Splošno sodišče je najprej opozorilo na obveznost ohranjanja parcel v prahi, ki je naložena državam članicam, nato pa v točkah 93 in 94 izpodbijane sodbe presodilo, da bi se morala v skladu z navedeno določbo travna ruša, ki se vzdržuje na teh parcelah, vzdrževati z namenom ohranitve kmetijskih pogojev teh parcel.

               21

               Dalje, Splošno sodišče je v zvezi s pojmom „stalne meje“ v smislu člena 19(1), drugi pododstavek, (a), Uredbe št. 2316/1999 v točki 101 izpodbijane sodbe presodilo, da je za parcele, na katere se nanaša ta določba, upravičeno plačilo po površini le, če so fizično razmejene. Zato je zavrnilo razlago Kraljevine Danske, da katastrske meje ustrezajo zahtevam navedene določbe.

               22

               Splošno sodišče je glede zatrjevane nezakonitosti pogojev, v zvezi s katerimi je Komisija ugotovila nekatere nepravilnosti, ki so vplivale na površine v prahi, v točki 122 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Kraljevina Danska prosilcu pomoči ne bi smela priznati domneve nedolžnosti, ker je bilo na podlagi kontrol na zemljiščih, ki so bile opravljene po koncu obdobja v prahi, mogoče ugotoviti, da so na zadevnih parcelah bale sena in gradbeni odpadki.

               23

               Splošno sodišče je v točki 123 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija pravilno ugotovila obstoj resnih in razumnih dvomov o zadostnosti kontrol, ki jih je opravila Kraljevina Danska glede parcel, v zvezi s katerimi so bile ugotovljene nekatere nepravilnosti, ne da bi ta država članica navedla trditve, ki bi te dvome lahko odpravile.

               24

               Tretjič, Splošno sodišče je glede zatrjevane bistvene kršitve postopka zavrnilo vse trditve navedene države članice.

               25

               Četrtič, glede pravil, ki se nanašajo na finančne popravke, je Splošno sodišče v točki 168 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija lahko razumno sklepala, da je bila nevarnost izgub za EKUJS velika in je upravičevala pavšalni popravek v višini 5 % ali 10 %.

               26

               Splošno sodišče je zato zavrnilo ničnostno tožbo, ki jo je vložila Kraljevina Danska.

         Predlogi strank

               27

               Kraljevina Danska s pritožbo Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi ter ugodi njenim predlogom, podanim na prvi stopnji, ali, podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.

               28

               Evropska komisija predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov Kraljevini Danski.

         Pritožba

               29

               V utemeljitev svoje pritožbe Kraljevina Danska navaja štiri razloge, ki se nanašajo na napačno razlago člena 15 Uredbe št. 2419/2001, na napačno razlago člena 19(4) Uredbe št. 2316/1999 ter na napačno uporabo prava pri uporabi pravil v zvezi z dokaznim bremenom ter določb v zvezi s pavšalnimi popravki.

               30

               Po mnenju Komisije je treba vse pritožbene razloge zavreči kot nedopustne oziroma jih vsekakor zavrniti kot neutemeljene.

               31

               Najprej je treba torej preučiti splošni ugovor nedopustnosti, ki ga uveljavlja Komisija.

         Splošni ugovor nedopustnosti

               32

               Čeprav je Komisija odgovorila na vsakega od pritožbenih razlogov, ki jih je navedla Kraljevina Danska, se primarno sklicuje na nedopustnost celotne pritožbe, ker naj bi bil njen namen ponovni preizkus dejstev obravnavanega primera in ker naj bi se v bistvu omejevala na ponovitev trditev, predstavljenih na prvi stopnji.

               33

               V zvezi s tem je treba spomniti, da je iz člena 256(1) PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije razvidno, da je pritožba omejena na pravna vprašanja.

               34

               Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če stranka izpodbija način, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se pravna vprašanja, obravnavana v postopku na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če stranka svoje pritožbe ne bi mogla utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je navajala že pred Splošnim sodiščem, bi pritožbeni postopek deloma izgubil pomen (sodba Francija/Komisija, C‑601/11 P, EU:C:2013:465, točka 71).

               35

               Glede te pritožbe zadošča ugotovitev, da – kot izhaja zlasti iz točke 29 te sodbe in v nasprotju s trditvijo Komisije – Kraljevina Danska ne skuša presoje dejanskega stanja, ki jo je opravilo Splošno sodišče, na splošno omajati s ponavljanjem tožbenih razlogov in trditev, ki jih je navajala pred slednjim sodiščem. Pritožnica nasprotno navaja pravna vprašanja, ki so lahko predmet pritožbe.

               36

               Zato je treba zavrniti splošni ugovor nedopustnosti, ki ga uveljavlja Komisija.

               37

               Ker Komisija tako podrobneje uveljavlja nedopustnost nekaterih posebnih pritožbenih razlogov, bodo ti ugovori nedopustnosti obravnavani v okviru zadevnih pritožbenih razlogov.

         Prvi pritožbeni razlog

      Trditve strank

               38

               Kraljevina Danska kot prvi pritožbeni razlog navaja napako, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo pri razlagi člena 15 Uredbe št. 2419/2001 v povezavi s členom 23 te uredbe, ker naj podatkov, pridobljenih s pomočjo naprave globalnega določanja lege (GPS), ne bi bilo mogoče uporabiti za presojo meritev, pridobljenih z daljinskim zaznavanjem, saj dve metodi nujno vodita do različnih rezultatov.

               39

               Splošno sodišče naj poleg tega ne bi natančno predstavilo dejanskega stanja niti naj ne bi zavzelo stališča glede podrobne dokumentacije, s katero se dokazuje, da so danski organi opravili dodatni popravni nadzor.

               40

               Francoska republika trdi, da mora Splošno sodišče preveriti, ali meritev z daljinskim zaznavanjem zagotavlja vsaj enakovredno stopnjo natančnosti, kakor se zahteva za uradne meritve, skladno z nacionalnimi določbami. Nacionalne ukrepe bi bilo vsekakor treba presojati z neko mero tolerance.

               41

               Komisija trdi, da je Splošno sodišče v točki 120 izpodbijane sodbe ugotovilo pomanjkljivosti danskega nadzornega sistema. Vendar naj bi se z uveljavljanim razlogom le izpodbijala ta dejanska presoja.

         Presoja Sodišča

               42

               Kot je pravilno opozorilo Splošno sodišče v točkah od 37 do 41 izpodbijane sodbe, morajo v skladu s členoma 15 in 22(1) Uredbe št. 2419/2001 države članice sprejeti ukrepe, za katere presodijo, da bodo lahko zagotovili učinkovitost nadzora in s tem natančnost meritev, opravljenih z daljinskim zaznavanjem.

               43

               Toda čeprav iz teh določb izhaja, da lahko države članice prosto izbirajo načine za izmero površine enot rabe ali poljine, morajo ti načini izpolnjevati zahtevo po natančnosti.

               44

               Splošnemu sodišču v teh okoliščinah ni mogoče očitati presoje, da bi se Komisija v okviru preizkusa meritev parcel, upravičenih do ureditve površin v prahi, ki so jih opravili danski organi, lahko oprla na drugo metodo od tiste, ki so jo uporabili ti organi.

               45

               Komisija namreč po eni strani v okviru nadzora spoštovanja zahteve po natančnosti, ki je naložena državam članicam, ne more biti zavezana k izključni uporabi metode, ki jo je uporabila ta država, in to še toliko manj, če meni, da druga metoda zagotavlja večjo natančnost.

               46

               Po drugi strani bi naložitev Komisiji, da v tem okviru uporablja merilno metodo, ki so jo uporabili organi zadevne države članice, lahko oslabilo dvostopenjski nadzorni sistem, ki je bil uveden z Uredbo št. 2419/2001.

               47

               Zato lahko Komisija opravi učinkovit preizkus zanesljivosti nacionalnih nadzornih sistemov le, če ima možnost proste izbire metode za nadzor meritev, ki so jih opravili nacionalni organi, ki se ji zdi z vidika natančnosti najustreznejša.

               48

               Glede drugih očitkov je treba spomniti, da presoja dejstev s strani Splošnega sodišča – razen v primeru izkrivljanja dokazov – ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča v pritožbenem postopku.

               49

               Toda z izpodbijanjem dejanske presoje Splošnega sodišča, kot izhaja iz točk 50 in 120 izpodbijane sodbe, Kraljevina Danska Sodišču predlaga, naj opravi ponovno presojo dejstev, ne da bi posebej izpostavljala kateri koli dokaz, na podlagi katerega bi se lahko sklepalo na tako izkrivljanje.

               50

               Zato je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot delno neutemeljen in kot delno nedopusten.

         Drugi pritožbeni razlog

      Trditve strank

               51

               V utemeljitev drugega pritožbenega razloga v zvezi z napako, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo pri razlagi člena 19(4) Uredbe št. 2316/1999, Kraljevina Danska trdi, da ne obstaja nobena obveznost košnje travne ruše na zemljišču v prahi, da se obveznost ohranjanja, določena s to določbo, ne nanaša na travno rušo, in da Splošno sodišče ni pojasnilo pojma „ohranjanje pogojev za kmetijstvo“ na površinah v prahi.

               52

               Kraljevina Danska dodaja, da ne tako pomembna nepravilnost, ki jo je v sporni odločbi upoštevala Komisija, ne more biti temelj za uporabljene finančne popravke.

               53

               Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi odločalo o drugih nepravilnostih, ki jih je ugotovila Komisija in na katerih naj bi temeljila sporna odločba. Toda ta napaka v obrazložitvi izpodbijane sodbe naj bi pritožnici preprečevala pravilno presojo zakonitosti sporne odločbe.

               54

               Splošno sodišče naj poleg tega ne bi odločalo o tožbenih razlogih in dokazih, ki jih je predložila Kraljevina Danska in s katerimi bi bilo mogoče utemeljiti zanesljivost danskega nadzornega sistema.

               55

               Francoska republika trdi, prvič, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da sporne odločbe ni razglasilo za nično, kljub temu da je ugotovilo njeno nezakonitost, in drugič, da se obveznost ohranjanja ne nanaša na travno rušo, temveč na površine v prahi.

               56

               Republika Finska dodaja, da iz besedila člena 19(4) Uredbe št. 2316/1999, ki jo je sprejelo Splošno sodišče, ni mogoče izpeljati razlage.

               57

               Komisija poudarja, da je Splošno sodišče ugotovilo nepravilnosti, katerih obstoja – v zvezi s pogoji upravičenosti do sheme pomoči za nekatere parcele – Kraljevina Danska ni izpodbijala. Ker naj bi bile pomanjkljivosti danskega nadzornega sistema posledica nepravilne razlage ureditve Unije s strani Kraljevine Danske, naj Splošno sodišče ne bi napačno uporabilo prava.

               58

               Komisija glede pomena nepravilnosti trdi, da je bilo na podlagi pregledov na kraju samem mogoče šteti, da te niso bile niti majhne niti nepomembne.

         Presoja Sodišča

               59

               Kraljevina Danska s prvim očitkom Splošnemu sodišču očita, da je člen 19(4), prvi stavek, Uredbe št. 2316/1999 razlagalo tako, da zajema tudi obveznost košnje travne ruše.

               60

               Vendar je treba ugotoviti, da tak očitek temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe.

               61

               Splošno sodišče je namreč najprej, v točki 88 izpodbijane sodbe, opozorilo, da morajo države članice, čeprav lahko se lahko odločijo za ohranjanje travne ruše na površinah v prahi, v skladu z besedilom člena 19(4) Uredbe št. 2316/1999 uporabiti ukrepe, ki so primerni za zagotovitev ohranjanja teh površin, pri čemer morajo travno rušo, če se zanjo odločijo, ohranjati.

               62

               Nato je v točki 93 navedene sodbe pravilno dodalo, da je namen ohranjanja travne ruše na površinah v prahi ohranitev njihovih agronomskih pogojev.

               63

               Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 92 iste sodbe ugotovilo, da je Kraljevina Danska sama trdila, da je bilo odločilno merilo vprašanje, ali so bile površine v prahi še vedno obdelovalne površine med obdobjem, ko se zemlja ne obdeluje.

               64

               Splošno sodišče je nazadnje v točki 94 izpodbijane sodbe menilo, da kar zadeva površine v prahi, ohranjanje travne ruše ni pomenilo izjeme glede na ustrezne ukrepe, ki so jih uporabile države članice v skladu z določbami člena 19(4) Uredbe št. 2316/1999.

               65

               Zato se Splošno sodišče, ki je le opozorilo na nujnost ohranjanja površin v prahi, kot je določena v členu 19(4), prvi stavek, navedene uredbe, ni sklicevalo na obveznost košnje travne ruše, kar je v nasprotju s tem, kar trdi Kraljevina Danska.

               66

               Toda obstoj travne ruše kot ustreznega ukrepa za zagotovitev ohranjanja površine v prahi zadevne države članice ne more razbremeniti obveznosti nadzora, da se ohranja tudi travna ruša. Uresničitev cilja ohranjanja površine v prahi bi bila namreč ogrožena, če se ne bi ohranjala travna ruša.

               67

               Kraljevina Danska z drugim očitkom Splošnemu sodišču očita, da sporne odločbe ni razglasilo za nično in da so po njegovem mnenju, kljub temu da Komisija ohranjanje travne ruše ni opredelila za ustrezen ukrep in je s tem napačno uporabila pravo, druge nepravilnosti, ki niso to ohranjanje in ki jih je ugotovila Komisija, zadostovale za utemeljitev finančnih popravkov, določenih v tej odločbi.

               68

               Nepravilnosti, ki jih je ugotovilo Splošno sodišče, namreč niso bile tako pomembne, da bi lahko upravičile uporabljene popravke.

               69

               Prvič, spomniti je treba, da mora v skladu s sodno prakso Sodišča Komisija, da upraviči finančni popravek, predložiti dokaz o resnem in razumnem dvomu, ki ga ima glede učinkovitosti nadzora, ki ga opravijo nacionalni upravni organi (glej v tem smislu sodbo Grčija/Komisija, C‑300/02, EU:C:2005:103, točka 34).

               70

               Ker je torej Komisija v zvezi s Kraljevino Dansko predložila dokaze, ki niso tisti, ki jih je Splošno sodišče zavrnilo, slednje ni napačno uporabilo prava s tem, da je sporno odločbo potrdilo, ker ti dokazi niso bili izpodbijani.

               71

               Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 112 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Kraljevina Danska ni izpodbijala resničnosti dejanskih ugotovitev Komisije glede nepravilnosti, na katere se nanašajo ti drugi dokazi, in je izpodbijala zgolj obdobje, med katerim so bile te nepravilnosti ugotovljene.

               72

               Drugič, opozoriti je treba, da Kraljevina Danska s tem, da graja Splošno sodišče, ker je to pripisalo prevelik pomen nepravilnostim, za katere se je štelo, da upravičujejo resne in razumne dvome Komisije, Sodišču predlaga ponovno preučitev dejstev, ki jih je Splošno sodišče že presojalo. Toda kakor je bilo poudarjeno v točki 48 te sodbe, tak predlog na stopnji pritožbe ni dopusten.

               73

               Kar zadeva tretji očitek, da naj Splošno sodišče ne bi odločalo o nekaterih dokazih, ki jih je predložila Kraljevina Danska, se je Splošno sodišče s presojo, da je Komisija predložila dokaze, ki izkazujejo njene resne in razumne dvome o učinkovitosti danskega nadzornega sistema, in ker Kraljevina Danska teh dvomov ni odpravila, smelo upravičeno – v točki 125 izpodbijane sodbe – odločiti, da ne preizkusi trditev te države članice v zvezi z drugimi dokazi o nepravilnostih, ki jih je navedla Komisija.

               74

               Poleg tega je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče, temu ne nalaga, da zagotovi razlago, ki bi izčrpno in posamično sledila ugotovitvam, ki jih navajajo stranke v sporu; obrazložitev Splošnega sodišča je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo s tem, zakaj Splošno sodišče ni sprejelo njihovih argumentov, Sodišču pa omogoča, da razpolaga z dovolj elementi za izvajanje nadzora (sodba Edwin/UUNT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, točka 64 in navedena sodna praksa).

               75

               Zato je treba drugi pritožbeni razlog delno zavrniti kot neutemeljen in delno zavreči kot nedopusten.

         Tretji pritožbeni razlog

      Trditve strank

               76

               Kraljevina Danska, ne da bi oporekala načelom glede dokaznega bremena na področju finančnih popravkov, uporabljenih v okviru potrditve obračuna EKUJS, izpodbija uporabo teh načel s strani Splošnega sodišča. Prvič, nepravilnosti, ki jih je ugotovila Komisija med preiskavami zemljišča z zbiranjem vzorcev po koncu obdobja za praho, naj ne bi imele več dokazne moči. Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo s tem, da je od te države članice zahtevalo dokaz, da nepravilnosti niso bile povezane z nobeno od parcel, na katere se je nanašal ukrep površin v prahi.

               77

               Francoska republika, Kraljevina Nizozemska in Kraljevina Švedska v zvezi s tem trdijo, da naloga Kraljevine Danske ni bila dokazati, da v zvezi z nobeno od parcel v prahi ni bila storjena nobena nepravilnost, temveč predložiti dokaz, da ugotovitve Komisije niso bile reprezentativne glede kakovosti nacionalnih kontrol.

               78

               Komisija poudarja, da ji je v skladu s sodno prakso Sodišča priznano zmanjšano dokazno breme. Tako ji zlasti ne bi bilo treba dokazovati obstoja večjih pomanjkljivosti pri uporabi pravil Unije.

         Presoja Sodišča

               79

               Najprej je treba opozoriti, da imajo države članice v okviru potrditve obračuna EKUJS osrednjo vlogo, saj morajo omogočiti, da se zagotovi, da EKUJS financira le intervencije, izvedene v skladu s predpisi prava Unije v okviru skupne ureditve kmetijskih trgov.

               80

               Država članica je namreč v najboljšem položaju za zbiranje in preverjanje podatkov, potrebnih za potrditev obračuna EKUJS (sodba Grčija/Komisija, EU:C:2005:103, točka 36).

               81

               Kot je Splošno sodišče opozorilo v točki 57 izpodbijane sodbe, Komisiji za dokaz obstoja kršitve pravil skupne ureditve kmetijskih trgov ni treba izčrpno dokazati pomanjkljivosti nadzora, ki ga opravijo nacionalni upravni organi, ali nepravilnosti zneskov, ki jih ti sporočijo, temveč mora predložiti dokaz o resnem in utemeljenem dvomu, ki ga ima glede tega nadzora ali zneskov (glej sodbi Nemčija/Komisija, C‑54/95, EU:C:1999:11, točka 35, in Grčija/Komisija, EU:C:2005:103, točka 34).

               82

               Zadevna država članica ne more ovreči ugotovitev Komisije, ne da bi svoje trditve podprla z dokazi, ki izkazujejo obstoj zanesljivega in operativnega nadzornega sistema. Če ji ne uspe dokazati, da so ugotovitve Komisije netočne, te pomenijo elemente, ki lahko povzročijo resne dvome o vzpostavitvi primerne in učinkovite celote ukrepov preverjanja in nadzora (sodbi Italija/Komisija, C‑253/97, EU:C:1999:527, točka 7, in Grčija/Komisija, EU:C:2005:103, točka 35).

               83

               Država članica je zato dolžna predložiti čim podrobnejši in čim popolnejši dokaz o resničnosti svojega nadzora in zneskov ter, odvisno od okoliščin primera, o nepravilnosti trditev Komisije (sodba Grčija/Komisija, EU:C:2005:103, točka 36).

               84

               Splošno sodišče je v tem okviru v točki 107 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija upoštevala, kot je to razvidno iz njenega zbirnega poročila, več nepravilnosti glede pogojev izvajanja nadzora nad parcelami v prahi, ki so upravičevale resen in razumljiv dvom o nacionalnem nadzornem sistemu.

               85

               Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, ko je za zavrnitev trditev Kraljevine Danske ugotovilo, da je slednja predložila zgolj dokaze v zvezi z natančnimi ugotovitvami Komisije med pregledom vzorcev obravnavanih zemljišč, ki je bil povod za njeno zbirno poročilo, ne da bi predložila dokaze v zvezi z vsemi zemljišči v prahi.

               86

               Namreč, prvič, glede na bistveno vlogo držav članic pri potrditvi obračuna EKUJS in na dejansko nezmožnost Komisije, da opravi nadzor vseh zemljišč v prahi v vsaki od držav članic, nadzorni sistem, uveden v okviru te potrditve, Komisiji dopušča, da presojo opre na dokaz resnega in razumnega dvoma, ki ga ima v zvezi z zanesljivostjo nadzora nacionalnih organov na podlagi pregledov zemljišča z zbiranjem vzorcev.

               87

               Drugič, okoliščina, da so bile v obravnavanem primeru nekatere nepravilnosti, kot je obstoj bal sena ali gradbenih odpadkov na površinah v prahi, ugotovljene po koncu obdobja v prahi, ne more omajati dokazne vrednosti teh nepravilnosti, ker ni mogoče izključiti, da te nepravilnosti niso obstajale že v obdobju, ko so bile te površine v prahi. Vsekakor izpodbijanje trenutka, v katerem so bile posamezne nepravilnosti dokumentirane, ne more nadomestiti dokaza o zanesljivosti danskega nadzornega sistema.

               88

               Splošno sodišče je torej pravilno, brez izkrivljanja predloženih dokazov menilo, da je Komisija na podlagi teh nepravilnosti lahko razumno in resno dvomila o zanesljivosti sistema nadziranja zemljišč v prahi, ki so ga izvedli danski organi.

               89

               V teh okoliščinah bi morala Kraljevina Danska predložiti dokaze, ki bi omogočili odpravo takega dvoma in bi dokazovali dejanski neobstoj nepravilnosti ali da so bile ugotovljene nepravilnosti zgolj osamljeni primer, ki ni omajal zanesljivosti navedenega sistema kot celote.

               90

               Toda, prvič, Splošno sodišče je v točkah 119 in 120 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Kraljevina Danska ni izvedla popravljalnih ukrepov v primeru, če so bile uporabljene le slike VL, kot na primer okrepljen nadzor na zemljišču pred koncem obdobja v prahi. V tem okviru je Splošno sodišče v točki 164 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Kraljevina Danska sama priznava pomanjkanje natančnosti nadzora z daljinskim zaznavanjem, ki ga je opravila.

               91

               Drugič, Splošno sodišče je v točkah 121 in 122 izpodbijane sodbe presodilo, da metoda, ki so jo uporabili danski organi in v skladu s katero za prosilca pomoči velja domneva nedolžnosti, pri čemer se šteje, da se nepravilnosti, ki so bile ugotovljene pri kontrolah, ki so jih ti organi opravili na zemljišču po koncu obdobja v prahi, niso nanašale na zadnjenavedeno obdobje, ni bila v skladu s pravili kontrole, ki zagotavljajo zanesljivost sistema.

               92

               Splošno sodišče v teh okoliščinah ni napačno uporabilo prava s presojo, da je Komisija imela možnost sklicevati se na resne in razumne dvome, ki jih je imela o zanesljivosti danskega nadzornega sistema glede na dokaze, ki jih je predložila, in glede na to, da Kraljevina Danska ni izvedla dokaza o stvarnosti njenega nadzora ali njenih podatkov, s predložitvijo dovolj podrobno navedenih in popolnih dokazov.

               93

               Zato je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

         Četrti pritožbeni razlog

      Trditve strank

               94

               S četrtim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na pogoje uporabe pavšalnih finančnih popravkov, Kraljevina Danska najprej trdi, da pravo Unije izrecno ne določa obveznosti košnje zemljišč v prahi. Drugič, ker so nepravilnosti, navedene v sporni odločbi, neznatne, EKUJS ni podvržen dejanski nevarnosti izgub.

               95

               Kraljevina Danska glede zneska pavšalnih finančnih popravkov dodaja, da je Splošno sodišče nenatančno predstavilo svoje trditve in je napačno potrdilo popravke, ki so bili določeni v sporni odločbi na podlagi neznatnih nepravilnosti.

               96

               Francoska republika in Kraljevina Švedska navajata, da bi Splošno sodišče moralo ugotoviti, da pavšalni popravek, uporabljen za nepravilnosti v zvezi z obveznostjo ohranjanja površin v prahi, ni bil utemeljen. Splošno sodišče bi poleg tega moralo odločati o dodatnih nepravilnostih, ki so omenjene v sporni odločbi. V nobenem primeru pa naj po mnenju Republike Finske uporabljeni finančni popravki ne bi bili v sorazmerju z ugotovljenimi nepravilnostmi.

               97

               Komisija trdi, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da Kraljevina Danska ni izpolnila obveznosti zaščite finančnih interesov Evropske unije, ter tako utemeljilo uporabo pavšalnih finančnih popravkov.

         Presoja Sodišča

               98

               Prvič, Splošno sodišče je pravilno presodilo, da je imela Komisija upravičeno resne in razumne dvome glede zanesljivosti danskega nadzornega sistema glede na ugotovljene nepravilnosti in nezmožnost Kraljevine Danske, da te dvome odpravi.

               99

               Kot pa je razvidno iz točke 79 te sodbe, morajo države članice zagotoviti, da EKUJS financira le intervencije, izvedene v skladu s predpisi prava Unije v okviru skupne ureditve kmetijskih trgov. V tem okviru morajo države članice izvajati ključni nadzor, ki poteka na zemljišču.

               100

               V obravnavanem primeru je Komisija na podlagi nepravilnosti, navedenih v točki 87 te sodbe, štela, da pogoji glede površin v prahi še vedno niso bili upoštevani in da je bil nadzor, ki so ga opravili danski organi, pomanjkljiv.

               101

               Drugič, kot je razvidno iz točke 82 te sodbe, Komisiji ni treba izvajati nadzora vseh zemljišč v prahi.

               102

               Zato se je upravičeno oprla na podatke, zbrane po pregledih z zbiranjem vzorcev.

               103

               Toda, Kraljevina Danska na podlagi podatkov, pridobljenih s to metodo, ne more sklepati o velikosti izgube, ki jo je utrpel EKUJS, da bi lahko izpodbijala pavšalne popravke iz sporne odločbe.

               104

               Na eni strani so nepravilnosti, ki jih je ugotovila Komisija, namreč kljub njihovemu neznatnemu pomenu lahko bile temelj za resne in razumne dvome, ki jih je Komisija imela glede zanesljivosti celotnega danskega nadzornega sistema, in so lahko na podlagi Smernic upravičile pavšalne finančne popravke, ki so določeni v sporni odločbi.

               105

               Na drugi strani je treba ob upoštevanju Smernic opozoriti, da lahko Komisija, če ne more natančno oceniti izgub, ki jih je utrpela Unija, določi pavšalni popravek (sodba Belgija/Komisija, C‑418/06 P, EU:C:2008:247, točka 136).

               106

               Ker torej Kraljevina Danska ni predložila dokaza o tem, da so se nepravilnosti, ki jih je ugotovila Komisija, nanašale le na posamične primere, ki niso omajali zanesljivosti danskega nadzornega sistema kot celote, ta država članica ne more trditi, da so uporabljeni pavšalni popravki nesorazmerni glede na ugotovljene nepravilnosti.

               107

               Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

               108

               Iz vseh zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da je treba pritožbo zavrniti v celoti kot delno nedopustno in kot delno neutemeljeno.

         Stroški

               109

               V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se Kraljevini Danski naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov. V skladu s členom 140(1) Poslovnika, v skladu s katerim države članice in institucije, ki so intervenirale v postopku, nosijo svoje stroške, Francoska republika, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska in Kraljevina Švedska nosijo vsaka svoje stroške.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                        1.

                           Pritožba se zavrne.

                        2.

                           Kraljevini Danski se naloži plačilo stroškov.

                        3.

                           Francoska republika, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska in Kraljevina Švedska nosijo svoje stroške.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: danščina.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. septembra 2009.#Akzo Nobel NV in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti.#Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Člen 81(1) ES - Člen 53(1) Sporazuma EGP - Člen 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 - Skupina podjetij - Odgovornost za ugotovljene kršitve - Odgovornost matične družbe za kršitve pravil konkurence, ki so jih storile njene hčerinske družbe - Odločilen vpliv matične družbe - Izpodbojna domneva v primeru 100-odstotnega kapitalskega deleža.#Zadeva C-97/08 P.

text:
      Zadeva C-97/08 P
      Akzo Nobel NV in drugi
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Člen 81(1) ES – Člen 53(1) Sporazuma EGP – Člen 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 – Skupina podjetij – Odgovornost za ugotovljene kršitve – Odgovornost matične družbe za kršitve pravil konkurence, ki so jih storile njene hčerinske družbe – Odločilen vpliv matične družbe – Izpodbojna domneva v primeru stoodstotnega kapitalskega deleža“
      Povzetek sodbe
      1.        Pritožba – Pravni interes – Pritožba, ki lahko prinese korist stranki, ki jo je vložila
      2.        Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost – Pritožba, ki so jo vložile matična družba in
            njene hčerinske družbe zoper sodbo, s katero je bila potrjena odločba Komisije, da se jim naloži globa – Trditve v zvezi z
            domnevo, da matična družba odločilno vpliva na hčerinsko družbo v primeru stoodstotnega lastništva njenega kapitala – Trditve,
            ki pomenijo nadgradnjo razloga, navedenega pred Sodiščem prve stopnje v zvezi z napačnim pripisovanjem solidarne odgovornosti
            matični družbi – Dopustnost
      (Statut Sodišča, člen 58)
      3.        Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina – Spoštovanje pravice do obrambe
      (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23)
      4.        Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za
            presojo – Domneva, da matična družba odločilno vpliva na hčerinsko družbo v primeru stoodstotnega lastništva njenega kapitala
      (člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))
      5.        Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Odgovornost
            matične družbe, ki je ni mogoče šteti za objektivno odgovornost
      (člena 81 ES in 82 ES)
      1.        V okviru te pritožbe je predpostavka za obstoj pravnega interesa pritožnice ta, da lahko pritožba zaradi svojega učinka prinese
         korist za stranko, ki jo je vložila.

      Glede pritožbe, ki so jo vložile matična družba in njene hčerinske družbe zoper sodbo, s katero je bila potrjena odločba Komisije,
         ki vsem pritožnicam nalaga solidarno obveznost za plačilo globe zaradi kršitve konkurenčnih pravil, imajo matična družba in
         hčerinske družbe pravni interes za razveljavitev izpodbijane sodbe. Glede hčerinskih družb bi se z razglasitvijo ničnosti
         izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na odgovornost matične družbe, spremenil njihov položaj, zlasti glede posledic, ki
         izhajajo iz pravil o solidarni odgovornosti.

      (Glej točke od 33 do 35.)
      2.        Če v okviru pritožbe, ki jo vložijo matična družba in njene hčerinske družbe zoper sodbo, s katero je bila potrjena odločba
         Komisije, da se jim naloži globa zaradi kršitve konkurenčnih pravil, pritožnice navajajo trditve v zvezi z domnevo, da matična
         družba odločilno vpliva na hčerinsko družbo v primeru stoodstotnega lastništva njenega kapitala, je treba te trditve šteti
         kot nadgradnjo razloga v zvezi z napačnim pripisovanjem solidarne odgovornosti matični družbi, v skladu s katerim slednja
         ne vpliva odločilno na poslovno ravnanje svojih hčerinskih družb in z njimi ne tvori gospodarske enote. Če je bil ta razlog
         naveden v postopku pred Sodiščem prve stopnje, predmet spora, ki ga je obravnavalo, ni bil spremenjen. V okviru pritožbe so
         torej takšne trditve dopustne.

      (Glej točko 39.)
      3.        Kršitev konkurenčnega prava Skupnosti je treba brez nejasnosti pripisati pravni osebi, ki ji je mogoče naložiti plačilo glob
         in na katero je treba nasloviti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prav tako je pomembno, da je v obvestilu o ugotovitvah
         o možnih kršitvah navedeno, v zvezi s čim se pravni osebi očitajo navajana dejstva.

      Kadar se Komisija namerava opirati na domnevo, da matična družba odločilno vpliva na hčerinsko družbo v primeru stoodstotnega
         lastništva njenega kapitala, zato da bi spoštovala pravico do obrambe, ni zavezana, da v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih
         kršitvah razen dokazov o lastništvu kapitala matične družbe v njenih hčerinskih družbah predloži druge elemente.

      (Glej točki 57 in 64.)
      4.        Ravnanje hčerinske družbe je mogoče pripisati matični družbi predvsem zato, ker čeprav je drug pravni subjekt, ta hčerinska
         družba na trgu ne ravna samostojno, temveč sledi smernicam matične družbe, zlasti glede poslovnih, organizacijskih in pravnih
         povezav. Tako je tudi zato, ker sta v takšnem primeru matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote
         in zato tvorita eno samo podjetje, kar Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo,
         ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost zadnje ob tej kršitvi.

      V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila
         Skupnosti, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja
         ovrgljiva domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje. V teh okoliščinah za domnevo, da matična
         družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske
         družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene
         njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska
         družba na trgu ravna samostojno.

      Ravnanje hčerinske družbe na trgu ne more biti edini element, da se dokaže odgovornost matične družbe, temveč je bolj eden
         od pokazateljev, da gre za gospodarsko enoto.

      Zato je treba za dokazilo, ali hčerinska družba na trgu ravna samostojno, upoštevati vse elemente v zvezi s poslovnimi, organizacijskimi
         in pravnimi povezavami, ki to hčerinsko družbo povezujejo z matično družbo, ti pa so lahko različni glede na primer in jih
         torej ni mogoče taksativno našteti.

      (Glej točke od 58 do 61, 73 in 74.)
      5.        Konkurenčno pravo Skupnosti temelji na načelu osebne odgovornosti gospodarske enote, ki je storila kršitev. Če je matična
         družba del te gospodarske enote, ki jo lahko sestavlja več pravnih oseb, se zanjo šteje, da je skupaj z drugimi pravnimi osebami
         te enote solidarno odgovorna za kršitev prava Skupnosti. Čeprav matična družba pri kršitvi ni neposredno udeležena, izvaja,
         ob tej predpostavki, odločilen vpliv na hčerinske družbe, ki so pri kršitvi sodelovale. Iz tega izhaja, da se v teh okoliščinah
         matični družbi ne more pripisati objektivne odgovornost.

      (Glej točko 77.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 10. septembra 2009(*)

      „Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Člen 81(1) ES – Člen 53(1) Sporazuma EGP – Člen 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 – Skupina podjetij – Odgovornost za ugotovljene kršitve – Odgovornost matične družbe za kršitve pravil konkurence, ki so jih storile njene hčerinske družbe – Odločilen vpliv matične družbe – Izpodbojna domneva v primeru stoodstotnega kapitalskega deleža“
      V zadevi C‑97/08 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 27. februarja 2008,
      Akzo Nobel NV, s sedežem v Arnhemu (Nizozemska),

      Akzo Nobel Nederland BV, s sedežem v Arnhemu,

      Akzo Nobel Chemicals International BV, s sedežem v Amersfoortu (Nizozemska),

      Akzo Nobel Chemicals BV, s sedežem v Amersfoortu,

      Akzo Nobel Functional Chemicals BV, s sedežem v Amersfoortu,

      ki jih zastopajo C. Swaak, M. van der Woude in M. Mollica, odvetniki,
      pritožnice,
      druga stranka v postopku je
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata X. Lewis in F. Castillo de la Torre, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, sodnika, P. Lindh, sodnica, in A. Arabadjiev (poročevalec),
         sodnik,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 23. aprila 2009
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Akzo Nobel NV (v nadaljevanju: Akzo Nobel), Akzo Nobel Nederland BV (v nadaljevanju: Akzo Nobel Nederland), Akzo Nobel Chemicals
         International BV (v nadaljevanju: Akzo Nobel Chemicals International), Akzo Nobel Chemicals BV (v nadaljevanju: Akzo Nobel Chemicals)
         in Akzo Nobel Functional Chemicals BV (v nadaljevanju: Akzo Nobel Functional Chemicals) s pritožbo Sodišču predlagajo, naj
         razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji
         (T‑112/05, ZOdl., str. II‑5049, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je zadnje zavrnilo njihovo ničnostno tožbo zoper
         Odločbo Komisije št. 2005/566/ES z dne 9. decembra 2004 v zvezi s postopkom iz člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP
         (zadeva C.37.533 – holin klorid) (UL 2005, L 190, str. 22, v nadaljevanju: sporna odločba).

      2        Komisija Evropskih skupnosti je v tej odločbi naslovnikom očitala enotno in nadaljevano kršitev člena 81(1) ES in od 1. januarja
         1994 kršitev člena 53(1) Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL 1994, L 1, str. 3).

       Pravni okvir Skupnosti
      3        Člen 15(2) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL L 13, str. 204),
         določa:

      „Komisija lahko podjetjem ali podjetniškim združenjem z odločbo naloži globo od 1000 do 1.000.000 obračunskih enot ali višjo
         vsoto, ki pa ne presega 10 % prometa v predhodnem poslovnem letu vsakega podjetja, udeleženega pri kršitvi, kadar namerno
         ali iz malomarnosti:

      a)      kršijo člen [81](1) [ES] ali člen [82 ES]; ali
      […]“
      4        Člen 23(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL 2003,
         L 1, str. 1) določa:

      „Komisija lahko podjetjem in podjetniškim združenjem z odločbo naloži globe, kadar naklepno ali iz malomarnosti:
      a)      kršijo člen 81 ali člen 82 Pogodbe; ali
      […]
      Za vsako podjetje ali podjetniško združenje, udeleženo pri kršitvi, globa ne presega 10 % njegovega celotnega prometa v predhodnem
         poslovnem letu.

      […]“
       Dejansko stanje spora
      5        V skladu z ugotovitvami Komisije, na katere se v izpodbijani sodbi sklicuje Sodišče prve stopnje, je dejansko stanje te zadeve
         takšno.

      6        Potem ko je Komisija aprila 1999 od ameriškega proizvajalca prejela prošnjo za ugodno obravnavo, je začela preiskavo v celotni
         industriji holin klorida, ki je zajela obdobje od leta 1992 do konca leta 1998.

      7        Holin klorid spada v skupino vitaminov B-kompleks (vitamin B 4), ki so topni v vodi. Večinoma se uporablja kot krmni dodatek
         v industriji za živalsko krmo. Trg holin klorida poleg proizvajalcev zadeva tudi predelovalce – ki od prvih kupijo izdelek
         v obliki raztopine in ga zanje ali zase predelajo v holin klorid v prahu – ter distributerje.

      8        Pritožnice – pet družb skupine Akzo Nobel – so proizvajalke holin klorida. Družba Akzo Nobel, matična družba skupine, je imela
         v obdobju, na katero se nanaša preiskava Komisije, neposredno ali posredno v lasti 100 % kapitala drugih pritožnic. Zadnjenavedena
         družba je bila lastnica 100 % kapitala hčerinskih družb Akzo Nobel Nederland in Akzo Nobel Chemicals International. Akzo Nobel
         Nederland je bila lastnica 100 % kapitala hčerinske družbe Akzo Nobel Chemicals, ki je bila sama lastnica vseh delnic Akzo
         Nobel Functional Chemicals.

      9        Skupni svetovni promet družbe Akzo Nobel je leta 2003, to je v poslovnem letu neposredno pred sprejetjem sporne odločbe, znašal
         13 milijard EUR.

      10      V zvezi z Evropskim gospodarskim prostorom (EGP) se je izvajal omejevalni sporazum na dveh različnih, vendar tesno povezanih
         ravneh, namreč na svetovni in evropski ravni.

      11      Na svetovni ravni je več severnoameriških in evropskih družb, med katerimi so pritožnice, med junijem 1992 in aprilom 1994
         sodelovalo pri protikonkurenčnih dejavnostih. Samo evropske družbe, med katerimi so pritožnice, so sodelovale na sestankih
         za izvajanje omejevalnega sporazuma na evropski ravni, ki je trajal od marca 1994 do oktobra 1998.

      12      Komisija je dogovore na svetovni in evropski ravni štela za večplastno enotno in trajajočo kršitev v zvezi z EGP, pri kateri
         so severnoameriški proizvajalci sodelovali določen čas, evropski proizvajalci pa vse obdobje.

      13      Komisija je 9. decembra 2004 sprejela sporno odločbo. V členu 1 te odločbe je ugotovila, da je več podjetij, med katerimi
         pritožnice, s sodelovanjem pri številnih sporazumih in usklajenih ravnanjih v zvezi z določanjem cen, razdelitvijo trga in
         dogovorjenimi ukrepi proti konkurentom v sektorju holin klorida v EGP kršilo člen 81(1) ES in člen 53 Sporazuma o EGP.

      14      Glede skupine Akzo Nobel je Komisija odločbo naslovila skupno in solidarno na vse pritožnice. Družbe Akzo Nobel Nederland,
         Akzo Nobel Chemicals International in Akzo Nobel Chemicals oziroma njihovi pravni predhodniki so neposredno sodelovali pri
         kršitvi. Družba Akzo Nobel Functional Chemicals je bila junija 1999 ustanovljena kot hčerinska družba družbe Akzo Nobel Chemicals.
         Zato je Komisija menila, da je bila družba Akzo Nobel Functional Chemicals pravni naslednik matične družbe glede večine dejavnosti
         v sektorju holin klorida, ki jih je prej opravljala matična družba, in bi morala biti zato tudi naslovnik te odločbe.

      15      Komisija je, natančneje, glede družbe Akzo Nobel menila, da je skupaj z drugimi pravnimi osebami skupine Akzo Nobel, naslovnicami
         odločbe, sestavljala gospodarsko enoto, ki je sodelovala pri omejevalnem sporazumu. Komisija je menila, da je ta družba lahko
         izvajala odločilen vpliv na poslovno politiko hčerinskih družb, v katerih ima neposredno ali posredno v lasti celoten kapital,
         in da je bilo mogoče domnevati, da je to dejansko storila. Komisija je zato sklepala o poslovni nesamostojnosti hčerinskih
         družb družbe Akzo Nobel in odločbo naslovila nanjo, čeprav ta pri kršitvi ni sodelovala.

      16      Komisija je menila, da je bila poslovna nesamostojnost družb izvajalk ali poslovnih enot skupine Akzo Nobel prav tako dokazana
         z dokumenti, ki jih je predložila družba Akzo Nobel med upravnim postopkom.

      17      Komisija je v členu 2 sporne odločbe – ob tem, da se je oprla na tržni delež vseh pritožnic, zlasti pa na podatke, navedene
         v točki 9 te sodbe – pritožnicam solidarno naložila globo 20,99 milijona EUR za kršitve, navedene v členu 1 te odločbe.

       Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
      18      Pritožnice pred Sodiščem prve stopnje v podporo svoji ničnostni tožbi zoper sporno odločbo navajajo tri razloge.

      19      Komisija je to tožbo štela za nedopustno, ker ni bila vložena v skladu s členom 21 Statuta Sodišča in členom 44 Poslovnika
         Sodišča prve stopnje, oziroma za očitno neutemeljeno, kar zadeva družbe Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International
         in Akzo Nobel Chemicals, ker v tej tožbi, ki bi jo bilo treba upoštevati kot pet posameznih tožb, niso bili navedeni razlogi,
         s katerimi bi se upravičila razglasitev ničnosti sporne odločbe, v delu, v katerem je bila ugotovljena odgovornost teh družb
         in določen znesek njim naložene globe. Komisija je podredno trdila, da je bilo iz istih razlogov, ne glede na naslovnike odločbe,
         očitno, da hčerinske družbe Akzo Nobel niso imele pravnega interesa za razglasitev ničnosti te odločbe.

      20      Sodišče prve stopnje je v točkah 31 in 32 izpodbijane sodbe zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je podala Komisija.

      21      Z vsebinskega vidika se je prvi tožbeni razlog, ki so ga navedle pritožnice, nanašal na napačno pripisovanje solidarne odgovornosti
         družbi Akzo Nobel, družbe holding, ki ima neposredno ali posredno v lasti 100 % kapitala svojih hčerinskih družb.

      22      Pritožnice so navajale, da bi se odločilni vpliv, ki ga je matična družba morala izvajati, da bi ji bilo mogoče pripisati
         odgovornost za ravnanje njene hčerinske družbe, moral nanašati na njeno poslovno politiko stricto sensu.

      23      Komisija bi zato morala dokazati, prvič, možnost matične družbe, da izvršuje vodstveno pooblastilo tako, da hčerinska družba
         nima nobene samostojnosti pri poslovnem ravnanju, in drugič, dejstvo, da je to pooblastilo izvršila.

      24      Iz sodne prakse Skupnosti naj bi izhajalo, da naj bi bilo za hčerinsko družbo, ki je v stoodstotni lasti, mogoče domnevati,
         da je ravnala po navodilih matične družbe. V teh okoliščinah bi morala hčerinska družba, če bi bila Komisija v takem primeru
         zavezana spoznati za odgovorno le hčerinsko družbo, večinoma sama določati svojo poslovno politiko. Če bi šlo za tak primer,
         bi morala Komisija spet dokazati, da je matična družba v konkretnem primeru dejansko izvajala odločilen vpliv.

      25      Iz tega naj bi izhajalo, da naj enotna organizacija vseh družb, kot je v primeru skupine Azko Nobel, sama po sebi ne bi zadostovala
         za to, da bi bil dokaz o dejanski vpletenosti matične družne nepotreben.

      26      Pritožnice menijo, da so dokazale, da so hčerinske družbe Akzo Nobel večinoma same določale svojo poslovno politiko, prav
         tako pa so ovrgle domnevo, ki jo je postavila Komisija. Menile so, da bi zadnja morala dokazati, da je ta družba imela odločilen
         vpliv na poslovno politiko drugih pritožnic. Komisija naj ne bi izpolnila te obveznosti, ob upoštevanju tega, da naj bi bili
         drugi elementi, kot je lastništvo kapitala, na katere se je oprla zato, da je družbo Akzo Nobel štela za solidarno odgovorno
         za kršitev, nepomembni oziroma napačni.

      27      Glede prvega razloga, ki so ga pritožnice navedle v podporo svoji tožbi, je Sodišče prve stopnje primarno proučilo vprašanje
         pripisovanja matični družbi odgovornosti za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, in navedlo:

      „57      Najprej je treba opozoriti, da pojem podjetja v smislu člena 81 ES vključuje vse gospodarske subjekte, ki imajo enotno organizacijo
         osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki trajno zasledujejo določen gospodarski cilj in so lahko soudeleženi
         pri kršitvi iz te določbe (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T-9/99,
         Recueil, str. II‑1487, točka 54, in navedeno sodno prakso).

      58      Torej ne odnos prigovarjanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev, ampak
         dejstvo, da obe tvorita samo eno podjetje v zgoraj navedenem smislu, omogoča Komisiji, da naslovi Odločbo o naložitvi glob
         matični družbi iz skupine družb. Treba je namreč opozoriti, da konkurenčno pravo Skupnosti priznava, da različne družbe, ki
         pripadajo isti skupini, sestavljajo gospodarski subjekt ter torej podjetje v smislu členov 81 ES in 82 ES, čeprav zadevne
         družbe ne določajo samostojno svojega ravnanja na trgu (sodba Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin
         proti Komisiji, T‑203/01, Recueil, str. II-4071, točka 290).

      59      Prav tako je treba opozoriti, da je treba za uporabo in izvršitev Odločb Komisije na področju prava konkurence kot naslovnika
         take Odločbe določiti subjekt, ki ima pravno osebnost (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 20. aprila 1999
         v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovano „PVC II“, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do
         T-316/94, T‑318/94, T-325/94, T-328/94, T‑329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točka 978).

      60      V posebnem primeru, kadar ima matična družba v lasti 100 % kapitala svoje hčerinske družbe kršiteljice, je podana preprosta
         domneva, da navedena matična družba odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča 25. oktobra
         1983 v zadevi AEG[-Telefunken] proti Komisiji, 107/82, Recueil, str. 3151, točka 50, ter zgoraj v točki 59 navedeno sodbo
         PVC II, točki 961 in 984) in da torej sestavljata samo eno podjetje v smislu člena 81 ES (sodba Sodišča prve stopnje z dne
         15. junija 2005 v zadevi Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 in T-91/03, […] točka 59). Zato mora
         matična družba, ki pred sodiščem Skupnosti izpodbija Odločbo Komisije, s katero ji je bila naložena globa za ravnanje njene
         hčerinske družbe, ovreči to domnevo, tako da predloži dokaze o samostojnosti te hčerinske družbe (sodba Sodišča prve stopnje
         z dne 27. septembra 2006 v zadevi Avebe proti Komisiji, T-314/01, ZOdl., str. II‑3085, točka 136, glej v tem smislu tudi sodbo
         Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I-9925, v nadaljevanju:
         sodba Stora, točka 29).

      61      V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav je res, da se Sodišče v točkah 28 in 29 zgoraj v točki 60 navedene sodbe Stora
         ob stoodstotnem lastništvu kapitala hčerinske družbe sklicuje tudi na druge okoliščine, kot so neprerekanje vpliva, ki ga
         izvaja matična družba na poslovno politiko hčerinske družbe, in skupno zastopanje dveh družb v upravnem postopku, ostaja dejstvo,
         da je Sodišče navedene okoliščine poudarilo, da bi predstavilo vse elemente, s katerimi je Sodišče prve stopnje utemeljilo
         svoje razlogovanje, tako da to ni bilo utemeljeno le na podlagi dejstva, da ima matična družba v lasti ves kapital svoje hčerinske
         družbe. Zato dejstvo, da je Sodišče potrdilo presojo Sodišča prve stopnje, v tej zadevi posledično ne more vplivati na načelo,
         določeno v točki 50 zgoraj v točki 60 navedene sodbe AEG[-Telefunken] proti Komisiji.

      62      V teh okoliščinah za ugotovitev, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija
         dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko nato matično družbo upoštevala kot solidarno
         odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba ne dokaže, da njena hčerinska družba
         v bistvu ne uporablja njenih smernic in zato na trgu ravna samostojno.

      63      Prav tako je v okviru teh uvodnih ugotovitev treba preučiti trditev, ki ima osrednjo vlogo v vlogah tožečih strank, in sicer
         da se domnevni vpliv matične družbe zaradi lastništva vsega kapitala njene hčerinske družbe nanaša na njeno poslovno politiko
         strictu sensu […]. Po mnenju tožečih strank v to politiko sodijo na primer distribucijska strategija in cene. Zato bi lahko matična družba
         na podlagi te trditve ovrgla domnevo, s tem ko bi dokazala, da hčerinska družba brez navodil upravlja z vsemi vidiki svoje
         poslovne politike.

      64      V zvezi s tem je treba navesti, da je sodišče Skupnosti v okviru analize o enotnem gospodarskem subjektu med več družbami,
         ki so del skupine, preučilo, ali bi matična družba lahko vplivala na politiko cen (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 14.
         julija 1972 v zadevi [Imperial Chemical Industries] proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, točka 137, in v zadevi Geigy
         proti Komisiji, 52/69, Recueil, str. 787, točka 45), dejavnosti proizvodnje in distribucije (glej v tem smislu sodbo Sodišča
         z dne 6. marca 1974 v zadevi Istituto Chemioterapico Italiano in Commercial Solvents proti Komisiji, 6/73 in 7/73, Recueil,
         str. 223, točka 37 in točke od 39 do 41), cilje prodaje, bruto marže, stroške prodaje, „cash flow“, zaloge in trženje (sodba
         Sodišča prve stopnje z dne 12. januarja 1995 v zadevi Viho proti Komisiji, T-102/92, Recueil, str. II‑17, točka 48). Vendar
         iz tega ni mogoče sklepati, da sodijo pod pojem poslovne politike hčerinske družbe samo ti vidiki, da bi se lahko za matično
         družbo uporabila člena 81 ES in 82 ES.

      65      Nasprotno pa iz točk 60 in 65, brane v povezavi z uvodnimi izjavami iz zgoraj navedenih točk 57 in 58, izhaja, da mora matična
         družba Sodišču prve stopnje v presojo predložiti vse dokaze o organizacijskih, poslovnih in pravnih povezavah med njo in njeno
         hčerinsko družbo, ki bi po njenem mnenju lahko pokazali, da ne sestavljata enotnega gospodarskega subjekta. Iz tega prav tako
         izhaja, da mora Sodišče prve stopnje pri presoji upoštevati vse dokaze, ki mu jih predložijo stranke, njihova narava in pomembnost
         pa se lahko glede na posebne značilnosti vsake obravnavane zadeve spreminjata.

      66      Glede na te ugotovitve je treba preveriti, ali družba Akzo Nobel in njene hčerinske družbe, naslovnice [sporne odločbe], sestavljajo
         gospodarsko enoto.“

      28      Sodišče prve stopnje je v točkah od 67 do 85 izpodbijane sodbe proučilo različne elemente spisa in presodilo, da pritožnice
         niso uspele ovreči domneve, da je družba Akzo Nobel, matična družba s stoodstotnim deležem v kapitalu hčerinske družbe, imela
         na politiko zadnjih odločilen vpliv. Sodišče prve stopnje je presodilo, da je ta družba skupaj z drugimi pritožnicami tvorila
         podjetje v smislu člena 81 ES, ne da bi bilo treba proučiti, če je vplivala na njihovo ravnanje, in prvi razlog, ki so ga
         pritožnice navedle v podporo svoji tožbi, zavrnilo.

      29      Drugi in tretji tožbeni razlog – ki zadevata kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, ker globa presega 10 % prometa družbe
         Akzo Nobel Functional Chemicals, ustvarjenega leta 2003, in kršitev obveznosti obrazložitve v zvezi s pripisovanjem solidarne
         odgovornosti družbi Akzo Nobel – je Sodišče prve stopnje zavrnilo v točkah 90 in 91 ter v točkah od 94 do 96 sporne odločbe.
         V točki 97 izpodbijane sodbe je tožbo zavrnilo v celoti.

       Predlogi strank
      30      Pritožnice s pritožbo Sodišču predlagajo, naj:

      –        izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem je bil zavrnjen tretji tožbeni razlog v zvezi z napačnim pripisovanjem solidarne
         odgovornosti družbi Akzo Nobel;

      –        sporno odločbo razglasi za nično v delu, v katerem je družbi Akzo Nobel pripisana odgovornost za kršitev, in
      –        Komisiji naloži plačilo vseh stroškov, tako v postopku pred Sodiščem prve stopnje kot v pritožbenem postopku, če se nanašajo
         na pritožbeni razlog, naveden v tej pritožbi.

      31      Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in pritožnicam naloži plačilo stroškov.

       Pritožba
       Dopustnost
       Pravni interes drugih pritožnic kot družbe Akzo Nobel
      32      Komisija v bistvu navaja, da zato, ker se edini pritožbeni razlog nanaša na odgovornost družbe Akzo Nobel, ima samo ta interes
         za razveljavitev izpodbijane sodbe. Glede drugih pritožnic bi bila pritožba dopustna, ker se njihova odgovornost oziroma globa,
         ki jim je bila naložena, ne izpodbija.

      33      Glede tega je treba spomniti, da je predpostavka za obstoj pravnega interesa pritožnice ta, da lahko pritožba zaradi svojega
         učinka prinese korist za stranko, ki jo je vložila (glej v tem smislu sklep z dne 8. aprila 2008 v zadevi Saint‑Gobain Glass
         Deutschland proti Komisiji, C‑503/07 P, ZOdl., str. I‑2217, točka 48 in navedena sodna praksa).

      34      V tem primeru je bila z izpodbijano sodbo potrjena sporna odločba, ki vsem pritožnicam nalaga solidarno obveznost za plačilo
         globe 20,99 milijona EUR, ki jo je naložila Komisija. Iz tega izhaja, da imajo družbe Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals
         International, Akzo Nobel Chemicals in Akzo Nobel Functional Chemicals pravni interes za razveljavitev izpodbijane sodbe (glej
         po analogiji sklep Sodišča prve stopnje z dne 2. avgusta 2001 v zadevi Saxonia Edelmetalle proti Komisiji, T‑111/01 R, Recueil,
         str. II‑2335, točka 17).

      35      Z razglasitvijo ničnosti izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na odgovornost družbe Akzo Nobel, bi se spremenil položaj
         njenih hčerinskih družb, zlasti glede posledic, ki izhajajo iz pravil o solidarni odgovornosti.

      36      V teh okoliščinah je treba zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila Komisija v zvezi s pravnim interesom družb Akzo
         Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International, Akzo Nobel Chemicals in Akzo Nobel Functional Chemicals.

       Obstoj novega razloga, prvič podanega v okviru pritožbe
      37      Komisija prav tako poudarja, da je edini pritožbeni razlog nov razlog, prvič predstavljen v pritožbenem postopku, in je torej
         nedopusten v delu, ki vsebuje navedbe, ki jih pritožnice v postopku pred Sodiščem prve stopnje niso navedle. S tem razlogom
         naj bi zadnje izpodbijale tudi obstoj domneve, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinsko družbo, če je lastnica 100
         % njenega kapitala, medtem ko pred Sodiščem prve stopnje obstoja te domneve ne bi nikoli izpodbijale, in bi z namenom, da
         bi jo ovrgle, priznale, da se v tem primeru lahko uporabi. Prav tako bi bile nedopustne trditve pritožnic v zvezi z upoštevnim
         predmetom dejavnosti hčerinske družbe, v kateri ima matična družba odločilen vpliv.

      38      Na podlagi člena 118 Poslovnika Sodišča se člen 42(2) istega poslovnika, ki načeloma prepoveduje navajanje novih razlogov
         med postopkom, uporablja v postopku pred Sodiščem, katerega predmet je pritožba zoper odločbo Sodišča prve stopnje. V okviru
         pritožbe je pristojnost Sodišča torej omejena na preizkus presoje razlogov, ki jih je obravnavalo Sodišče prve stopnje (glej
         zlasti sodbo z dne 18. januarja 2007 v zadevi PKK in KNK proti Svetu, C‑229/05 P, ZOdl., str. I‑439, točka 61). Če bi namreč
         stranka pred Sodiščem lahko prvič navajala razlog, na katerega se pred Sodiščem prve stopnje ni sklicevala, bi ji to omogočalo,
         da Sodišču predloži zadevo, katere predmet je širši kot tisti, o katerem je odločalo Sodišče prve stopnje (glej v tem smislu
         sodbo z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P
         in C‑213/02 P, ZOdl., str. I‑5425, točka 165).

      39      Glede tega je treba navesti, da so pritožnice v postopku pred Sodiščem prve stopnje navedle tožbeni razlog v zvezi z napačnim
         pripisovanjem solidarne odgovornosti družbi Akzo Nobel, s katerim so poudarile, da ta ni odločilno vplivala na poslovno ravnanje
         svojih hčerinskih družb in z njimi ni tvorila gospodarske enote. Zato je treba trditve, ki so jih pritožnice navedle pred
         Sodiščem v zvezi z domnevo, da matična družba odločilno vpliva na hčerinsko družbo v primeru stoodstotnega lastništva njenega
         kapitala, upoštevati kot nadgradnjo tega razloga. Če so te trditve in trditve v zvezi z upoštevnim predmetom dejavnosti hčerinske
         družbe, v kateri ima matična družba odločilen vpliv, dodatni argumenti, ki se nanašajo na odgovornost družbe Akzo Nobel za
         ravnanja njenih hčerinskih družb, pritožnice niso spremenile predmeta spora, o katerem je odločalo Sodišče prve stopnje.

      40      Torej je treba pritožbo razglasiti za dopustno.

       Utemeljenost
      41      Pritožnice v podporo svoji pritožbi navajajo edini pritožbeni razlog, s katerim trdijo, da je Sodišče prve stopnje napačno
         uporabilo pojem „podjetje“ v smislu člena 81 ES in 23(2) Uredbe št. 1/2003 s tem, da je zavrnilo tožbeni razlog v zvezi z
         napačnim pripisovanjem odgovornosti za kršitev družbi Akzo Nobel. Ta pritožbeni razlog ima dva različna dela.

       Prvi del edinega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno opredelitev dokaznega bremena, ki ga nosi Komisija, glede nesamostojnosti
         hčerinske družbe

      –       Trditve strank
      42      Pritožnice poudarjajo, da je Sodišče prve stopnje uporabilo napačno pravno merilo, da bi ugotovilo, ali so hčerinske družbe
         družbe Akzo Nobel na trgu ravnale samostojno ali ne.

      43      Po mnenju pritožnic mora Komisija običajno dokazati dejansko izvajanje odločilnega vpliva matične družbe na poslovanje svoje
         hčerinske družbe. Da bi Sodišče to dokazno breme olajšalo, bi moralo oblikovati ovrgljivo domnevo.

      44      Sodišče naj bi v zgoraj navedeni sodbi Stora izrecno navedlo, da zgolj stoodstotna udeležba v kapitalu hčerinske družbe ne
         zadošča za dokaz odgovornosti matične družbe, če se izpodbija, da je imela zadnja odločilen vpliv na poslovanje te hčerinske
         družbe. Sodišče naj bi v tej sodbi upoštevalo mnenje generalnega pravobranilca Mischoja, predstavljeno v točki 48 njegovih
         sklepnih predlogov v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, v skladu s katerim je takrat – če je dokazno breme, ki ga nosi
         Komisija, to je, da dokaže, da je matična družba dejansko imela odločilen vpliv na ravnanje svoje hčerinske družbe v primeru
         stoodstotnega lastništva njenega kapitala, olajšano – poleg odstotka udeležbe potreben še dodaten element, vendar je lahko
         v obliki indicev.

      45      Zato bi stoodstotno lastništvo kapitala hčerinske družbe v kombinaciji z obstojem dodatnih indicev ustvarilo domnevo, da hčerinska
         družba na trgu ni ravnala samostojno. Komisija se torej ne bi mogla izogniti svojemu dokaznemu bremenu s tem, da bi se sklicevala
         zgolj na okoliščino, da ima matična družba v lasti 100 % kapitala hčerinske družbe. Predložiti bi morala tudi druge indice,
         ki kažejo na to, da ima matična družba dejansko odločilen vpliv na svojo hčerinsko družbo. Sodišče prve stopnje naj bi kršilo
         to načelo s tem, da je presodilo, da je za ugotovitev, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko svoje hčerinske
         družbe, zadostovalo, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe,.

      46      Poleg tega naj bi Sodišče prve stopnje v dveh drugih sodbah, namreč v sodbah z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler
         proti Komisiji (T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319) in z dne 26. aprila 2007 v združenih zadevah Bolloré in drugi proti Komisiji
         (T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 in T‑136/02, ZOdl., str. II‑947), pravilno
         uporabilo načelo, navedeno v prejšnji točki, s tem, da je presodilo, da čeprav dokaz v zvezi s stoodstotnim deležem matične
         družbe v kapitalu hčerinske družbe močno kaže na to, da lahko prva vpliva na ravnanje svoje hčerinske družbe na trgu, pa ta
         ne zadostuje, da bi se lahko odgovornost za ravnanje hčerinske družbe pripisala matični družbi, zato je poleg odstotka udeležbe
         potreben dodaten element, vendar je lahko v obliki indicev.

      47      Pritožnice Sodišču prve stopnje prav tako očitajo, da je olajšalo dokazno breme Komisije in tako sprejelo razlago tega dokaznega
         bremena, s katero se krši pravica do obrambe. Komisija bi morala v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, in ne le v odločbi,
         predložiti dodatne indice v smislu sodbe Stora, kot jo razlagajo pritožnice. V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah naj
         bi Komisija utemeljila svojo namero, da družbo Akzo Nobel šteje za solidarno odgovorno zgolj zaradi dejstva, da je imela ta
         družba stoodstotni delež v kapitalu družb, ki so sodelovale pri kršitvi. Nasprotno pa naj bi sporna odločba temeljila tudi
         na domnevnih dodatnih indicih v smislu sodbe Sora, ki naj bi bili umetno ustvarjeni, da popačijo elemente pritožnic v odgovoru
         na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

      48      Pritožnice kritizirajo točko 62 izpodbijane sodbe, v kateri naj bi Sodišče prve stopnje – s tem, da je presodilo, da je za
         to, da se zadevna domneva ovrže, treba dokazati, da hčerinska družba v bistvenem ne sledi smernicam matične družbe – sprejelo
         rešitev, da je domnevo mogoče ovreči le, če bi smernice dala matična družba.

      49      Komisija navaja, da okoliščina, da je hčerinska družba pravna oseba, ločena od matične družbe, ne zadostuje za izključitev,
         da se njeno ravnanje pripiše zadnji, zlasti kadar hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma
         ravna v skladu z navodili matične družbe. Nepotrebno bi bilo preveriti, če je ta dejansko izkoristila možnost bistveno vplivati
         na poslovno politiko svoje hčerinske družbe, kadar ima v lasti 100 % njenega kapitala.

      50      Sodišče naj v zgoraj navedeni sodbi Stora o tem načelu ne bi imelo pomislekov. Priznalo naj bi, da se domneva, da matična
         družba izkorišča možnost vplivanja na ravnanje hčerinske družbe, če je zadnja v stoodstotni lasti matične družbe. Po mnenju
         Komisije, če je Sodišče v točki 29 zgoraj navedene sodbe Stora presodilo, da je bilo zakonito, da se je Sodišče prve stopnje
         oprlo na to domnevo, zlasti potem ko je ugotovilo, da se matična družba v upravnem postopku izkazala za edino sogovornico
         Komisije v zvezi z zadevno kršitvijo, se je Sodišče podredno sklicevalo na ta zadnji element kot na dodatni element v prid
         odgovornosti matične družbe za kršitev.

      51      Ta domneva je bila uporabljena v številnih sodbah Sodišča prve stopnje, ob sklicevanju na zgoraj navedeno sodbo Stora, ne
         da bi se njena uporaba podredila predložitvi dodatnih indicev. Zgoraj navedeni sodbi DaimlerChrysler proti Komisiji ter Bolloré
         in drugi proti Komisiji naj ne povzročili dvomov o uporabi te domneve. Sodišče prve stopnje naj bi v teh dveh sodbah zamešalo
         pojem nadzora nad hčerinskimi družbami s pojmom izvrševanja tega nadzora, ker se je to domnevalo samo, kadar je matična družba
         lastnica celotnega kapitala hčerinske družbe. Poleg tega naj bi se dodatni indici proučili pri analizi dokazov, predloženih,
         da bi se ovrgla domneva.

      52      Glede trditve v zvezi s kršitvijo pravice do obrambe Komisija meni, da obstoj domnev v konkurenčnem pravu Skupnosti ni nekaj
         neobičajnega. Komisija naj bi s tem, da zadevno podjetje seznani s tem, da se namerava opreti na domnevo, temu podjetju dala
         možnost, da glede tega zavzame stališče in ji predloži vsakršno listino v podporo svojemu položaju. Ker ima podjetje vse informacije
         v zvezi s svojim notranjim delovanjem, naj bi bila ta razdelitev popolnoma logična.

      53      Glede kritike točke 62 izpodbijane sodbe Komisija navaja, da temelji na zmotni razlagi fraze, vzete iz svojega sobesedila.
         Sodišče prve stopnje naj bi želelo navesti, da je hčerinska družba samostojna gospodarska enota, če ne sledi smernicam svoje
         matične družbe. Tako naj bi bilo bodisi zato, ker smernice niso bile podane, bodisi zato, ker se smernice ne upoštevajo.

      –       Presoja Sodišča
      54      Najprej je treba navesti, da konkurenčno pravo Skupnosti zadeva dejavnosti podjetij (sodba z dne 7. januarja 2004 v združenih
         zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P,
         Recueil, str. I-123, točka 59) in da pojem podjetja zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na
         njihovo pravno obliko in njihov način financiranja (glej zlasti zgoraj navedeno sodb Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji,
         točka 112, ter sodbi z dne 10. januarja 2006 v zadevi Cassa di Risparmio di Firenze in drugi, C-222/04, ZOdl., str. I-289,
         točka 107, in z dne 11. julija 2006 v zadevi FENIN proti Komisiji, C-205/03 P, ZOdl., str. I-6295, točka 25).

      55      Poleg tega je Sodišče natančno navedlo, da je treba pojem podjetja, postavljen v kontekst, razumeti, kot da označuje gospodarsko
         enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (sodba z dne 14. decembra 2006
         v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, ZOdl., str. I‑11987, točka 40).

      56      Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati
         sam (glej v tem smislu sodbe z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I‑4125,
         točka 145, z dne 16. novembra 2000 v zadevi Cascades proti Komisiji, C‑279/98 P, Recueil, str. I‑9693, točka 78, in z dne
         11. decembra 2007 v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I‑10893, točka 39).

      57      Kršitev konkurenčnega prava Skupnosti je treba brez nejasnosti pripisati pravni osebi, ki ji je mogoče naložiti plačilo glob
         in na katero je treba nasloviti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Aalborg
         Portland in drugi proti Komisiji, točka 60, in sodbo z dne 3. septembra 2009 v združenih zadevah Papierfabrik August Koehler
         in drugi proti Komisiji, C‑322/07 P, C‑327/07 P in C‑338/07 P, še neobjavljena v ZOdl., točka 38). Prav tako je pomembno,
         da je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedeno, v zvezi s čim se pravni osebi očitajo navajana dejstva.

      58      Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični družbi, ker – čeprav je ločena pravna
         oseba – ta hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične
         družbe (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točki 132 in 133, in Geigy proti
         Komisiji, točka 44, sodbo z dne 21. februarja 1973 v zadevi Europemballage in Continental Can proti Komisiji, 6/72, Recueil,
         str. 215, točka 15, in zgoraj navedeno sodbo Stora, točka 26), zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav,
         ki povezujejo pravni enoti (glej po analogiji zgoraj navedeni sodbi Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 117,
         ter ETI in drugi, točka 49).

      59      Tako je zato, ker sta v takšnem primeru matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita
         eno samo podjetje v smislu sodne prakse, navedene v točkah 54 in 55 te sodbe. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska
         družba tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi
         na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost zadnje ob tej kršitvi.

      60      V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila
         Skupnosti, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe (glej v tem smislu zgoraj
         navedeno sodbo Imperial Chemicals Industries proti Komisiji, točki 136 in 137), po drugi strani pa obstaja ovrgljiva domneva,
         da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi AEG-Telefunken proti
         Komisiji, točka 50, in Stora, točka 29).

      61      V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija
         dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno
         odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži
         zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Stora, točka 29).

      62      Kot je Sodišče prve stopnje pravilno navedlo v točki 61 izpodbijane sodbe, da čeprav je res, da se Sodišče v točkah 28 in
         29 sodbe Stora poleg na stoodstotno lastništvo kapitala hčerinske družbe sklicuje tudi na druge okoliščine, kot sta neprerekanje
         vpliva, ki ga izvaja matična družba na poslovno politiko hčerinske družbe, in skupno zastopanje dveh družb v upravnem postopku,
         ostane dejstvo, da je Sodišče te okoliščine poudarilo zgolj zato, da bi predstavilo vse elemente, s katerimi je Sodišče prve
         stopnje utemeljilo svoje razlogovanje, in ne zato, da bi uporabo domneve, navedeno v točki 60 te sodbe, podredilo predložitvi
         dodatnih indicev v zvezi z dejanskim vplivanjem matične družbe.

      63      Iz vsega navedenega izhaja, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava s tem, da je presodilo, da je v primeru, ko
         ima matična družba v lasti 100 % kapitala svoje hčerinske družbe, podana preprosta domneva, da ta matična družba odločilno
         vpliva na ravnanje hčerinske družbe.

      64      Ker Komisija, kar zadeva odgovornost za kršitev, ni zavezana, da v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah razen dokazov
         o lastništvu kapitala matične družbe v njenih hčerinskih družbah predloži druge elemente, trditve pritožnic glede kršitve
         njihove pravice do obrambe ni mogoče sprejeti.

      65      Glede očitkov, ki se nanašajo na točko 62 izpodbijane sodbe, zadostuje navedba, da iz te ne izhaja, da je Sodišče prve stopnje
         omejilo možnosti, da se ovrže domneva, omenjena zgoraj v točki 60 te sodbe, zgolj v primerih, ko je matična družba podala
         smernice. Nasprotno, iz točk od 60 do 65 izpodbijane sodbe je razvidno, da je Sodišče prve stopnje v zvezi se tem sprejelo
         relativno široko stališče, zlasti s tem, da je presodilo, da mu mora matična družba v presojo predložiti vse elemente v zvezi
         z organizacijskimi, gospodarskimi in pravnimi povezavami med njo in njeno hčerinsko družbo, s katerimi lahko dokaže, da ne
         tvorita gospodarske enote.

      66      Zato je treba prvi del edinega pritožbenega razloga, ki so ga pritožnice navedle v podporo svoji pritožbi, zavrniti kot neutemeljen.

       Drugi del edinega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno opredelitev pojma poslovne politike hčerinske družbe
      –       Trditve strank
      67      Po mnenju pritožnic je Sodišče prve stopnje napačno menilo, da so drugi vidiki, kot tisti, navedeni v točki 64 izpodbijane
         sodbe, vplivali na poslovno politiko hčerinske družbe, na katero je matična družba odločilno vplivala, in da naj bi bili elementi
         v zvezi z organizacijskimi, poslovnimi in pravnimi povezavami med matično družbo in hčerinsko družbo bistvenega pomena za
         dokaz samostojnosti zadnje.

      68      Poslovna politika naj bi se nanašala na ravnanje na trgu in naj bi bila omejena na proizvodnjo proizvodov in na storitve,
         ki jih podjetje v nekem obdobju prodaja potrošnikom na nekem področju pod nekimi pogoji. Drugih vidikov naj ne bi vključevala.

      69      Po mnenju pritožnic bi razumevanje pojma poslovne politike v širšem smislu od ravnanja hčerinske družbe na trgu pomenilo,
         da se uvede sistem objektivne odgovornosti, ki bi bil v nasprotju z načelom osebne odgovornosti, zagotovljenim s sodno prakso
         Sodišča.

      70      Komisija poudarja, da vprašanje, ali se je treba sklicevati na široko ali ozko opredelitev pojma poslovne politike, ni pomembno
         z vidika opredelitve, ali gre za enotno podjetje, za katerega Sodišče bolj upošteva poslovne in organizacijske povezave, ki
         obstajajo med družbami.

      71      Glede trditve v zvezi z uvedbo sistema objektivne odgovornosti Komisija meni, da načelo objektivne odgovornosti v konkurenčnem
         pravu Skupnosti ne obstaja, ker odločitve Komisije družbam odgovornosti ne nalagajo, ne da bi bila ta dokazana. Če bi se zaradi
         ravnanja hčerinske družbe za odgovorno štela matična družba, ki je v svoji hčerinski družbi stoodstotna lastnica kapitala,
         to ne bi bilo v nasprotju z načelom osebne odgovornosti,.

      –       Presoja Sodišča
      72      Kot je bilo navedeno v točki 58 te sodbe, je mogoče ravnanje hčerinske družbe pripisati matični družbi predvsem zato, ker
         čeprav je drug pravni subjekt, ta hčerinska družba na trgu ne ravna samostojno, temveč sledi smernicam matične družbe.

      73      Iz tega izhaja, kot je navedla tudi generalna pravobranilka v točkah od 87 do 94 sklepnih predlogov, da ravnanje hčerinske
         družbe na trgu ne more biti edini element, da se dokaže odgovornost matične družbe, temveč je bolj eden od pokazateljev, da
         gre za gospodarsko enoto.

      74      Iz točke 58 te sodbe prav tako izhaja, da je treba za dokazilo, ali hčerinska družba na trgu ravna samostojno, upoštevati
         ne le elemente, navedene v točki 64 izpodbijane sodbe, ampak tudi zadevne elemente v zvezi s poslovnimi, organizacijskimi
         in pravnimi povezavami, ki to hčerinsko družbo povezujejo z matično družbo, ti pa so lahko različni glede na primer in jih
         torej ni mogoče taksativno našteti.

      75      Iz tega izhaja, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava, kar zadeva področje, na katerem matična družba vpliva
         na svojo hčerinsko družbo.

      76      Tega zaključka ne omaja trditev pritožnic v zvezi z objektivno odgovornostjo.

      77      V zvezi s tem je treba navesti, kot izhaja tudi iz točke 56 te sodbe, da konkurenčno pravo Skupnosti temelji na načelu osebne
         odgovornosti gospodarske enote, ki je storila kršitev. Če je matična družba del te gospodarske enote, ki jo lahko, kot je
         bilo navedeno v točki 55 te sodbe, sestavlja več pravnih oseb, se zanjo šteje, da je skupaj z drugimi pravnimi osebami te
         enote solidarno odgovorna za kršitev prava Skupnosti. Čeprav matična družba pri kršitvi ni neposredno udeležena, izvaja, ob
         tej predpostavki, odločilen vpliv na hčerinske družbe, ki so pri kršitvi sodelovale. Iz tega izhaja, da se v teh okoliščinah
         matični družbi ne more pripisati objektivna odgovornost.

      78      Iz navedenega izhaja, da je treba zavrniti drugi del edinega pritožbenega razloga, ki so ga pritožnice navedle v podporo svoji
         pritožbi, pritožbo pa kot neutemeljeno v celoti.

       Stroški
      79      V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 118 tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek, se
         neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnicam naloži
         plačilo stroškov, in ker te s svojimi pritožbenimi razlogi niso uspele, se jim naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      1)      Pritožba se zavrne.
      2)      Družbam Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV in Akzo Nobel
            Functional Chemicals BV se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.