title: Sodba Sodišča z dne 18. junija 2002.#Koninklijke Philips Electronics NV proti Remington Consumer Products Ltd.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Združeno kraljestvo.#Približevanje zakonodaje.#Zadeva C-299/99.

text:
      SODBA SODIŠČA
      z dne 18. junija 2002(*)

      „Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 89/104/EGS – Členi 3(1) in (3), 5(1) in 6(1)(b) – Znaki, ki lahko sestavljajo znamko – Znaki, sestavljeni izključno iz oblike blaga“
      V zadevi C-299/99,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Court of Appeal (England
         & Wales) (Civil Division) (Združeno kraljestvo) naslovljen na Sodišče, v postopku

      Koninklijke Philips Electronics NV
      in
      Remington Consumer Products Ltd,

      glede razlage členov 3(1) in (3), 5(1) in 6(1)(b) Prve direktive Sveta št. 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju
         zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 1989, L 40, str. 1).

      SODIŠČE,
      v sestavi G. C. Rodríguez Iglesias, predsednik Sodišča, P. Jann, F. Macken (poročevalka), N. Colneric, S. von Bahr, predsedniki
         senata, C. Gulmann, D. A. O. Edward, A. La Pergola, J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues in C. W. A. Timmermans, sodniki,

      generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      sodna tajnica: D. Louterman-Hubeau, vodja oddelka,
      ob upoštevanju pisnih stališč, ki so jih predložili:
      –        za Koninklijke Philips Electronics NV H. Carr in D. Anderson, QC, ter W. A. Hoyng, profesor, ki jih je na začetku pooblastila
         odvetniška družba Eversheds Solicitors, nato pa odvetniška družba Allen & Overy, solicitors,

      –        za Remington Consumer Products Ltd Lochners Technology Solicitors, solicitors,
      –        za vlado Združenega kraljestva R. Magrill, zastopnica, skupaj s S. Moore, barrister,
      –        za francosko vlado K. Rispal-Bellanger in A. Maitrepierre, zastopnici,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti K. Banks, zastopnica,
      ob upoštevanju poročila za obravnavo,
      na podlagi ustnih stališč Koninklijke Philips Electronics NV, ki sta ga zastopala H. Carr in W. A. Hoyng, Remington Consumer
         Products Ltd, ki sta ga zastopala S. Thorley in R Wyand, QC, vlade Združenega kraljestva, ki sta jo zastopala R. Magrill,
         skupaj z D. Alexandrom, barrister, in Komisije Evropskih skupnosti, ki jo je zastopala K. Banks, na obravnavi 29. novembra
         2000,

      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 23. januarja 2001
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) je s sklepom z dne 5. maja 1999, ki je prispel na Sodišče 9. avgusta istega
         leta, na podlagi člena 234 ES postavilo sedem vprašanj za sprejetje predhodne odločbe glede razlage členov 3(1) in (3), 5(1)
         in 6(1)(b) Prve direktive Sveta št. 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi
         znamkami (UL 1989, L 40, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva).

      2        Ta vprašanja so se pojavila v postopku med družbo Koninklijke Philips Electronics NV (v nadaljevanju: Philips) in družbo Remington
         Consumer Products Ltd (v nadaljevanju: Remington) zaradi kršitve pravic iz registrirane znamke, ki jo je Philips registriral
         na podlagi uporabe v skladu s Trade Marks Act 1938 (zakon o znamkah iz leta 1938).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Namen Direktive je glede na prvo uvodno izjavo približati zakone držav članic o blagovnih znamkah, zato da se odpravijo obstoječe
         neskladnosti, ki lahko ovirajo prost pretok blaga in storitev ter izkrivljajo konkurenco na skupnem trgu.

      4        Kakor pa izhaja iz tretje uvodne izjave Direktive, namen te direktive ni popolno približevanje zakonov o blagovnih znamkah
         v državah članicah.

      5        Člen 2 Direktive, naslovljen „Znaki, ki lahko sestavljajo znamko“, določa:

      „Znamka je lahko sestavljena iz kakršnihkoli znakov, ki jih je mogoče predstaviti grafično, zlasti iz besed vključno z osebnimi
         imeni, slik, črk, števil, oblike blaga ali njegove embalaže, če se s pomočjo teh znakov blago in storitve nekega podjetja
         lahko razlikuje od blaga in storitev drugih podjetij.“

      6        Člen 3 Direktive, ki našteva razloge za zavrnitev ali neveljavnost registracije, določa:

      „1. Kot znamka se ne smejo registrirati ali, če so registrirani, se jih lahko razglasi za neveljavne:
      (a)      znaki, ki ne morejo sestavljati znamke;
      (b)      znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka;
      (c)      znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali označbe, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino,
         namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitev ali druge lastnosti blaga;

      (d)      znamke, ki se sestojijo izključno iz znakov in označb, ki so postali običajni v jezikovni rabi ali v dobroverni ustaljeni
         praksi trgovanja;

      (e)      znaki, sestavljeni izključno iz:
      –        oblike, ki izhaja iz same narave blaga, ali
      –        oblike blaga, ki je nujna za dosego tehničnega učinka, ali
      –        oblike, ki daje blagu bistveno vrednost;
      [...]
      3.      Registracija znamke se ne zavrne, znamka pa se ne razglasi za neveljavno v skladu z odstavkom 1(b), (c) ali (d), če je pred
         datumom prijave za registracijo in z njeno uporabo dobila razlikovalen značaj. Vsaka država članica lahko poleg tega predvidi,
         da ta določba velja tudi, če je znamka dobila razlikovalni učinek po datumu vložitve prijave za registracijo ali po datumu
         registracije.

      [...]“
      7        Člen 5(1), ki ureja pravice iz znamke, določa:

      „1. Registrirana znamka podeljuje imetniku izključne pravice. Imetnik ima pravico, da tretjim osebam prepove, da brez njegovega
         dovoljenja v gospodarskem prometu uporabijo:

      (a)      katerikoli znak, ki je enak znamki, za enako blago ali storitve, za katere je registrirana znamka;
      (b)      katerikoli znak, pri katerem zaradi njegove enakosti ali podobnosti z znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev,
         označenih z znamko in znakom, obstaja verjetnost zmede v javnosti, ki vključuje verjetnost povezovanja med znakom in znamko.“

      8        Člen 6 Direktive, naslovljen „Omejitev učinkov znamke“, določa:

      “1.      Znamka ne daje imetniku pravice, da prepove tretji osebi uporabo v gospodarskem prometu
      (a)      lastnega imena in naslova;
      (b)      označb glede vrste, kakovosti, količine, namena, vrednosti, geografskega izvora, časa proizvodnje blaga ali opravljanja storitve
         ali drugih značilnosti blaga ali storitev;

      (c)      znamke, če je potrebno z njo označiti namen proizvoda ali storitve, zlasti za dodatke ali nadomestne dele,
      ob pogoju, da jih uporablja v skladu z dobrimi poslovnimi običaji.
      [...]“
       Nacionalna ureditev
      9        Registracijo znamk v Združenem kraljestvu je urejal Trade Marks Act 1938. Ta zakon je bil razveljavljen in nadomeščen s Trade
         Marks Act 1994 (zakon o znamkah iz leta 1994), ki izvaja Direktivo in ki vsebuje nekatere nove določbe o registriranih znamkah.

      10      Znamke, ki so bile registrirane na podlagi Trade Marks Act 1938, imajo lahko na podlagi priloge 3 k Trade Marks Act 1994 enak
         učinek, kot če bi bile registrirane na podlagi slednjega.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      11      Leta 1966 je Philips razvil nov tip električnega brivnika s tremi vrtečimi se glavami. Leta 1985 je vložil prijavo znamke,
         ki je bila sestavljena iz grafičnega prikaza oblike in strukture zgornje površine takega brivnika, ki je sestavljena iz treh
         okroglih glav z vrtečimi se britvicami, ki so porazdeljene v obliki enakostraničnega trikotnika. Ta znamka je bila registrirana
         na podlagi Trade Marks Act 1938.

      12      Remington, ki je konkurenčna družba, je začela leta 1995 v Združenem kraljestvu proizvajati in tržiti brivnik DT 55, ki je
         sestavljen iz treh vrtečih se glav, ki sestavljajo enakostranični trikotnik, ki je podobne oblike kot tista, ki jo uporablja
         Philips.

      13      Slednji je tako vložil tožbo zaradi kršitve pravic njegove registrirane znamke proti Remingtonu. Ta pa je z nasprotno tožbo
         predlagal razveljavitev blagovne znake, ki jo je registriral Philips.

      14      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Združeno kraljestvo) je ugodilo nasprotni tožbi
         in je odredilo razveljavitev Philipsove znamke, češ da znak, na katerega se je ta skliceval, ni primeren za razlikovanje zadevnega
         proizvoda od proizvoda drugih podjetij in da je brez slehernega razlikovalnega učinka. Po mnenju tega sodišča je bila sporna
         znamka sestavljena izključno iz znaka, ki se v gospodarskem prometu uporablja za označevanju namena proizvoda, in iz oblike,
         ki je nujna za dosego tehničnega učinka ali daje proizvodu bistveno vrednost. Dodalo je, da čeprav bi bila znamka veljavna,
         naj ne bi bile kršene pravice iz znamke.

      15      Philips je zoper odločbo High Court vložil pritožbo pri Court of Appeal.

      16      Ker so stranke postavile vprašanja o razlagi Direktive, je Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) prekinilo odločanje
         in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      Ali obstaja kategorija znamk, ki se smejo registrirati na podlagi člena 3(1)(b), (c) in (d) ter (3) Direktive Sveta št. 89/104/EGS
         [...], ampak se ne smejo registrirati na podlagi člena 3(1)(a) te direktive (ker te znamke ne omogočajo razlikovanje blaga
         imetnika znamke od blaga drugih podjetij)?

      2.      Ali je oblika (ali del oblike) blaga (in sicer blaga, za katero je znamka registrirana) primerna za razlikovanje blaga v smislu
         člena 2 Direktive le, če vsebuje poljuben arbitrarni element (kot npr. olepšava brez funkcionalnega pomena)?

      3.      Če je udeleženec na trgu edini dobavitelj določenega blaga, ali potem dolgotrajna uporaba znaka, ki je v obliki (ali delu
         oblike) tega blaga in ki ne vsebuje nobenih poljubnih dodatkov, zadošča, da se temu znaku podeli razlikovalni učinek v smislu
         člena 3(3), če zaradi te uporabe znaten del trgovine in javnosti:

      a)      povezuje to obliko s tem udeležencem na trgu in z nobenim drugim podjetjem;
      b)      zaradi pomanjkanja drugačne označbe domneva, da blago s tako obliko izvira od tega udeleženca na trgu?
      4.      a)     Ali se lahko omejitvi na podlagi besedila „sestavljeni izključno iz oblike blaga, ki je nujna za dosego tehničnega učinka“
         iz člena 3(1)(e), druga alinea, izognemo tako, da se dokaže, da obstajajo drugačne oblike, ki omogočajo enak tehnični učinek,
         ali

      b)      se oblika na podlagi te določbe ne sme registrirati, če se dokaže, da bistvene značilnosti te oblike izhajajo le iz tehničnega
         učinka, ali

      c)      obstaja kakšno drugo merilo za ugotovitev, ali se omejitev uporablja, in če obstaja, katero?
      5.      Člen 3(1)(c) Direktive se uporablja za „znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali označbe, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen [...] blaga ali storitve.“
         Člen 6(1)(b) Direktive se uporablja, če tretja oseba uporablja „označbe glede vrste, kakovosti, količine, namena [...] blaga
         ali storitve“. Beseda izključno se tako pojavi v členu 3(1)(c) in je izpuščena v členu 6(1)(b) Direktive. Ali pri pravilni razlagi Direktive izpustitev te
         besede pomeni, da pravice iz znamke, ki je sestavljena iz oblike blaga, čeprav je veljavno registrirana, na podlagi člena
         6(1)(b) niso kršene, če:

      a)      je sporna uporaba oblike blaga označba vrste blaga ali njegovega namena ali pa bi se lahko obravnavala kot taka in
      b)      če zaradi pomanjkanja drugačne označbe znaten del trgovine in javnosti domneva, da blago s tako obliko izvira od imetnika
         te znamke?

      6.      Ali gre izključna pravica, ki jo podeli člen 5(1) tako daleč, da imetniku omogoči, da tretjim osebam prepove uporabo enakih
         ali podobnih znakov, če ta uporaba ne omogoča prepoznave izvora blaga, ali pa se omeji le na prepoved uporabe, ki nakaže izvor
         deloma ali v celoti?

      7.      Ali je uporaba oblike blaga, ki domnevno krši pravice iz znamke, ki je in ki bi se lahko obravnavala kot označba glede vrste
         blaga ali njegovega namena, kljub vsemu označba izvora, če zaradi pomanjkanja drugačne označbe znaten del trgovine in javnosti
         domneva, da blago s tako obliko izvira od imetnika te znamke?“

      17      Philips je z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča 25. aprila 2001, predlagal ponovno odprtje ustnega postopka, ki je
         bil končan 23. januarja 2001 po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca, in/ali združitev te zadeve z zadevami
         Linde AG (C-53/01), Winward Industries (C-54/01) in Rado (C-55/01), v katerih so bili predlogi za sprejetje predhodne odločbe
         Bundesgerichtshof (Nemčija) vpisani v sodnem tajništvu 8. februarja 2001.

      18      Philips za utemeljitev predloga trdi, da bi bilo smiselno, preden se odgovori predložitvenemu sodišču, upoštevati stališča
         Bundesgerichtshof v zadevah, navedenih v prejšnji točki, ki odpirajo podobna vprašanja, in strankama tako dati možnost, da
         glede tega predstavita svoja stališča.

      19      Z dopisoma z dne 8. in 16. maja 2001 je Remington nasprotoval predlogu za ponovno odprtje in/ali združitev.

      20      Sodišče lahko na podlagi člena 61 Poslovnika po uradni dolžnosti, na predlog generalnega pravobranilca ali na predlog strank
         odredi ponovno odprtje ustnega postopka, če meni, da zadeva še ni zrela za presojo ali da so za odločbo pomembne navedbe,
         o katerih se stranke še niso opredelile (glej sodbo z dne 10. februarja 2000 v zadevi Deutsche Post, C-270/97 in C-271/97,
         Recueil, str. I‑929, točka 30).

      21      Sodišče ugotavlja, da ni razloga za združitev te zadeve z zadevami, navedenimi v točki 17 te sodbe, in da ima na voljo vsa
         dejstva in dokaze, ki jih potrebuje za odgovor na vprašanja, predložena v postopku v glavni stvari.

      22      Zaradi tega je treba zavrniti predlog, ki ga je vložil Philips.

       Prvo vprašanje
      23      S prvim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali obstaja kategorija znamk, ki se smejo registrirati na podlagi odstavka
         1(b), (c) in (d) ter odstavka 3 člena 3 Direktive, ampak se ne smejo registrirati na podlagi odstavka 1(a) člena 3 te direktive,
         ker te znamke ne omogočajo razlikovanja blaga imetnika znamke od blaga drugih podjetij.

      24      Philips meni, da s tem vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali obstaja posebna kategorija znamk, ki so, čeprav imajo
         dejansko razlikovalni učinek, pravno brez razlikovalnega učinka. Philips zatrjuje, da ni tako glede na stališče Sodišča v
         sodbi z dne 4. maja 1999 v zadevi Windsurfing Chiemsee (C-108/97 in C-109/97, Recueil, str. I-2779). Poleg izjeme iz člena
         3(1)(e) Direktive velja, da če je neka oblika pridobila razlikovalni učinek v skladu s členom 3 tega predpisa, se razlogi
         za zavrnitev ali neveljavnost iz odstavka 1, od (a) do (d), te direktive ne uporabljajo in se ta oblika ne more obravnavati,
         kot da je pravno brez slehernega razlikovalnega učinka.

      25      Remington navaja, da obstaja velika razlika po eni strani med znaki, ki ne izpolnjujejo pogojev iz člena 2 Direktive, ker
         ne omogočajo razlikovanja med blagom nekega podjetja in blagom drugih podjetij, torej med znaki iz člena 3(1)(a) Direktive
         in po drugi strani znamkami, ki ne izpolnjujejo meril iz člena 3(1), od (b) do (d), te direktive. Medtem ko se prvih v nobenem
         primeru ne da registrirati, čeprav se dokaže „dolgotrajna uporaba“, se slednje lahko registrira v skladu z odstavkom 3 navedene
         določbe, če se dokaže, da so z uporabo pridobile razlikovalni učinek.

      26      Vlada Združenega kraljestva trdi, da če je dokazano, da je neki znak, ki na prvi pogled nima razlikovalnega učinka, kljub
         vsemu pridobil tak učinek, ta znak omogoča, da se blago enega podjetja razlikuje od blaga drugih podjetij v smislu člena 2
         Direktive. V zgoraj navedeni sodbi Windsurfing Chiemsee naj bi Sodišče opozorilo, da Direktiva omogoča registracijo popolnoma
         opisnih (deskriptivnih) besed, ki na prvi pogled ne omogočajo razlikovanja med blagom ali storitvami enega podjetja ter blagom
         in storitvami drugih podjetij v smislu navedenega člena 2, če so te besede dejansko pridobile razlikovalni učinek v smislu
         člena 3(3) Direktive in s tem sekundarni pomen kot znamka.

      27      Francoska vlada zatrjuje, da Direktiva sama po sebi ne onemogoča registracije posebne kategorije znamk. Člen 3 Direktive lahko
         v posameznem primeru privede do izključitve varstva, ki ga znakom podeli znamka, vendar se ne sme razlagati, kot da izključuje
         varstvo določene kategorije znakov per se.

      28      Komisija trdi, da se znamki, ki je pridobila razlikovalni učinek v smislu člena 3(3) Direktive, ne more odreči registracija
         na podlagi člena 3(1)(a) te direktive, ker ta znamka ne omogoča razlikovanja blaga imetnika znamke od blaga drugih podjetij.

       Presoja Sodišča
      29      Najprej je treba spomniti, kakor je določeno v deseti uvodni izjavi direktive, da je varstvo, ki ga zagotovi registrirana
         znamka, katere funkcija je zlasti v zagotavljanju znamke kot označbe izvora.

      30      Tudi iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je bistvena funkcija znamke potrošniku ali končnemu uporabniku zagotoviti identiteto
         izvora blaga ali storitve, ki jih označuje znamka, tako da mu omogoča, da brez možnosti zmede razlikuje to blago ali storitev
         od tistih, ki so drugega izvora, in da mora zato, da lahko znamka izpolnjuje svojo vlogo bistvenega elementa v sistemu neizkrivljene
         konkurence, ki ga želi vzpostaviti Pogodba, ponujati jamstvo, da je vse blago ali storitve, ki jih označuje, bilo izdelano
         ali dobavljeno pod nadzorom enega podjetja, ki lahko odgovarja za njihovo kakovost (glej zlasti sodbi z dne 11. novembra 1997
         v zadevi Loendersloot, C-349/95, Recueil, str. I-6227, točke od 22 do 24, in z dne 29. septembra 1998 v zadevi Canon, C-39/97,
         Recueil, str. I-5507, točka 28).

      31      Ta bistvena naloga znamke izhaja tudi iz besedila in sistematike različnih določb Direktive o razlogih za zavrnitev registracije.

      32      Najprej člen 2 določa, da lahko znamko sestavljajo kakršni koli znaki, če jih je mogoče predstaviti grafično in če se z njimi
         blago in storitve nekega podjetja lahko razlikujejo od blaga in storitev drugih podjetij.

      33      Dalje člen 3(1), od (b) do (d), Direktive določa, da se kot znamka se ne smejo registrirati ali, če so registrirane, se lahko
         razglasijo za neveljavne znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka, opisne znamke in znamke, ki so sestavljene izključno
         iz znakov in označb, ki so postali običajni v jezikovni rabi ali v dobroverni ustaljeni praksi trgovanja (zgoraj navedena
         sodba Windsurfing Chiemsee, točka 45).

      34      Nazadnje pa člen 3(3) Direktive določa znatno olajšavo pravila iz odstavka 1, od (b) do (d), te določbe, s tem ko določa,
         da lahko znak z uporabo pridobi razlikovalen učinek, ki ga na začetku ni imel in da se tako torej lahko registrira kot znamka.
         Znak pod temi pogoji pridobi razlikovalen učinek, ki je predpostavka registracije (glej zgoraj navedeno sodbo Windsurfing
         Chiemsee, točka 44).

      35      Kakor je Sodišče navedlo v točki 46 zgoraj navedene sodbe Windsurfing Chiemsee, razlikovalni učinek znamke, pridobljen z uporabo,
         pomeni ravno tako kot razlikovalni učinek, ki je na podlagi člena 3(1)(b) eden od splošnih pogojev za registracijo znamke,
         da znamka lahko blago, za katero se zahteva registracija, identificira tako, da izvira od določenega podjetja, in ga tako
         razlikuje od blaga drugih podjetij.

      36      Člen 3(1)(a) Direktive sicer določa, da se znaki, ki ne morejo sestavljati znamke, ravno tako ne smejo registrirati ali pa,
         če so registrirani, se jih lahko razglasi za neveljavne.

      37      Vendar iz besedila člena 3(1)(a) in iz sistematike Direktive jasno izhaja, da ta določba v bistvu namerava preprečiti registracijo
         znakov, ki ne morejo sestavljati znamke, to pomeni, da jih ni mogoče grafično predstaviti in/ali pa z njimi ni mogoče razlikovati
         blaga ali storitev enega podjetja od blaga in storitev drugega podjetja.

      38      Tako člen 3(1)(a) Direktive in pravilo iz odstavkov 1, od (b) do (d), te določbe preprečujeta, da bi se registrirali znaki
         ali označbe, ki ne izpolnjujejo enega od dveh pogojev iz člena 2 Direktive, in sicer tistega ki zahteva, da se s temi znaki
         blago in storitve nekega podjetja lahko razlikujejo od blaga in storitev drugih podjetij.

      39      Iz tega izhaja, da ne obstaja kategorija znamk z razlikovalnim učinkom po naravi ali pridobljenim z uporabo, ki ne omogoča
         razlikovanja blaga ali storitev v smislu člena 2 Direktive.

      40      Ob upoštevanju navedenega je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da ne obstaja kategorija znamk, ki se smejo registrirati
         na podlagi odstavka 1, od (b) do (d), ter odstavka 3 Direktive, ampak se ne smejo registrirati na podlagi odstavka 1(a) člena
         3 te direktive, ker s temi znamkami ni mogoče razlikovati blaga imetnika znamke od blaga drugih podjetij.

       Drugo vprašanje
      41      Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali se z obliko blaga (za katero je bil znak registriran) lahko razlikuje
         blago v smislu člena 2 Direktive le, če vsebuje kak poljuben dodatek, kot npr. olepšavo brez funkcionalnega pomena.

      42      Philips trdi, da če obstaja v nasprotju s stališčem, ki ga je zastopal glede prvega vprašanja, kategorija znamk, za katero
         se lahko dokaže, da je pridobila razlikovalni učinek, pa se vseeno z njo blaga ne da razlikovati, ni primerno, da bi se uporabilo
         merilo poljubnega dodatka, ki ga je oblikovalo predložitveno sodišče za ugotavljanje, ali znamke spadajo v to kategorijo.
         Če bi bilo nujno ustvariti posebno kategorijo znamk, s katerimi ni mogoče razlikovati omenjenega blaga, čeprav imajo razlikovalni
         učinek, Philips predlaga, naj se določi alternativno merilo, po katerem bi se morali najprej vprašati, ali je zadevna znamka
         edini praktičen način, kako opisati zadevno blago.

      43      Remington pa meni, da če oblika blaga ne bi vsebovala nobenega poljubnega dodatka, bi bilo blago sestavljeno le iz funkcionalne
         oblike, s katero ni mogoče razlikovati blaga, proizvedenega pod to znamko, od enakega blaga drugega podjetja. V takem primeru
         bi edino poljubni dodatek lahko opravil funkcijo označbe izvora. Remington trdi tudi to, da je stopnja razlikovalnega učinka
         pomemben dejavnik, kajti bolj ko je neki dejavnik opisen, manj je razlikovalen. Zato naj popolnoma opisni znak ne bi omogočal
         razlikovanja med blagom in naj bi bila prisotnost poljubnega dodatka nujna, da znak lahko pridobi razlikovalni učinek.

      44      Vlada Združenega kraljestva trdi, da za ugotovitev, ali se znak lahko uporablja za razlikovanje blaga v smislu člena 2 Direktive,
         ni treba preveriti, ali znak, ki je sestavljen iz oblike, vsebuje kak poljuben ali olepševalen dodatek.

      45      Po mnenju francoske vlade iz členov 2 in 3 Direktive nikakor ne izhaja, da bi oblika blaga omogočila razlikovanje tega blaga
         od blaga drugih podjetij, le če vsebuje poljuben dodatek, ki je olepšava brez funkcionalnega pomena.

      46      Komisija ob upoštevanju svojega stališča o prvem vprašanju predlaga, naj se na drugo vprašanje ne odgovori. Člena 2 in 3(1)(a)
         Direktive nikakor nista neodvisna razloga za zavrnitev registracije znaka zaradi pomanjkanja razlikovalnega učinka.

       Presoja Sodišča
      47      Ugotoviti je treba, da iz člena 2 Direktive izhaja, da ima razlikovalni učinek tista znamka, s katero se lahko glede na izvor
         razlikujejo blago in storitve, za katere se je predlagala registracija. Kakor izhaja iz točke 30 te sodbe, zadostuje, da znamka
         omogoča zadevni javnosti, da razlikuje blago in storitve, ki jih označuje, od blaga in storitev drugega trgovskega izvora
         in da dopušča sklepanje, da je vse blago ali storitve, ki jih označuje, bilo izdelano ali dobavljeno pod nadzorom enega podjetja,
         ki lahko odgovarja za njeno kakovost.

      48      Po drugi strani pa člen 2 Direktive ne razlikuje med različnimi kategorijami znamk. Merila za presojo razlikovalnega učinka
         tridimenzionalnih znamk, kakor so ta v postopku v glavni stvari, torej niso drugačna od tistih, ki se uporabljajo za druge
         kategorije znamk.

      49      Direktiva zlasti ne zahteva, da bi morala oblika blaga, za katero je registriran znak, vsebovati poljuben dodatek. V skladu
         s členom 2 Direktive mora biti zadevna oblika le taka, da se z njo lahko razlikuje blago imetnika znamke od blaga drugih podjetij
         in mora torej le izpolniti svojo bistveno funkcijo, in sicer zagotoviti izvor blaga.

      50      Ob upoštevanju navedenega je treba na drugo vprašanje odgovoriti tako, da ni nujno, da oblika blaga, za katero je bil znak
         registriran, vsebuje poljuben dodatek, kot npr. olepšavo brez funkcionalnega pomena, da se lahko z njo razlikuje blago v smislu
         člena 2 Direktive.

       Tretje vprašanje
      51      S tretjim vprašanju predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, če je bil udeleženec na trgu edini dobavitelj določenega blaga,
         ali potem dolgotrajna uporaba znaka, ki je sestavljen iz oblike blaga, zadostuje, da znak dobi razlikovalni učinek v smislu
         člena 3(3) Direktive, če zaradi te uporabe znaten del trgovine in javnosti povezuje to obliko le s tem udeležencem na trgu
         in z nobenim drugim podjetjem ali domneva zaradi pomanjkanja drugačne označbe, da blago s tako obliko izvira od tega udeleženca
         na trgu.

      52      Philips navaja, da je merilo člena 3(3) Direktive izpolnjeno, če je zaradi dolgotrajne uporabe posebne oblike zadevni del
         trgovine in javnosti prepričan, da blago s tako obliko izvira od natančno določenega podjetja. Med drugim naj bi dejanski
         monopol, ki ga je imel Philips glede blaga s tako obliko, pomenil pomemben dokaz, da je ta oblika pridobila razlikovalni učinek.
         Če neki udeleženec na trgu želi vložiti prijavo za registracijo, ki temelji na pridobitvi razlikovalnega učinka zaradi dolgotrajne
         uporabe, je dejanski monopol praktično predpostavka za registracijo.

      53      Remington meni, da so pri obliki, ki je sestavljena izključno iz funkcionalnih značilnosti, potrebni trdni neizpodbojni dokazi,
         da je bila oblika sama uporabljena kot označba izvora, tako da je ta oblika pridobila sekundarni pomen, ki zadostuje za obrazložitev
         registracije. Če je obstajal dejanski monopol glede dobave blaga, je treba posebej paziti, da se ugotavljanje dejanskega stanja
         omeji na upoštevna dejstva.

      54      Vlada Združenega kraljestva meni, da nobena oblika, za katero se zavrne registracija v smislu člena 3(1)(e) Direktive, ne
         more imeti varstva na podlagi odstavka 3 te določbe, glede na to da se slednji uporablja le za znake, ki bi bili razveljavljeni
         na podlagi odstavka 1, od (b) do (d), iste določbe, in ne za znake, za katere velja člen 3(1)(e). Če pa se registracija za
         obliko ne zavrne na podlagi prej omenjene določbe, vlada Združenega kraljestva trdi, da pogoji iz odstavka 3 omenjenega člena
         niso izpolnjeni, če javnosti blaga ne prepozna zaradi znamke, ampak zaradi monopola dobave blaga.

      55      Francoska vlada meni, da je treba na tretje vprašanje odgovoriti pritrdilno. Razlikovalni učinek, ki se zahteva s členom 3(3)
         Direktive, se lahko izrazi tudi tako, da zaradi uporabe znaten del zadevne trgovine in zadevne javnosti povezuje obliko blaga
         z določenim udeležencem na trgu in z nobenim drugim podjetjem in meni, da blago s tako obliko izvira od tega udeleženca na
         trgu.

      56      Komisija navaja, da so pogoji iz člena 3(3) izpolnjeni, ne glede na to, ali je bil razlikovalni učinek pridobljen z monopolom
         ali kako drugače, če znaten del zadevne javnosti meni, da blago s to znamko izvira od natančno določenega podjetja.

       Presoja Sodišča
      57      Uvodoma je treba navesti, da se znamka, ki se ne sme registrirati na podlagi člena 3(1)(e) Direktive, katere razlaga je predmet
         četrtega vprašanja, nikakor ne sme registrirati na podlagi odstavka 3 te določbe.

      58      Po drugi strani pa člen 3(3) Direktive določa, da lahko znamka, ki se ne sme registrirati na podlagi odstavka 1(b), (c) in
         (d) istega člena, pridobi razlikovalni učinek z dolgotrajno uporabo, ki ga na začetku ni imela, in se tako lahko registrira
         kot znamka. Znamka torej z dolgotrajno rabo pridobi razlikovalni učinek, ki je pogoj za njeno registracijo.

      59      Razlikovalni učinek znamke, vključno z razlikovalnim učinkom, pridobljenim z dolgotrajno uporabo, se mora presojati glede
         na blago ali storitve, za katere je vložena prijava za registracijo.

      60      Kakor izhaja iz točke 51 zgoraj navedene sodbe Windsurfing Chiemsee, se pri presoji razlikovalnega učinka znamke, ki je predmet
         zahteve za registracijo, upoštevajo med drugim del trga, ki ga obvladuje ta znamka, intenzivnost, geografska razširjenost
         in trajanje uporabe te znamke, znesek, ki ga je podjetje namenilo za promocijo te znamke, del zadevne javnosti, ki prepozna,
         da zaradi znamke blago izvira od natančno določenega podjetja, ter izjave gospodarskih zbornic ali drugih poklicnih organizacij.

      61      Sodišče je tudi že razsodilo, da mora pristojni organ, če na podlagi teh podatkov meni, da zadevna javnost ali vsaj njen znaten
         del prepozna, da zaradi znamke blago izvira od natančno določenega podjetja, skleniti, da je pogoj registracije, ki ga zahteva
         člen 3(3) Direktive, izpolnjen (zgoraj navedena sodba Windsurfing Chiemsee, točka 52).

      62      Vendar se okoliščin, v katerih se lahko šteje, da je pogoj, ki ga zahteva člen 3(3) Direktive, izpolnjen, ne more ugotoviti,
         kakor je že pojasnilo Sodišče, le na podlagi splošnih in abstraktnih podatkov, kot je določen odstotek (zgoraj navedena sodba
         Windsurfing Chiemsee, točka 52).

      63      Dalje je pri presoji razlikovalnega učinka znaka, sestavljenega iz oblike blaga in razlikovalnega učinka, pridobljenega z
         uporabo, treba upoštevati, kako bi povprečno obveščen ter razumno pozoren in preudaren potrošnik domnevno pojmoval zadevno
         blago in storitve (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 1998 v zadevi Gut Springheide in Tusky, C-210/96, Recueil, str.
         I-4657, točka 31).

      64      Nazadnje mora dejstvo, da zadevna javnost prepozna, da zadevno blago izvira od natančno določenega podjetja, temeljiti na
         uporabi znamke kot take in tako temeljiti na njeni naravi in učinku, zaradi katerih se z njo lahko razlikuje zadevno blago
         od blaga drugih podjetij.

      65      Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na tretje vprašanje odgovoriti tako, da če je udeleženec na trgu edini dobavitelj
         določenega blaga, dolgotrajna uporaba znaka, ki je sestavljen iz oblike tega blaga, lahko zadošča, da ta znak pridobi razlikovalni
         učinek v smislu člena 3(3) Direktive, če zaradi te uporabe zadevna javnost povezuje to obliko le s tem udeležencem na trgu
         in z nobenim drugim podjetjem ali če domneva, da blago s tako obliko izvira od njega. Nacionalno sodišče pa mora na podlagi
         konkretnih in zanesljivih podatkov preveriti, ali na podlagi konkretnih in zanesljivih podatkov obstajajo okoliščine, v katerih
         je pogoj iz tega predpisa izpolnjen, ali se je upoštevalo, kako bi povprečno obveščen ter razumno pozoren in preudaren potrošnik
         domnevno pojmoval zadevno blago in storitve, in ali zadevna javnost prepozna, da zadevno blago izvira od natančno določenega
         podjetja zaradi uporabi znamke kot take.

       Četrto vprašanje
      66      S četrtim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali se mora člen 3(1)(e), druga alinea, Direktive razlagati
         tako, da se znak, sestavljen izključno iz oblike blaga, ne more registrirati na podlagi te določbe, če se dokaže, da bistvene
         značilnosti te oblike izhajajo le iz tehničnega učinka. Sprašuje se tudi, ali se lahko spregleda razlog za zavrnitev ali neveljavnost
         registracije iz te določbe, če se dokaže, da obstajajo druge oblike, s katerimi se lahko doseže enak tehnični učinek.

      67      Philips trdi, da je namen te določbe Direktive preprečiti pridobitev monopola za določeni tehnični rezultat zaradi varovanja
         znamk. Vendar registracija znamke, sestavljene iz oblike, ki izraža tehnični učinek, ne pomeni nerazumne omejitve niti za
         industrijo niti za izume, če se lahko tak tehnični rezultat doseže z drugimi oblikami, ki jih lahko konkurenčni udeleženci
         na trgu uresničijo brez težav. Philips trdi, da za obliko znamke v postopku v glavni stvari obstajajo številne nadomestne
         rešitve, s katerimi se lahko doseže enak rezultat glede britja, ob enakih stroških kot pri njegovem blagu.

      68      Remington meni, da je jasen pomen člena 3(1)(e) Direktive, da je treba zavrniti registracijo za obliko, ki je nujna za dosego
         tehničnega učinka, v smislu, da izpolnjuje nalogo za dosego tega cilja, ampak ni nujno, da je edina oblika, ki lahko izpolni
         to nalogo. Razlaga, ki jo zastopa Philips, bi tako zožila to omejitev, da bi zaradi tega postala neuporabna in bi zahtevala
         tehnično presojo različnih slik, kar pa bi pomenilo, da Direktiva ne more zagotoviti varovanja javnega interesa.

      69      Vlada Združenega kraljestva trdi, da je treba zavrniti registracijo, če bistvene značilnosti oblike, iz katere je sestavljen
         znak, izhajajo le iz tehničnega učinka.

      70      Po mnenju francoske vlade je namen razloga zavrnitve registracije iz omenjenega člena 3(1)(e), druga alinea, preprečiti, da
         bi se ne obšlo časovno omejeno varstvo tehničnih izumov tako, da bi se uporabil status znamke, katere učinki so potencialno
         trajnejši.

      71      Tako francoska vlada in vlada Združenega kraljestva menita, da razloga za zavrnitev registracije iz člena 3(1)(e), druga alinea,
         Direktive ni mogoče zavrniti, če se dokaže, da obstajajo druge oblike, s katerimi se lahko doseže enak tehnični učinek.

      72      Ob upoštevanju poteka zakonodajnega postopka člena 3(1)(e) Direktive in zaradi nujnosti ozke razlage izjem Komisija meni,
         da je ustrezno merilo obstoj drugih oblik, ki omogočajo dosego iskanega tehničnega učinka.

       Presoja Sodišča
      73      Na podlagi člena 2 Direktive je načeloma znak, sestavljen iz oblike blaga, lahko znamka, če se lahko grafično prikaže in če
         je z njim mogoče razlikovati blago ali storitev enega podjetja od blaga in storitev drugih podjetij.

      74      Razlogi za zavrnitev registracije znakov, sestavljenih iz oblike blaga, so izrecno navedeni v členu 3(1)(e) Direktive. Na
         podlagi te določbe se znaki, ki so sestavljeni izključno iz oblike, ki izhaja iz same narave blaga, ali iz oblike blaga, ki
         je nujna za dosego tehničnega učinka, ali iz oblike, ki daje blagu bistveno vrednost kot znamka, ne smejo registrirati ali,
         če so registrirani, se jih lahko razglasi za neveljavne. V skladu s sedmo uvodno izjavo so bili razlogi za zavrnitev ali neveljavnost
         izčrpno navedeni.

      75      Znamke, ki se ne smejo registrirati zaradi razlogov iz člena 3(1), od (b) do (d), Direktive, lahko pridobijo razlikovalni
         učinek z uporabo v skladu z odstavkom 3 iste določbe. Nasprotno pa znak, ki se ne more registrirati na podlagi člena 3(1)(e)
         Direktive, ne more nikoli pridobiti razlikovalnega značaja za namen člena 3(3) z  uporabo znaka.

      76      Omenjeni člen 3(1)(e) tako ureja nekatere znake, ki ne morejo biti znamke, in pomeni predhodno oviro za preprečevanje registracije
         znaka, sestavljenega izključno iz oblike blaga. Če je izpolnjeno le eno merilo iz te določbe, se znak, sestavljen izključno
         iz oblike blaga ali iz grafičnega prikaza, ne more registrirati kot znamka.

      77      Različne, v členu 3 Direktive določene razloge za zavrnitev registracije je treba razlagati ob upoštevanju splošnega interesa,
         na katerem temelji vsak od njih (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Windsurfing Chiemsee, točke od 25 do 27).

      78      Ratio razlogov za zavrnitev registracije iz člena 3(1)(e) je v tem, da se prepreči, da varstvo pravic iz znamke ne omogoči svojemu
         imetniku monopola nad tehničnimi rešitvami ali uporabnimi značilnostmi blaga, ki jih lahko uporabnik išče tudi pri konkurenčnih
         izdelkih. Člen 3(1)(e) tako želi preprečiti, da se varstvo, ki ga daje pravica iz znamke, ne razširi prek znakov, s katerimi
         se lahko blago ali storitev razlikuje od tistih, ki jih ponujajo konkurenti, in da ne postane zanje ovira, da bi lahko ponujali
         blago z enakimi tehničnimi rešitvami ali uporabnimi lastnostmi v svobodni konkurenci z imetnikom znamke.

      79      Zlasti glede v členu 3(1)(e), druga alinea, Direktive naštetih znakov, sestavljenih izključno iz oblike blaga, ki je nujna
         za dosego tehničnega učinka, je treba ugotoviti, da želi ta določba zavrniti registracijo oblik, katerih bistvene značilnosti
         ustrezajo določeni tehnični funkciji, tako da bi izključnost, ki je lastna pravicam iz znamke, preprečevala, da bi konkurenti
         ponujali blago, ki ima tako funkcijo, ali pa vsaj da bi svobodno izbrali tehnično rešitev, ki jo želijo uporabiti, da bi svoje
         blago opremili s tako funkcijo.

      80      Ker člen 3(1)(e) Direktive sledi cilju v splošnem interesu – da lahko obliko, katere bistvene značilnosti ustrezajo določeni
         tehnični funkciji in so bile izbrane zato, da jo izpolnijo, svobodno uporabljajo vsi – ta določba ne dopušča, da bi se ti
         znaki lahko zaradi registracije znakov kot znamka pridržali le enemu podjetju (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Windsurfing
         Chiemsee, točka 25).

      81      Glede vprašanja, ali se lahko z dokazom obstoja drugačnih oblik, ki omogočajo dosego enakega tehničnega učinka, lahko izognemo
         razlogom za zavrnitev ali neveljavnost registracije iz omenjenega člena 3(1)(e), druga alinea, je treba ugotoviti, da nič
         v besedilu te določbe ne dopušča takega sklepanja.

      82      Z zavrnitvijo registracije omenjenih znakov člen 3(1)(e), druga alinea, Direktive izraža legitimen cilj, da se posameznikom
         ne dovoli uporabiti registracije znamke za pridobitev ali podaljšanje izključnih pravic nad tehničnimi rešitvami.

      83      Če bistvene funkcionalne značilnosti oblike določenega blaga izhajajo le iz tehničnega učinka, omenjeni člen 3(1)(e), druga
         alinea, preprečuje registracijo znaka, sestavljenega iz te oblike, četudi bi bilo mogoče sporni tehnični rezultat doseči z
         drugimi oblikami.

      84      Ob upoštevanju navedenega je treba na četrto vprašanje odgovoriti tako, da se mora člen 3(1)(e), druga alinea, Direktive razlagati
         tako, da se znak, sestavljen izključno iz oblike blaga, ne more registrirati na podlagi te določbe, če se dokaže, da bistvene
         funkcionalne značilnosti te oblike izhajajo le iz tehničnega učinka. Poleg tega dokaz obstoja drugih oblik, ki omogočajo doseganje
         enakega tehničnega učinka, ne privede do odstopa od razlogov za zavrnitev ali neveljavnost registracije iz omenjene določbe.

      85      Predložitveno sodišče opozarja, da presoja vprašanj o kršitvi ne bi bila potrebna, če bi Sodišče sledilo predlagani razlagi
         člena 3 Direktive. Ker je odgovor na četrto vprašanje to razlago potrdil, ni treba odgovoriti na peto, šesto in sedmo vprašanje.

       Stroški
      86      Stroški vlade Združenega kraljestva in francoske vlade ter stroški Komisije, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, se
         ne povrnejo. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem,
         to odloči o stroških.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE
      ob odločanju o vprašanjih, ki jih je predložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), s sklepom z dne 5. maja
         1999, razsodilo:

      1)      Kategorija znamk, ki se smejo registrirati na podlagi člena 3(1), od (b) do (d), in člena 3(3) Prve direktive Sveta 89/104/EGS
            z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, a se ne smejo registrirati
            na podlagi člena 3(1)(a) te direktive, ker s temi znamkami ni mogoče razlikovati blaga imetnika znamke od blaga drugih podjetij,
            ne obstaja.
      2)      Ni nujno, da oblika blaga, za katero je bil znak registriran, vsebuje poljuben dodatek, kot npr. olepšavo brez funkcionalnega
            pomena, da se lahko z njo razlikuje blago v smislu člena 2 Direktive 89/104.
      3)      Če je udeleženec na trgu edini dobavitelj določenega blaga, dolgotrajna uporaba znaka, ki je sestavljen iz oblike tega blaga,
            lahko zadošča, da ta znak pridobi razlikovalni učinek v smislu člena 3(3) Direktive 89/104, če zaradi te uporabe zadevna javnost
            povezuje to obliko le s tem udeležencem na trgu in z nobenim drugim podjetjem ali če domneva, da blago s tako obliko izvira
            od njega. Nacionalno sodišče pa mora na podlagi konkretnih in zanesljivih podatkov preveriti, ali na podlagi konkretnih in
            zanesljivih podatkov obstajajo okoliščine, v katerih je pogoj iz tega predpisa izpolnjen, ali se je upoštevalo, kako bi povprečno
            obveščen ter razumno pozoren in preudaren potrošnik domnevno pojmoval zadevno blago in storitve, in ali zadevna javnost prepozna,
            da zadevno blago izvira od natančno določenega podjetja zaradi uporabi znamke kot take.
      4)      Člen 3(1)(e), druga alinea, Direktive 89/104 je treba razlagati tako, da se znak, sestavljen izključno iz oblike blaga, ne
            more registrirati na podlagi te določbe, če se dokaže, da bistvene funkcionalne značilnosti te oblike izhajajo le iz tehničnega
            učinka. Poleg tega dokaz obstoja drugih oblik, ki omogočajo doseganje enakega tehničnega učinka, ne privede do odstopa od
            razlogov za zavrnitev ali neveljavnost registracije iz omenjene določbe.
      Razglašeno na javni obravnavi v Luxemburgu, 18. junija 2002.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               Colneric

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Puissochet

               Cunha Rodrigues

                     Timmermanns

               Sodni tajnik

                     Predsednik

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča z dne 24. septembra 2002. # Falck SpA in Acciaierie di Bolzano SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči. # Združeni zadevi C-74/00 P in C-75/00 P.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 1. julija 2009. # Operator ARP sp. z o.o. proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči - Sistem pomoči za prestrukturiranje, ki jih je Republika Poljska dodelila proizvajalcu jekla - Odločba o razglasitvi pomoči za delno nezdružljive s skupnim trgom in o odreditvi njihovega vračila - Protokol št. 8 o prestrukturiranju poljske jeklarske industrije - Ničnostna tožba - Pravni interes - Dopustnost - Pojem upravičenca - Člen 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999. # Zadeva T-291/06.

text:
         SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (osmi senat)
      z dne 1. julija 2009 (
            *1
         )
      „Državne pomoči — Sistem pomoči za prestrukturiranje, ki jih je Republika Poljska dodelila proizvajalcu jekla — Odločba, s katero so bile pomoči razglašene za delno nezdružljive s skupnim trgom in je bilo naloženo njihovo vračilo — Protokol št. 8 o prestrukturiranju poljske jeklarske industrije — Ničnostna tožba — Pravni interes — Dopustnost — Pojem upravičenca — Člen 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999“
      V zadevi T-291/06,

         Operator ARP sp. z o.o. s sedežem v Varšavi (Poljska), ki jo je sprva zastopala J. Szymanowska, nato J. Szymanowska in P. Rosiak ter nazadnje P. Rosiak, odvetnika,
      tožeča stranka,
      proti

         Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata C. Giolito in A. Stobiecka-Kuik, zastopnika,
      tožena stranka,
      zaradi predloga za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2006/937/ES z dne 5[.] julij[a] 2005 o državni pomoči C 20/04 (prej NN 25/04) v korist proizvajalca jekla Huta Częstochowa S.A. (UL 2006, L 366, str. 1) v delu, v katerem so nekatere pomoči razglašene za nezdružljive s skupnim trgom in je Republiki Poljski odrejeno, naj zahteva njihovo vračilo,
      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (osmi senat),
      v sestavi M. E. Martins Ribeiro, predsednica, S. Papasavvas in A. Dittrich (poročevalec), sodnika,
      sodna tajnica: K. Pocheć, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 4. septembra 2008
      izreka naslednjo

         Sodbo

         Pravni okvir

               1

               Člen 8 Protokola št. 2 o proizvodih ESPJ k Evropskemu sporazumu z dne 16. decembra 1991 o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Republiko Poljsko na drugi strani (UL 1993, L 348, str. 2; v nadaljevanju: Protokol št. 2) določa:
               „1.   Če lahko vpliva na trgovinsko menjavo med Skupnostjo in Poljsko, je s pravilnim izvajanjem tega sporazuma nezdružljivo naslednje:
               […]

                        iii)

                        državna pomoč kakršne koli vrste, razen odstopanj, dovoljenih na podlagi Pogodbe o ustanovitvi ESPJ.

                  […]
               4.   Pogodbenici priznavata, da lahko [Republika] Poljska v prvih petih letih po začetku veljavnosti tega sporazuma in z odstopanjem od odstavka 1(iii) tega člena v zvezi z ‚jeklarskimi izdelki ESPJ‘ izjemoma dodeljuje državno pomoč za namene prestrukturiranja pod pogojem, da:

                        —

                        je program prestrukturiranja povezan s splošno racionalizacijo in zmanjšanjem celotne proizvodne zmogljivosti na Poljskem,

                        —

                        ta pomoč po koncu obdobja prestrukturiranja vodi k sposobnosti preživetja podjetij, ki jo prejemajo, pod običajnimi tržnimi pogoji,

                        —

                        sta višina in intenzivnost take pomoči strogo omejeni na tisto, kar je absolutno potrebno za obnovitev takšne sposobnosti preživetja, ter se postopoma zmanjšujeta.

                  Pridružitveni svet ob upoštevanju gospodarskega položaja [Republike] Poljske odloči o možnosti podaljšanja predvidenega petletnega obdobja.“

               2

               Z Odločbo Pridružitvenega sveta EU-Poljska št. 3/2002 z dne 23. oktobra 2002 o podaljšanju obdobja, določenega v členu 8(4) Protokola št. 2 (UL 2003, L 186, str. 38) je bilo obdobje, v katerem je bilo Republiki Poljski izjemoma dovoljeno, da v zvezi z ‚jeklarskimi‘ izdelki dodeljuje državno pomoč za prestrukturiranje v skladu s podrobnimi predpisi iz člena 8(4) Protokola št. 2, podaljšano od za dodatnih osem let oziroma do dneva pridružitve Republike Poljske k Evropski uniji. Njen člen 2 določa:
               „[Republika] Poljska predloži […] Komisiji program prestrukturiranja in poslovne načrte, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 8(4) Protokola [št.] 2 in ki jih je ocenil poljski organ, pristojen za nadzor državnih pomoči (Urad za varstvo konkurence in varstvo potrošnikov).“

               3

               S Protokolom št. 8 o prestrukturiranju poljske jeklarske industrije, ki je priloga k Aktu o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji in prilagoditvah [p]ogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL 2003, L 236, str. 948; v nadaljevanju: Protokol št. 8), je bilo Republiki Poljski z odstopanjem od splošnih pravil o državnih pomočeh dovoljeno, da dodeli pomoči za prestrukturiranje svojega jeklarskega sektorja na podlagi pogojev, določenih v načrtu prestrukturiranja, in pod pogoji, določenimi v tem protokolu. Ta protokol zlasti določa:

                        „1.

                        Ne glede na člena 87[ES] in 88[ES] se državna pomoč, ki jo je podelila [Republika] Poljska v namene prestrukturiranja določenim delom poljske jeklarske industrije, šteje za združljivo s skupnim trgom, pod pogojem, da:

                                 —

                                 se obdobje iz člena 8(4) Protokola št. 2 […] podaljša do dne pristopa,

                                 —

                                 se v celotnem obdobju 2002-2006 spoštuje pogoje, ki so določeni v načrtu za prestrukturiranje, na podlagi katerega je bila veljavnost zgornjega protokola podaljšana,

                                 —

                                 se izpolni pogoje, ki so določeni v tem protokolu[,] in

                                 —

                                 se poljski jeklarski industriji od dne pristopa ne izplača nobene državne pomoči za prestrukturiranje.

                        2.

                        […]

                        3.

                        Le podjetja[,] našteta v Prilogi 1 (v nadaljnjem besedilu ‚upravičena podjetja‘), so upravičena do državne pomoči v okviru poljskega programa za prestrukturiranje jeklarstva.

                        4.

                        Upravičeno podjetje ne sme:

                                 (a)

                                 v primeru združitve s podjetjem, ki ni vključeno v Prilogo 1, prenesti koristi od pomoči, ki je bila podeljena upravičenemu podjetju;

                                 (b)

                                 prevzeti sredstev podjetja, ki ni vključeno v Prilogo 1 in ki je v obdobju do 31. decembra 2006 v stečaju.

                        5.

                        […]

                        6.

                        Pomoč za prestrukturiranje, ki se podeli upravičenim podjetjem, se določi z utemeljitvami v odobrenem poljskem načrtu za prestrukturiranje jeklarstva in v posamičnih poslovnih načrtih, kakor jih je odobril Svet. V nobenem primeru pa izplačana pomoč v obdobju 1997-2003 in njen skupni znesek ne presega 3387070000 PLN.
                        […]
                        [Republika] Poljska jeklarski industriji v namene prestrukturiranja ne podeli nobenih nadaljnjih pomoči.

                  […]

                        10.

                        Z vsemi naknadnimi spremembami v splošnem načrtu za prestrukturiranje in v posamičnih načrtih se mora strinjati Komisija in, kadar je to primerno, tudi Svet.

                  […]

                        18.

                        Če spremljanje pokaže, da:
                        […]

                                 (c)

                                 je [Republika] Poljska v obdobju prestrukturiranja jeklarski industriji in predvsem upravičenim podjetjem podelila dodatne nezdružljive državne pomoči,

                           prehodne ureditve iz tega protokola ne veljajo.
                        Komisija naredi vse potrebno, da se od zadevnih podjetij zahteva povrnitev vseh pomoči, ki so bile podeljene s kršenjem pogojev iz tega protokola.“

               4

               Sklep Sveta 2003/588/ES z dne 21. julija 2003 o izpolnjevanju pogojev iz člena 3 Odločbe št. 3/2002 (UL L 199, str. 17) v svojem edinem členu določa:
               „Program prestrukturiranja in poslovni načrti, ki jih je [Republika] Poljska 4. aprila 2003 predložila Komisiji v skladu s členom 2 Odločbe št. 3/2002 […], izpolnjujejo zahteve iz člena 8(4) Protokola št. 2.“

               5

               Uredba Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88] ES (UL L 83, str. 1) v členu 6(1) določa:
               „Odločba o začetku formalnega postopka preiskave vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje predhodno oceno Komisije o značaju pomoči predlaganega ukrepa in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Odločba od zadevne države članice in drugih zainteresiranih strank zahteva, da pošljejo pripombe v predpisanem roku, ki navadno ni daljši od enega meseca. V ustrezno upravičenih primerih lahko Komisija predpisano obdobje podaljša.“

               6

               Člen 7(5) te uredbe določa:
               „Če Komisija ugotovi, da je prijavljena pomoč nezdružljiva s skupnim trgom, sklene, da se pomoč ne sme izvajati (v nadaljnjem besedilu,negativna odločba‘).“

               7

               Člen 14 Uredbe št. 659/1999 določa:
               „1.   Če se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč (v nadaljnjem besedilu,odločba o vračilu‘). Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti.
               2.   Pomoč, ki se vrne na podlagi odločbe o vračilu, vključuje obresti po primerni obrestni meri, ki jo določi Komisija. Obresti se plačajo od datuma, ko je bila nezakonita pomoč na razpolago upravičencu, do datuma vračila.
               3.   […]“

               8

               Člen 20(1) te uredbe določa:
               „Vsaka zainteresirana stranka lahko po odločbi Komisije o začetku formalnega postopka preiskave predloži pripombe na podlagi člena 6. Vsaka zainteresirana stranka, ki je takšne pripombe predložila, in vsak upravičenec individualne pomoči prejme izvod odločbe, ki jo sprejme Komisija na podlagi člena 7.“

         Dejansko stanje spora

               9

               Ta zadeva se nanaša na postopek prestrukturiranja poljskega proizvajalca jekla Huta Częstochowa S.A. (v nadaljevanju: HCz). Prestrukturiranje družbe HCz je potekalo od leta 2002 do 2005. Zaradi tega so bila sredstva HCz prenesena v nove družbe:

                        —

                        leta 2002 je bila ustanovljena družba Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (v nadaljevanju: HSCz), da bi nadaljevala proizvodnjo jekla družbe HCz. Družba HSCz je pri stečajnem upravitelju zakupila proizvodne zmogljivosti družbe HCz in prevzela večino zaposlenih. Matična družba družbe HSCz je bila družba Towarzystwo Finansowe SILESIA sp. z o.o. (v nadaljevanju: TFS), ki je stoodstotno v lasti Republike Poljske;

                        —

                        leta 2004 sta bili ustanovljeni družbi Majątek Hutniczy sp. z o.o. (v nadaljevanju: MH) in Majątek Hutniczy Plus (v nadaljevanju: MH Plus). Njune delnice so bile v stoodstotni lasti družbe HCz. Družba MH je prejela jeklarska sredstva družbe HCz, družba MH Plus pa nekatera druga sredstva, potrebna za proizvodnjo;

                        —

                        sredstva, ki niso povezana s proizvodnjo (imenovana nejeklarska sredstva), in elektrogospodarstvo Elsen so bili preneseni na družbo Operator ARP sp. z o.o. (v nadaljevanju: Operator ali tožeča stranka), ki je odvisna od Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (poljska agencija za industrijski razvoj, ki je v lasti države, v nadaljevanju: ARP), zato da se poplačajo javno pravne terjatve, ki so podvržene prestrukturiranju (davki in prispevki za socialno zavarovanje).

               10

               Komisija je z dopisom z dne 19. maja 2004 obvestila Republiko Poljsko, da bo sprožila formalni postopek preizkusa pomoči za prestrukturiranje, ki je bila podeljena proizvajalcu jekla, družbi HCz. Ta odločba je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (UL C 204, str. 6, v nadaljevanju: odločba o začetku postopka) v izvirnem jeziku (poljščina), pred tem pa v povzetku v drugih uradnih jezikih. Komisija je pozvala druge zainteresirane stranke, naj predložijo svoja stališča glede dejstev in pravne analize, ki jih vsebuje odločba o začetku postopka. Prejela je stališča Republike Poljske in štirih drugih zainteresiranih strank.

               11

               Komisija je na koncu postopka ugotovila, da v nasprotju z njenimi prvotnimi dvomi ukrepi za prestrukturiranje družbe HCz skladno z določbami Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (zakon o javni pomoči podjetjem, ki so pomembna za trg dela, z dne 30. oktobra 2002, Dz. U. št. 213, stališče 1800, kakor je bil spremenjen, v nadaljevanju: zakon iz leta 2002) ne pomenijo državne pomoči v smislu člena 87(1) ES. Nasprotno je Komisija ugotovila, da je družba HCz iz različnih naslovov prejela državno pomoč za obdobje od leta 1997 do 2002. Ugotovila je, da je bila ta deloma združljiva s skupnim trgom, vendar je zahtevala, da se vrne tisti del te pomoči, za katerega meni, da je nezdružljiv s skupnim trgom, in sicer 19.699.452 poljskih zlotov (PLN) (v nadaljevanju: sporna pomoč).

               12

               Komisija je 5. julija 2005 sprejela Odločbo [2006/937/ES] o državni pomoči št. C 20/04 (prej NN 25/04) za [proizvajalko jekla HCz] (UL 2006, L 366, str. 1, v nadaljevanju: Odločba). Njen člen 3 določa:
               „1.   Državna pomoč, ki jo je [Republika] Poljska podelila [HCz] med letom 1997 in majem 2002 kot pomoč za tekoče poslovanje in pomoč za prestrukturiranje zaposlovanja‚ v znesku 19699452 PLN, ni združljiva s skupnim trgom.
               2.   [Republika] Poljska sprejme vse potrebne ukrepe, da pomoč iz odstavka 1, ki je bila nezakonito na razpolago [HCz], izterja od [HCz], [od] Regionalny Fundusz Gospodarczy, [od MH] in [od Operator ARP]. Vsa ta podjetja so solidarno odgovorna.
               Izterjava se izvede brez zamude in v skladu s postopki nacionalne zakonodaje pod pogojem, da dopuščajo takojšnjo in dejansko izvrš[itev] odločbe. Izterjana vsota, vključuje obresti od dne, od katerega so bila sredstva na razpolago [HCz], do njihove dejanske izterjave. Obresti se izračunajo v skladu z določbami iz poglavja V Uredbe […] št. 794/2004.
               3.   […]“

               13

               V skladu s sporazumom z dne 30. septembra 2005, ki je začel veljati , je družba ISD Polska sp. z o.o. (ki je tedaj delovala z družbo ZPD Steel sp. z o.o.; v nadaljevanju: ISD), hčerinska družba v stoodstotni lasti družbe Industrial Union of Donbass Corp. (v nadaljevanju: IUD), pri družbi HCz kupila vse delnice družb MH in MH Plus ter deset drugih hčerinskih družb družbe HCz. S pogodbo, prav tako z dne in z začetkom veljavnosti , je družba ISD pri družbi TFS kupila vse delnice družbe HSCz. Družba ISD je tako postala lastnica družb HSCz, MH, MH Plus in desetih drugih hčerinskih družb družbe HCz.

               14

               Po prodaji je družba HCz spremenila svojo firmo v Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. (v nadaljevanju: RFG). Družba RFG še vedno obstaja in je še vedno v celoti v lasti Republike Poljske, vendar ima le nekaj nepremičnin, ki niso v zvezi z jeklarsko industrijo.

               15

               Komisija je z dopisom z dne 17. februarja 2006 od poljskih organov zahtevala, naj jo seznanijo z obrestno mero, po kateri morajo solidarni dolžniki, navedeni v členu 3(2) Odločbe, vrniti sporne pomoči. Poljski organi so v odgovoru z dne predlagali obrestne mere za vračilo in metodologijo za izračun obresti. Med drugim so predlagali, naj se za osnovo za obdobje od leta 1997 do 1999 uporabi obrestna mera poljskih državnih obveznic po stalni obrestni meri, navedeni v PLN, za pet let, in za obdobje od leta 2000 do pristopa Republike Poljske k Evropski uniji obrestna mera istih obveznic za deset let. Poleg tega so zahtevali, da se ob upoštevanju položaja kapitalskih trgov na Poljskem v tistem obdobju, za katerega so bile značilne zelo visoke, vendar hitro padajoče obrestne mere, opravi letna posodobitev teh obrestnih mer in da se obresti ne obračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa.

               16

               Komisija je v dopisu z dne 7. junija 2006, naslovljenem na poljske organe, ugotovila, da bi morala biti obrestna mera, ki se uporabi za vračilo sporne pomoči, za celotno zadevno obdobje obrestna mera poljskih državnih obveznic s stalno obrestno mero, v PLN, za pet let in da bi se morala v skladu s členom 11(2) Uredbe št. 794/2004 ta obrestna mera uporabiti na podlagi obrestnoobrestnega računa

         Postopek in predlogi strank

               17

               Tožeča stranka je 18. oktobra 2006 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila to tožbo.

               18

               Zaradi delne zamenjave sodnikov Sodišča prve stopnje je bila zadeva dodeljena novemu sodniku poročevalcu. Ta je bil razporejen v osmi senat, ki mu je bila zato dodeljena obravnavana zadeva.

               19

               Na podlagi poročila sodnika poročevalca se je Sodišče prve stopnje (osmi senat) odločilo začeti ustni postopek, postaviti nekatera pisna vprašanja Komisiji in jo pozvati, naj predloži nekatere dokumente. Komisija je na ta poziv odgovorila v predpisanem roku.

               20

               Stranke so na obravnavi 4. septembra 2008 ustno podale navedbe in odgovore na vprašanja Sodišča prve stopnje.

               21

               Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

                        —

                        člen 3(2), prvi pododstavek, Odločbe razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;

                        —

                        Komisiji naloži plačilo stroškov.

               22

               Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

                        —

                        tožbo zavrne kot neutemeljeno;

                        —

                        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

         Pravo

         Dopustnost

      Trditve strank

               23

               Komisija je na obravnavi navedla, da je Republika Poljska izterjala od družb RFG in ISD sporno pomoč in da ti nista vložili tožbe zoper tožečo stranko. Poleg tega naj bi v privatizacijskem sporazumu družba IUD obljubila, da bo družba MH vrnila sporno pomoč. Zato naj tožeča stranka ne bi več imela pravnega interesa.

               24

               Tožeča stranka odgovarja, da lahko po poljskem zakonu subjekti, ki so dejansko vrnili nezakonito pomoč, od nje zahtevajo vračilo izplačanih zneskov, in to v obdobju do deset let od plačila. Tožeča stranka poudarja, da ne ve za obstoj obljube dejanja tretjega družbe IUD za vračilo državne pomoči in da se ne bo mogla sklicevati na določbe privatizacijskega sporazuma, sklenjenega med poljsko vlado in družbo IUD.

         Presoja Sodišča prve stopnje

               25

               Na podlagi ustaljene sodne prakse se za dopustnost ničnostne tožbe, ki jo vloži fizična ali pravna oseba, zahteva, da ima ta obstoječi in dejanski interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta (sklep Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 2005 v združenih zadevah Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia in drugi proti Komisiji, T-228/00, T-229/00, T-242/00, T-243/00, od T-245/00 do T-248/00, T-250/00, T-252/00, od T-256/00 do T-259/00, T-265/00, T-267/00, T-268/00, T-271/00, od T-274/00 do T-276/00, T-281/00, T-287/00 in T-296/00, ZOdl., str. II-787, točka 23).

               26

               Komisija je resda vložila ugovor nedopustnosti zaradi neobstoja pravnega interesa šele v fazi obravnave. Vendar je treba opozoriti, da spadajo pogoji za dopustnost tožbe, zlasti neobstoj pravnega interesa, med procesne predpostavke javnega reda (zgoraj v točki 25 navedeni sklep Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia in drugi proti Komisiji, točka 22; glej v tem smislu tudi sklep Sodišča z dne 7. oktobra 1987 v zadevi d. M. proti Svetu in ESO, 108/86, Recueil, str. 3933, točka 10). Zato lahko Sodišče prve stopnje na podlagi člena 113 Poslovnika po uradni dolžnosti kadar koli preveri, ali ima tožeča stranka pravni interes za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Sniace proti Komisiji, T-141/03, ZOdl., str. II-1197, točka 22).

               27

               V obravnavanem primeru pravnega interesa tožeče stranke ni mogoče zanikati zaradi dejstva, da je sporno pomoč vrnil eden od preostalih subjektov, ki so v Odločbi določeni kot solidarno zavezani za vračilo. Tožeča stranka je namreč navedla, ne da bi ji Komisija glede tega oporekala, da imajo po poljskem zakonu subjekti, ki so dejansko vrnili nezakonito pomoč, možnost, da v desetih letih proti njej vložijo tožbo. V teh okoliščinah je treba šteti, da tožeča stranka ohrani pravni interes za razglasitev ničnosti Odločbe, kajti njena tožba bi lahko, če bi ji bilo ugodeno, odpravila vsakršno tveganje, da bi bila proti njej vložena tožba.

               28

               V zvezi z obljubo dejanja tretjega, na katero se je Komisija sklicevala med obravnavo, zadostuje ugotovitev, da spis ne vsebuje dokumenta, ki bi dokazoval obstoj take zaveze.

               29

               Zato je treba ugovor nedopustnosti, ki ga navaja Komisija, zavrniti.

         Utemeljenost

               30

               Tožeča stranka navaja štiri tožbene razloge, in sicer kršitev pravice do obrambe, neobrazložitev izpodbijane odločbe, napačno razlago členov 87 ES in 88 ES ter člena 14 Uredbe št. 659/1999 in kršitev načel pravne varnosti in sorazmernosti.

         Tožbeni razlog glede kršitve pravice do obrambe
      – Trditve strank

               31

               Tožeča stranka navaja, da čeprav objava obvestila v Uradnem listu načeloma zadošča za to, da se vse zadevne stranke seznanijo z začetkom postopka nadzora državnih pomoči, je vendarle nujno, da Komisija zadostno opredeli okvir preiskave, da ne bi pravica zadevnih strank do predložitve pripomb izgubila pomena.

               32

               Vendar tožeča stranka trdi, da je bilo obvestilo Komisije o začetku postopka oblikovano tako, da ni imela nobenega razloga, da bi menila, da se nanaša nanjo. Odločba o začetku postopka se je nanašala zlasti na proizvajalce jekla, medtem ko je bil subjekt, ki je pristojen za upravljanje javnih terjatev, opisan kot družba, ki ne proizvaja jekla. Poleg tega naj bi tožeča stranka sprejela izvajanje nalog „operatorja“ šele 8. julija 2005, torej po sprejetju Odločbe, tako da naj ne bi imela možnosti predložiti svojih pripomb na ugotovitve Komisije.

               33

               Nazadnje tožeča stranka poudarja, da se opis sporne pomoči v odločbi o začetku postopka nanaša izključno na prestrukturiranje po letu 2003, za katero naj bi Komisija v Odločbi priznala, da ni državna pomoč. Poleg tega naj Republika Poljska ne bi posredovala odločbe o začetku postopka tožeči stranki in naj je tudi ne bi obvestila o potekajočem postopku.

               34

               Komisija zavrača te trditve. Poudarja, da je obrazložitev odločbe o začetku postopka zadoščala, da bi tožeča stranka, ki je bila edini subjekt na Poljskem, pooblaščen za izvajanje nalog „operatorja“, lahko razumela, da bi lahko bila kot subjekt, ki je prevzel sredstva družbe HCz, zavezana za vračilo sporne pomoči.

         – Presoja Sodišča prve stopnje

               35

               Najprej je treba poudariti, da se lahko le država, ki je kot naslovnica izpodbijane odločbe priglasila pomoč, sklicuje na pravo pravico do obrambe. Druge zainteresirane stranke, kot je tožeča stranka, so vključene v upravni postopek, ne da bi se lahko sklicevale na to pravico. Zato pa imajo procesne pravice, ki so priznane zadevnim strankam na podlagi člena 88(2) ES (glej v tem smislu sodbi Sodišča prve stopnje z dne 18. novembra 2004 v zadevi Ferriere Nord proti Komisiji, T-176/01, ZOdl., str. II-3931, točka 82, in z dne v združenih zadevah TV 2/Danmark in drugi proti Komisiji, T-309/04, T-317/04, T-329/04 in T-336/04, ZOdl., str. II-2935, točka 137).

               36

               Iz sodne prakse izhaja, da je faza preiskave, ki jo določa člen 88(2) ES, namenjena temu, da Komisija pridobi popolne informacije o vseh podatkih o zadevi (sodba Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 38).

               37

               V skladu s členom 6(1) Uredbe št. 659/1999 odločba o začetku postopka vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje „predhodno presojo“ Komisije o predlaganem ukrepu in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Poleg tega so s to odločbo zadevne države članice in druge zainteresirane stranke pozvane, da pošljejo pripombe.

               38

               Kot je razvidno iz zgoraj navedene določbe, mora biti preučitev Komisije nujno predhodna. Iz tega izhaja, da Komisija v obvestilu o začetku tega postopka ne more biti zavezana k predložitvi popolne analize glede zadevne pomoči. Nasprotno, nujno je, da Komisija zadostno opredeli okvir preiskave, da ne bi pravica zainteresiranih strank do predložitve pripomb izgubila pomena (sodba Sodišča prve stopnje z dne 31. maja 2006 v zadevi Kuwait Petroleum (Nederland) proti Komisiji, T-354/99, ZOdl., str. II-1475, točka 85).

               39

               V obravnavanem primeru je iz točk 6, 32 in 51 odločbe o začetku postopka, katere besedilo v poljščini je bilo objavljeno v Uradnem listu, jasno razvidno, da se je Komisija spraševala o obstoju več pomoči, dodeljenih družbama HCz in HSCz od leta 1997. V točki 6 namreč ugotovi, da se „[n]a podlagi trenutno razpoložljivih podatkov zdi, da je družba HCz prejela različne državne pomoči od začetka obdobja prestrukturiranja leta 1997“. V točki 32 opredeli, da „[b]i v okviru tega postopka morala biti upoštevana vsaka pomoč, dodeljena družbi HCz od 1. januarja 1997“. Zato od poljskih organov zahteva „[p]odrobne podatke o zneskih in uporabi vseh državnih pomoči, ki jih je [Republika] Poljska dodelila družbi HCz od leta 1997“ (točka 51).

               40

               Iz besedila te odločbe je torej razvidno, da je Komisija začela izčrpen postopek, ki se je nanašal na vse pomoči, ki so bile družbi HCz dodeljene od leta 1997.

               41

               Še posebej pa tožečo stranko zadeva to, da je v točki 18 odločbe o začetku postopka ugotovljeno, da je v skladu z zakonom iz leta 2002 hčerinska družba družbe ARP, imenovana Operator, odgovorna za javne terjatve. Dalje je v točki 19 iste odločbe pojasnjeno, da to pomeni, da bo družba Operator v zameno za prenos vseh zastavnih pravic javnih upnikov, ki izhajajo iz javnih terjatev v sektorju proizvodnje jekla, prevzela del sredstev družbe HCz, ki niso povezana s proizvodnjo jekla. Vloga družbe Operator je še bolj pojasnjena v opombi št. 48 odločbe o začetku postopka. Nazadnje, v točki 51 odločbe o začetku postopka Komisija sprašuje, zakaj sredstva, ki so bila prenesena na družbo Operator, in tista, ki so ostala v regionalnih skladih, znašajo 203 oziroma 159 milijonov PLN.

               42

               Treba je torej šteti, da je zaradi obrazložitve odločbe o začetku postopka, ki je bila sprejeta 19. maja 2004, tožeča stranka, ki je bila ustanovljena , lahko razumela, da bi lahko bila kot subjekt, ki je prevzel sredstva družbe HCz, zavezana za vračilo sporne pomoči.

               43

               Poleg tega, ker je bila tožeča stranka v skladu z zakonom iz leta 2002 edini subjekt na Poljskem, pooblaščen za izvajanje nalog „operatorja“, se – da bi dokazala kršitev svojih procesnih pravic – ne more sklicevati na to, da je izvajanje teh nalog sprejela šele 8. julija 2005. To velja še toliko bolj, ker je predsednik družbe ARP, ki je stoodstotna lastnica tožeče stranke, sodeloval v formalnem postopku preizkusa in je poznal vse podatke o prestrukturiranju družbe HCz.

               44

               Zato je treba tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe, zavrniti.

         Pritožbeni razlog glede neobrazložitve odločbe
      – Trditve strank

               45

               Tožeča stranka poudarja, da je glede razlogov, zaradi katerih jo je Komisija opredelila kot upravičenko do sporne pomoči in s tem solidarno dolžnico obveznosti vračila, odločba redkobesedna in ji ne omogoča, da bi kot zainteresirana stranka lahko razumela razloge, na katerih temelji.

               46

               To velja toliko bolj, ker naj bi Komisija v odločbi navedla, da vrednost prevzetih javnopravnih obveznosti presega prevzeto premoženje. Zato naj bi bila trditev Komisije, da je tožeča stranka prejela sporno pomoč in je tako zavezana za vračilo, neutemeljena.

               47

               Komisija trdi, da se ti očitki nanašajo na utemeljenost odločbe, ne pa na njeno obrazložitev.

         – Presoja Sodišča prve stopnje

               48

               V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba razločevati med očitki, ki se nanašajo na neobstoj ali pomanjkljivost obrazložitve, in očitkom nepravilnosti razlogov odločbe (zaradi zmote o dejanskem stanju ali pravni presoji). Ta zadnjenavedeni vidik se nanaša na preizkus zakonitosti vsebine izpodbijane odločbe, in ne na bistvene kršitve postopka, zato ne gre za kršitev člena 253 ES (zgoraj v točki 36 navedena sodba Komisija proti Sytraval in Brink’s France, točka 67, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 7. novembra 1997 v zadevi Cipeke proti Komisiji, T-84/96, Recueil, str. II-2081, točka 47). Zato Sodišče prve stopnje pri nadzoru spoštovanja obveznosti obrazložitve ne more preizkusiti zakonitosti razlogov, ki jih Komisija navaja v utemeljitev svoje odločbe. V okviru tožbenega razloga, ki se nanaša na neobstoj ali pomanjkljivost obrazložitve, so torej očitki in trditve, katerih namen je izpodbijanje utemeljenosti take odločbe, neupoštevni (sodba Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Corsica Ferries France proti Komisiji, T-349/03, ZOdl., str. II-2197, točki 58 in 59).

               49

               V obravnavanem primeru je Komisija v uvodni izjavi 146 Odločbe opozorila, da so si sredstva in obveznosti družbe HCz razdelile tri družbe, ki so jo nasledile, in sicer družbe RFG, MH in Operator, in da s tem pravna oseba, ki je prejela sporno pomoč, ni bila več omejena na pravno osebo, ki je družba HCz, temveč je zajela tudi te druge subjekte. Komisija je torej podala razlog, zaradi katerega je tožečo stranko označila kot subjekt, ki je solidarno zavezan za vračilo sporne pomoči, čeprav je ni označila kot upravičenko do te pomoči.

               50

               V teh okoliščinah ni mogoče trditi, da Odločba ni bila obrazložena. Trditve, s katerimi tožeča stranka izpodbija pravilnost razlogov in zakonitost sprejetih določb, bodo preizkušene v okviru naslednjega tožbenega razloga.

               51

               Iz tega sledi, da je treba tožbeni razlog, ki se nanaša na neobrazložitev odločbe, zavrniti.

         Tožbeni razlog glede napačne razlage členov 87 ES in 88 ES ter člena 14 Uredbe št. 659/1999
      – Trditve strank

               52

               Tožeča stranka trdi, da je Komisija s tem, da jo je opredelila kot upravičenko do sporne pomoči, prekoračila meje pristojnosti odločanja po prostem preudarku.

               53

               Samo dejstvo, da je tožeča stranka, ki ne opravlja dejavnosti v sektorju jeklarstva, pridobila določene dele premoženja podjetja, ki je upravičeno do sporne pomoči, ni zadosten razlog, da bi se štelo, da je tožeča stranka s temi deli pridobila finančne prednosti, ki jih je podjetje, ki je nanjo preneslo te dele, predhodno pridobilo z državno pomočjo, ki jo je prejelo. Če bi vrednost javnopravnih obveznosti, ki jih je prevzela tožeča stranka, presegala tržno vrednost dobrin, ki so bile nanjo prenesene, ne bi bilo mogoče trditi, da je prejela kakršno koli finančno prednost, vključno s prednostjo, ki je državna pomoč. Kadar je namreč podjetje, ki je prejelo nezakonito državno pomoč, kupljeno po tržni ceni, kupec tega podjetja ne bi smel biti obravnavan kot prejemnik te pomoči (sodba Sodišča z dne 29. aprila 2004 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C-277/00, Recueil, str. I-3925, v nadaljevanju: sodba SMI).

               54

               Tožeča stranka navaja, da bi se zaradi njenega morebitnega vračila sporne pomoči omajali temelji prestrukturiranja javnopravnih obveznosti, ki jih je Komisija natančno izračunala, preučila in sprejela, in bi se za toliko zmanjšala finančna sredstva za financiranje teh javnopravnih obveznosti.

               55

               Poleg tega tožeča stranka poudarja, da sredstev, ki so v zvezi z jeklarsko dejavnostjo, ni pridobila na podlagi zakona iz leta 2002. Na njegovi podlagi bi lahko prišlo le do prevzema dolgov podjetja. Tožeča stranka je na obravnavi pojasnila, da je dala svoje soglasje za izvajanje nalog „operatorja“ v smislu zakona iz leta 2002 šele 8. julija 2005. Zato naj bi bila navedba tožeče stranke v členu 3 Odločbe preuranjena, saj ob njenem sprejetju to soglasje še ni obstajalo.

               56

               Poleg tega bi lahko tudi posredni upniki, ki imajo pravico do vračila, na tožečo stranko kot solidarno dolžnico naslovili zahtevo za vračilo sporne pomoči in obresti. Vendar med tožečo stranko ter družbama MH in IUD ni nobenega pogodbenega razmerja, ki bi tožeči stranki omogočalo, da se obrne nanju glede vračila sporne pomoči.

               57

               Komisija že takoj opozarja, da čeprav je menila, da je bilo prestrukturiranje družbe HCz na podlagi zakona iz leta 2002 izvedeno brez dodatnih državnih pomoči, ker so bile izpolnjene zahteve „preizkusa zasebnega upnika“, je tudi ugotovila, da je družba HCz med letoma 1997 in 2002 prejela državno pomoč, ki je deloma nezdružljiva s skupnim trgom.

               58

               Komisija se ne strinja z mnenjem, da je tožeča stranka pridobila dele sredstev družbe HCz pod tržnimi pogoji. Ni namreč mogoče določiti najvišje cene, ki bi jo bil zasebni vlagatelj na trgu pripravljen plačati za ta sredstva. Pri vseh spremembah lastništva, ki so bila izvedena v okviru prestrukturiranja družbe HCz, in razdelitvi sredstev, ki je temu sledila, gre za transakcije, ki temeljijo na določbah zakona iz leta 2002.

               59

               V zvezi s solidarno obveznostjo družb HCz, RFG in MH ter tožeče stranke je po mnenju Komisije naloga države članice, da se nalog za vračilo sporne pomoči ustrezno izvrši. Komisija želi opozoriti da se prvotna tržna vrednost dela sredstev, ki ga je prevzela tožeča stranka, kot je bila navedena v Odločbi, razlikuje od računovodske vrednosti iz priloge A.5. Komisija naj ne bi mogla določiti natančne vrednosti sredstev. V vsakem primeru bi država članica, ki ne bi mogla doseči izvršitve določbe, lahko prosila Komisijo, naj ji s svojim sodelovanjem pomaga premagati te težave.

         – Presoja Sodišča prve stopnje

               60

               Tožeča stranka v bistvu navaja, da jo je Komisija v Odločbi neupravičeno obravnavala kot subjekt, ki je solidarno zavezan za vračilo sporne pomoči.

               61

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da na podlagi člena 14(1) Uredbe št. 659/1999, ko so sprejete negativne odločbe v zvezi z nezakonitimi pomočmi, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč.

               62

               Komisija pa je v obravnavanem primeru poudarila, da tožeča stranka ni bila upravičenka do sporne pomoči. Vendar pa jo je označila kot subjekt, ki je solidarno zavezan za njeno vračilo.

               63

               Res je, da je Komisija od svoje Odločbe 1999/720/ES, ESPJ, z dne 8. julija 1999 o državni pomoči Nemčije v korist družbe Gröditzer Stahlwerke GmbH in njene hčerinske družbe Walzwerk Burg GmbH (UL L 292, str. 27), v kateri je prvič odredila vračilo pomoči od podjetij, ki so pridobila dele sredstev, v nekaterih primerih menila, da se izraz „upravičenec“ v smislu člena 14(1) Uredbe št. 659/1999 ne nanaša zgolj na izvirnega upravičenca pomoči, temveč glede na okoliščine primera na vsako podjetje, na katero so bili deli sredstev preneseni zato, da bi določbe naloga za vračilo postale neučinkovite.

               64

               Vendar je, prvič, za razširitev kroga subjektov, ki so zavezani za vračilo pomoči, potreben prenos sredstev. Vendar na dan sprejetja Odločbe, in sicer 5. julija 2005, tak prenos še ni bil opravljen, saj je tožeča stranka dala svoje soglasje za izvajanje nalog „operatorja“ v postopku prestrukturiranja družbe HCz šele nekaj dni pozneje. Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba v okviru ničnostne tožbe zakonitost izpodbijanega akta presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali takrat, ko je bil akt sprejet (glej sodbo Sodišča z dne v združenih zadevah Francija proti Komisiji, 15/76 in 16/76, Recueil, str. 321, točka 7, in zgoraj v točki 53 navedeno sodbo SMI, točka 39 in navedena sodna praksa).

               65

               Komisija je na obravnavi resda trdila, da je vsako prestrukturiranje družbe HCz temeljilo na načelu, da bodo sredstva prenesena na tožečo stranko, in da je bilo njeno soglasje zgolj formalnost. Vendar tožeča stranka pravilno poudarja, da čeprav zakon iz leta 2002 določa vlogo „operatorja“, pa ne določi, kdo je „operator“ in koliko „operatorjev“ se lahko ustanovi. Tako bi „operator“ v obravnavanem primeru lahko bil neki drugi subjekt, ne pa tožeča stranka. Zato je bila brezpogojna vključitev tožeče stranke v krog subjektov, ki so solidarno zavezani za vračilo sporne pomoči, na dan sprejetja Odločbe preuranjena.

               66

               Drugič, razširitev kroga subjektov, ki so solidarno zavezani za vračilo pomoči, je utemeljena le, če zaradi prenosa sredstev obstaja nevarnost, da se obidejo učinki naloga za vračilo, in zlasti če po odkupu sredstev prvotni upravičenec do pomoči ostane kot „prazen zapis v registru gospodarskih družb“, in od njega ni mogoče dobiti vračila nezakonitih pomoči (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 19. oktobra 2005 v zadevi CDA Datenträger Albrechts proti Komisiji, T-324/00, ZOdl., str. II-4309, točka 98 in naslednje). Poleg tega se lahko ta razširitev utemeljuje z dejstvom, da prevzemnik sredstev ohrani dejansko korist od konkurenčne prednosti, ki je vezana na korist od pomoči (zgoraj v točki 53 navedena sodba SMI, točka 86).

               67

               V zvezi s tem je sodišče presodilo, da če je podjetje, ki je prejelo nezakonito državno pomoč, odkupljeno po tržni ceni, kupca ni mogoče obravnavati, kot da je dobil prednost glede na druge subjekte na trgu. Od njega torej ne bi bilo mogoče zahtevati vračila tovrstnih pomoči (glej v tem smislu zgoraj v točki 53 navedeno sodbo SMI, točki 80 in 81). Natančneje, v primeru odkupa sredstev je Sodišče prve stopnje v sodbi CDA Datenträger Albrechts proti Komisiji, navedeni zgoraj v točki 66, menilo, da če kupec plača nakupno ceno, ki ustreza tržni, ne ohrani dejanske koristi od konkurenčne prednosti, ki je vezana na korist od pomoči, dodeljene prodajalcu. V takem primeru ne bi mogli šteti, da upravičenec do pomoči ostane kot „prazen zapis v registru gospodarskih družb“ in da od njega ni mogoče dobiti vračila nezakonitih pomoči (glej v tem smislu točki 99 in 100 te sodbe), niti da je kupec ohranil dejanske koristi od konkurenčne prednosti, ki je vezana na korist od pomoči.

               68

               Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da lahko nacionalni organi, da bi preverili finančne pogoje prenosa, upoštevajo zlasti strokovno poročilo, ki je bilo morebiti sestavljeno ob prenosu (sodba Sodišča z dne 13. novembra 2008 v zadevi Komisija proti Franciji, C-214/07, ZOdl., str. I-8357, točki 59 in 60).

               69

               V obravnavanem primeru tožeča stranka navaja, da je bila vrednost javnopravnih obveznosti, ki jih je prevzela, veliko večja od vrednosti dobrin, ki so bile nanjo prenesene. Iz uvodne izjave 53 Odločbe namreč izhaja, da je v neodvisnem strokovnem mnenju tržna vrednost sredstev, ki jih je prejela tožeča stranka, to so zemljišče, poslovni deleži podjetja Elsen in terjatve, ocenjena na 156 milijonov PLN (številka, ki je navedena v prilogi A.5, se glede tega le rahlo razlikuje). Nasprotno pa je celotna vrednost javnopravnih obveznosti, ki jih je tožeča stranka zakonito prevzela, znašala več kot 280 milijonov PLN. V teh okoliščinah Komisija ni mogla brez dodatne razlage potrditi obstoja nevarnosti obida niti dejstva, da je tožeča stranka imela dejansko korist od konkurenčne prednosti, ki je vezana na korist od sporne pomoči. Morala bi vsaj razložiti, na podlagi katerega razloga meni, da je dejstvo, da so bila sredstva prevzeta po „ceni“, za katero se zdi, da izključuje uživanje koristi od take konkurenčne prednosti, neupoštevno. Namreč, glede na to, da tožeča stranka ni ne družba, ki bi bila vključena v skupino prodajalca, ne družba, ki bi bila prisotna na trgu proizvodnje jekla, temveč je njena vloga v tem, da prevzame dolgove in sredstva podjetij v težavah, da bi s tem zadovoljila njihove upnike, bi Komisija morala določneje dokazati, da obstaja nevarnost obida in da je tožeča stranka uživala korist od konkurenčne prednosti, ki je vezana na korist od pomoči.

               70

               Zato je bila vključitev tožeče stranke v krog subjektov, ki so solidarno zavezani za vračilo sporne pomoči, nepravilna.

               71

               Iz tega sledi, da je treba tožbenemu razlogu, ki se nanaša na napačno razlago členov 87 ES in 88 ES ter člena 14 Uredbe št. 659/1999, ugoditi.

               72

               Iz navedenega izhaja, da je treba Odločbo v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko, razglasiti za nično, ne da bi bilo treba preizkusiti zadnji tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in sorazmernosti.

         Stroški

               73

               V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker Komisija ni uspela, se ji v skladu s predlogi tožeče stranke naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov je
               SODIŠČE PRVE STOPNJE (osmi senat)
               razsodilo:

                           1.

                           Člen 3(2), prvi pododstavek, Odločbe Komisije 2006/937/ES z dne 5[.] julij[a] 2005 o državni pomoči št. C 20/04 (prej NN 25/04) za Huta Częstochowa S.A. se razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na družbo Operator ARP sp. z o.o.

                           2.

                           Komisiji se naloži plačilo stroškov.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Dittrich
                     Podpisi

            Stvarno kazalo

                  Pravni okvir

                  Dejansko stanje spora

                  Postopek in predlogi strank

                  Pravo

                  Dopustnost

                  Trditve strank

                  Presoja Sodišča prve stopnje

                  Utemeljenost

                  Tožbeni razlog glede kršitve pravice do obrambe

                  – Trditve strank

                  – Presoja Sodišča prve stopnje

                  Pritožbeni razlog glede neobrazložitve odločbe

                  – Trditve strank

                  – Presoja Sodišča prve stopnje

                  Tožbeni razlog glede napačne razlage členov 87 ES in 88 ES ter člena 14 Uredbe št. 659/1999

                  – Trditve strank

                  – Presoja Sodišča prve stopnje

                  Stroški

            (
            *1
         )	Jezik postopka: poljščina.


Sodba Sodišča z dne 11. novembra 1997. # Frits Loendersloot, pod trgovskim imenom "F. Loendersloot Internationale Expeditie" proti George Ballantine & Son Ltd in drugim. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Zadeva C-349/95.