title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 25. novembra 2010.#Evropska komisija proti Italijanski republiki.#Približevanje zakonodaj - Izdelki iz kakava in čokolade - Označevanje - Dodajanje besede ‚čista‘ ali izraza ‚čista čokolada‘ označevanju nekaterih izdelkov.#Zadeva C-47/09.

text:
      Zadeva C-47/09
      Evropska komisija
      proti
      Italijanski republiki
      „Približevanje zakonodaj – Izdelki iz kakava in čokolade – Označevanje – Dodajanje besede ‚čista‘ ali izraza ‚čista čokolada‘ označevanju nekaterih izdelkov“
      Povzetek sodbe
      Približevanje zakonodaj – Označevanje in oglaševanje živil – Direktive 79/112, 2000/13 in 2000/36 – Izdelki iz kakava in čokolade

      (direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2000/13, člen 2(1)(a), in 2000/36, člen 3(1) in (5); Direktiva Sveta 79/112)
      Država članica, predpisi katere omogočajo, da se imenom izdelkov iz čokolade, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob kot
         kakavovo maslo, doda pridevnik „čista“, ne izpolni obveznosti iz člena 3(1) Direktive 2000/36 o izdelkih iz kakava in čokolade,
         namenjenih za prehrano ljudi v povezavi s členom 2(1)(a) Direktive 2000/13 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju,
         predstavljanju in oglaševanju živil in členom 3(5) Direktive 2000/36.

      Direktiva 2000/36 je namreč v celoti uskladila imena izdelkov iz čokolade, zakonodajalec Skupnosti pa je določil, da se zaradi
         dodatka nadomestnih rastlinskih maščob dodajo podatki na označbi, ne pa, da se uporabijo drugačna imena teh izdelkov. Tako
         dodajanje rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, izdelkom iz kakava in čokolade, ki spoštujejo minimalne vsebnosti, določene
         z navedeno direktivo, ne more tako bistveno spremeniti lastnosti teh izdelkov, da bi postali drugačni. To, da se v drug del
         označbe vključi nepristranska in objektivna informacija potrošniku o tem, da v zadevnem izdelku ni rastlinskih maščob, razen
         kakavovega masla, zadošča za zagotovitev pravilnosti informacij potrošnikov.

      (Glej točke 29, 32, 39, 41, 45 in 49 ter izrek.)

SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 25. novembra 2010(*)

      „Približevanje zakonodaj – Izdelki iz kakava in čokolade – Označevanje – Dodajanje besede ‚čista‘ ali izraza ‚čista čokolada‘ označevanju nekaterih izdelkov“
      V zadevi C‑47/09,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 30. januarja 2009,
      Evropska komisija, ki jo zastopata F. Clotuche‑Duvieusart in D. Nardi, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Italijanski republiki, ki jo zastopa G. Palmieri, zastopnica, skupaj s P. Gentilijem, avvocato dello Stato, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, J.-J. Kasel, M. Ilešič, E. Levits, sodniki, in M. Berger (poročevalka), sodnica,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodna tajnica: L. Hewlett, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. junija 2010,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Italijanska republika s tem, da je omogočila, da se
         čokoladne izdelke, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob kot kakavovo maslo, označi s pridevnikom „čist“ ali z napisom
         „čista čokolada“, ni izpolnila obveznosti iz, po eni strani, člena 3(5) Direktive 2000/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta
         z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi (UL L 197, str. 19) in, po drugi strani,
         iz povezanih določb člena 3 Direktive 2000/36 in člena 2(1)(a) Direktive 2000/13/ES  Evropskega parlamenta in Sveta z dne
         20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (UL L 109, str. 29).

       Pravni okvir
       Pravo Unije
      2        Označevanje izdelkov iz kakava in čokolade je urejeno s „horizontalno“ direktivo, to je z Direktivo 2000/13, in z „vertikalno“
         ali „sektorsko“ direktivo, to je z  Direktivo 2000/36, ki je lex specialis v razmerju do Direktive 2000/13.

       Direktiva 2000/36
      3        Direktiva 2000/36 je, po eni strani, namenjena določitvi skupnih pravil za dodajanje rastlinskih maščob, razen kakavovega
         masla, izdelkom iz kakava in čokolade in, po drugi strani, uskladitvi imen izdelkov.

      4        V uvodnih izjavah 5, 6, 9 in 10 Direktive 2000/36 je glede uporabe rastlinskih maščob, razen kakavovega masla, navedeno:

      „(5) V nekaterih državah članicah je izdelkom iz čokolade dovoljeno dodajati rastlinske maščobe, razen kakavovega masla, do
         največ 5 %.

      (6) Dodajanje rastlinskih maščob, razen kakavovega masla, do največ 5 % bi moralo biti dovoljeno v vseh državah članicah;
         takšne rastlinske maščobe bi morale biti enakovredne kakavovemu maslu in bi jih bilo zato treba opredeliti po tehničnih in
         znanstvenih merilih.

      […]
      (9) Pri izdelkih iz čokolade, ki so jim bile dodane druge rastlinske maščobe kot kakavovo maslo, morajo biti potrošnikom poleg
         seznama sestavin zagotovljene pravilne, nepristranske in objektivne informacije.

      (10) Po drugi strani Direktiva 79/112/EGS ne izključuje navedbe na označbi izdelkov iz čokolade, da niso bile dodane nobene
         druge rastlinske maščobe, razen kakavovega masla, pod pogojem, da je ta informacija pravilna, nepristranska in objektivna
         ter da ne zavaja potrošnika.“

      5        V uvodni izjavi 7 Direktive 2000/36 je glede imen izdelkov navedeno:

      „Za zagotavljanje enotne narave notranjega trga je treba zagotoviti, da se lahko z vsemi izdelki iz čokolade, ki jih ureja
         ta direktiva, trguje znotraj Skupnosti pod imeni izdelkov, navedenimi v Prilogi I k tej direktivi.“

      6        Člen 2(1) in (2) te direktive določa:

      „1. Poleg kakavovega masla se lahko v Prilogi II opredeljene in navedene rastlinske maščobe dodajajo izdelkom iz čokolade,
         opredeljenim v Prilogi I(A)(3), (4), (5), (6), (8) in (9). Delež teh rastlinskih maščob po odbitku skupne mase katerih koli
         drugih živil, uporabljenih v skladu s Prilogo I(B), ne sme presegati 5 % končnega izdelka, ne da bi se zmanjšala minimalna
         vsebnost kakavovega masla ali skupne suhe snovi kakavovih delov.

      2. Izdelki iz čokolade, ki po odstavku 1 vsebujejo druge rastlinske maščobe kot kakavovo maslo, se lahko tržijo v vseh državah
         članicah pod pogojem, da so njihove oznake, kakor je predvideno v členu 3, dopolnjene z dobro vidno in jasno čitljivo navedbo:
         ‚vsebuje rastlinske maščobe poleg kakavovega masla‘. Ta navedba mora biti v istem vidnem polju kot seznam sestavin jasno ločena
         od tega seznama, napisana z najmanj enako velikimi in krepkimi črkami kakor ime izdelka in v njegovi bližini. Ne glede na
         to zahtevo pa se lahko ime izdelka pojavi tudi kjer koli drugje.“

      7        Člen 3 Direktive 2000/36 določa:

      „Direktiva 79/112/EGS velja za izdelke, opredeljene v Prilogi I, pod naslednjimi pogoji:
      (1)   Imena izdelkov, navedena v Prilogi I, so pridržana samo za v njej navedene izdelke in se uporabljajo v trgovini za njihovo
         poimenovanje.

      […]
      (5)   Imena izdelkov ‚čokolada‘, ‚mlečna čokolada‘ in ‚čokoladni obliv‘, navedena v Prilogi I, se lahko dopolnijo s podatki ali
         opisi, ki se nanašajo na kakovostna merila, pod pogojem, da izdelki vsebujejo:

      –        pri čokoladi najmanj 43 % skupne suhe snovi kakavovih delov, od tega najmanj 26 % kakavovega masla,
      –        pri mlečni čokoladi najmanj 30 % skupne suhe snovi kakavovih delov in najmanj 18 % suhe snovi mleka, pridobljene z delno ali
         popolno dehidracijo polnega, pol- ali posnetega mleka, smetane ali iz delno ali popolnoma dehidrirane smetane, masla ali mlečne
         maščobe, od tega najmanj 4,5 % mlečne maščobe,

      –        pri čokoladnem oblivu najmanj 16 % suhe nemastne snovi kakavovih delov.“
      8        Člen 4 Direktive 2000/36 določa:

      „Za izdelke, opredeljene v Prilogi I, države članice ne sprejmejo nobenih nacionalnih predpisov, ki niso predvideni v tej
         direktivi.“

       Direktiva 2000/13
      9        Direktivo 79/112/EGS Sveta z dne 18. decembra 1978 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in
         oglaševanju živil (UL 1979, L 33, str. 1) je razveljavila in nadomestila Direktiva 2000/13. Sklici na razveljavljeno direktivo
         pomenijo sklice na Direktivo 2000/13.

      10      Člen 2(1) Direktive 2000/13 določa:

      „1.   Označevanje in uporabljene metode ne smejo:
      (a)   biti taki, da bi lahko zavedli potrošnika, predvsem:
      (i)   glede značilnosti živila in zlasti njegove narave, identitete, lastnosti, sestave, količine, trajnosti, porekla ali izvora,
         načina proizvodnje ali pridelave;

      (ii) z navedbo učinka ali lastnosti, ki jih živilo nima;
      (iii) z napeljevanjem, da ima živilo posebne značilnosti, čeprav imajo dejansko vsa podobna živila take značilnosti;
      (b)   ob upoštevanju določb Skupnosti o naravnih mineralnih vodah in živilih za posebne prehranske namene, živilom pripisovati lastnosti,
         kot so preprečevanje, zdravljenje ali ozdravljenje bolezni pri ljudeh ali opozarjati na take lastnosti.“

       Nacionalno pravo
      11      Člen 28(1) zakona št. 39 z dne 1. marca 2002, ki vsebuje določbe o izpolnjevanju obveznosti, ki izhajajo iz članstva Italije
         v Evropskih skupnostih – zakon Skupnosti 2001 (redni dodatek h GURI št. 72 z dne 26. marca 2002, v nadaljevanju: zakon št. 39/2002),
         določa:

      „Izvajanje Direktive 2000/36/ES o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi
      1.     Izvajanje Direktive 2000/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih
         za prehrano ljudi, mora upoštevati spodnja glavna načela in merila:

      (a)   zagotoviti, da označevanje izdelkov iz kakava in čokolade ne le zagotavlja transparentnost, ampak vsebuje tudi drugačno označbo
         glede na to, ali so bile izdelku dodane druge rastlinske maščobe kot kakavovo maslo ali izključno kakavovo maslo; v prvem
         primeru mora označba vsebovati navedbo ‚čokolada‘, v drugem pa se lahko uporabi navedba ‚čista čokolada‘;

      (b)   določiti mehanizme zagotavljanja kakovosti tipičnih izdelkov, ki za proizvodnjo čokolade uporabljajo izključno kakavovo maslo.“
      12      Člen 6(1) zakonske uredbe št. 178 z dne 12. junija 2003 o izvajanju Direktive 2000/36/ES o izdelkih iz kakava in čokolade,
         namenjenih za prehrano ljudi (GURI št. 165 z dne 18. julija 2003, v nadaljevanju: zakonska uredba št. 178/2003) določa:

      „Uporaba navedbe ‚čista čokolada‘
      1.     Izdelki iz čokolade, navedeni v Prilogi I, točke 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 in 10, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob kot
         kakavovo maslo, z izjemo polnila, če to ne vsebuje izdelkov iz kakava ali iz čokolade, lahko na označbi vsebujejo izraz ‚čista‘
         skupaj s ‚čokolada‘, ki se doda ali vključi v imena izdelkov, določena v Prilogi I, ali navedbo ‚čista čokolada‘ drugje na
         označbi.“

      13      Člen 7(8) te zakonske uredbe določa:

      „Kazenske določbe
      […]
      8.     Kdor uporabi izraz ‚čista‘ skupaj s ‚čokolada‘ na označbi izdelkov, navedenih v Prilogi I, točke 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 in 10,
         ki vsebujejo druge rastlinske maščobe kot kakavovo maslo, z izjemo polnila, če to ne vsebuje izdelkov iz kakava ali iz čokolade,
         se kaznuje z upravno kaznijo od 3000 do 8000 EUR.“

       Predhodni postopek
      14      Komisija je z dopisom z dne 22. marca 2004 opozorila italijanske organe na neskladnost zakona št. 39/2002 in zakonske uredbe
         št. 178/2003 z direktivama 2000/13 in 2000/36. Italijanski organi so odgovorili z dopisom ministrstva za proizvodne dejavnosti
         z dne 23. aprila 2004.

      15      Komisija, ki ni bila zadovoljna s tem odgovorom, je začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti iz člena 226 ES in je zato
         13. oktobra 2004 Italijanski republiki poslala pisni opomin.

      16      Ker italijanski organi niso odgovorili, je Komisija z dopisom z dne 5. julija 2005 izdala obrazloženo mnenje, s katerim je
         to državo članico pozvala, naj sprejme potrebne ukrepe za uskladitev s tem mnenjem v dveh mesecih od njegovega prejema.

      17      Italijanski organi so odgovorili z dopisoma z dne 21. oktobra in 4. novembra 2005 in navedli, da nameravajo spremeniti člena
         6 in 7 zakonske uredbe št. 178/2003, ter na tej podlagi zahtevali, da se ta postopek ustavi.

      18      Komisija je ugotovila, da je položaj kljub poznejšim spremembam ostal nespremenjen, zato se je odločila vložiti to tožbo.

       Tožba
       Trditve strank
      19      Komisija trdi, da je italijanska zakonodaja – s tem, da je v členu 28(1)  zakona št. 39/2002 in členu 6 zakonske uredbe št. 178/2003
         omogočila označevanje izdelkov iz čokolade s pridevnikom „čist“ ali z navedbo „čista čokolada“ in, natančneje, omogočila imena
         izdelkov, določena v prilogi 1 k tej zakonski uredbi za izdelke, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob kot kakavovo maslo
         – uvedla dodatna imena za izdelke iz čokolade glede na to, ali so „čisti“ ali „nečisti“. To razlikovanje pomeni v bistvu kršitev
         člena 3(1) in (5) Direktive 2000/36 in je v nasprotju s sodno prakso Sodišča, ki je odločilo, da se izdelki iz čokolade, ki
         vsebujejo največ 5 % nekaterih rastlinskih maščob, obravnavajo kot enaki (sodba z dne 16. januarja 2003 v zadevi Komisija
         proti Italiji, C‑14/00, Recueil, str. I‑513, točka 87).

      20      Komisija poudarja, da je uporaba rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, strogo urejena. Ne le da je taka uporaba omejena
         na šest snovi, ki so navedene na izčrpnem seznamu v Prilogi II k Direktivi 2000/36, ampak tudi dodajanje teh snovi ne sme
         preseči 5 % končnega izdelka. Poleg tega morajo biti podatki o vsebnosti rastlinskih maščob, kot zahteva uvodna izjava 9 te
         direktive, pravilni, nepristranski, objektivni in taki, da ne zavajajo potrošnika. Zato člen 2(2) te direktive določa, da
         mora navedba „vsebuje rastlinske maščobe poleg kakavovega masla“ biti „v bližini“, in ne v imenu izdelka. Zakonodajalec Skupnosti
         je odločil, da je potrošnike treba seznaniti s tem, ali izdelek iz čokolade vsebuje druge rastlinske maščobe kot kakavovo
         maslo, z označevanjem, in ne z uporabo različnih imen izdelkov.

      21      Komisija navaja, da je razlikovanje, ki ga je uvedla italijanska zakonodaja, dvojno zavajajoče za povprečnega potrošnika.
         Meni namreč, da uporaba pridevnika „čist“ ni ne pravilna, ne nepristranska, ne objektivna in je tako sama po sebi zavajajoča.

      22      Najprej izraz „čist“ samodejno daje negativen prizvok izdelku, ki te navedbe nima.

      23      Poleg tega bi lahko uvedba dveh kategorij izdelkov iz čokolade, čeprav zakon določa samo eno, zavedla potrošnika, da bi mislil,
         da obstajata dve vrsti čokolade.

      24      Nazadnje navedba „čista čokolada“ ni dovolj jasna, da bi obvestila potrošnika, da zadevna čokolada vsebuje samo kakavovo maslo
         in da ji niso dodane druge rastlinske maščobe.

      25      Italijanska republika ne zanika, da so imena izdelkov iz Priloge I k Direktivi 2000/36 obvezna in našteta izčrpno. Vendar
         navaja, da označba ne vsebuje samo imen izdelkov. Očitno je, da lahko države članice na označbo dodajo tudi druge navedbe,
         zlasti da bi se pojasnilo potrošnikom, da ni bila uporabljena nobena druga rastlinska maščoba kot kakavovo maslo. Tako bi
         lahko na označbo dodali vsa pojasnila, ki ne povzročajo zmede v zvezi z imeni izdelkov, ki morajo ostati taka, kot so navedena
         v navedeni prilogi I.

      26      Italijanski zakonodajalec ni hotel uvesti novega imena izdelka niti merila kakovosti, ki bi se nanašalo na izključno uporabo
         kakavovega masla, in ne na vsebnost kakava, ki je večja od najmanjše zahtevane. Pridevnik „čist“ ne označuje kakovosti, ampak
         je zgolj opisen. Tako je njegov namen samo pojasniti sestavo zadevnega izdelka, ne pa nakazovati na njegovo višjo ali nižjo
         kakovost. Italijanska republika meni, da je torej člen 6 zakonske uredbe št. 178/2003 v skladu s členom 3(1) in (5) Direktive
         2000/36.

      27      Italijanska republika navaja, da je namen dodajanja pridevnika „čist“ pojasniti, da je bilo uporabljeno samo kakavovo maslo
         in nobena druga rastlinska maščoba. Zato dodajanje pridevnika „čist“ ne vpliva na ime izdelka in to ostane nespremenjeno.
         Iz tega razloga ni mogoče trditi, da je bilo uvedeno novo ime izdelka, ki ni določeno v Prilogi I k Direktivi 2000/36.

      28      Italijanska republika trdi, da je izraz „čista čokolada“ zgolj opisen, ker potrošniku daje le podatke, do katerih ima pravico
         na podlagi uvodne izjave 10 direktiv 2000/36 in 2000/13. Potrošnik se nato na podlagi teh podatkov prosto odloči, kateri izdelek
         bi raje kupil. Če je popolnoma obveščen, da čokolado lahko sestavljajo tudi druge rastlinske maščobe, ne le kakavovo maslo,
         se prav take navedbe razumejo kot podatki o vsebnosti rastlinskih maščob.

       Presoja Sodišča
       Neizpolnitev obveznosti iz člena 3(1) Direktive 2000/36 in člena 2(1)(a) Direktive 2000/13
      29      Glede neizpolnitve obveznosti iz člena 3(1) Direktive 2000/36 in člena 2(1)(a) Direktive 2000/13 je treba najprej navesti,
         kot je navedla Komisija, da je člen 3 Direktive 2000/36 v celoti uskladil imena izdelkov iz kakava in čokolade, namenjenih
         za prehrano ljudi, da bi zagotovil enotnost notranjega trga. Imena izdelkov iz Priloge I k Direktivi 2000/36 so v skladu z
         njenim členom 3(1) hkrati obvezna in pridržana za izdelke iz te priloge. Kakovostni pridevniki so lahko dodani, če izpolnjujejo
         posebne pogoje iz člena 3(5) Direktive 2000/36. Poleg tega člen 4 te direktive določa, da države članice  za izdelke, opredeljene
         v navedeni prilogi I, ne sprejmejo nobenih nacionalnih predpisov, ki niso predvideni v Direktivi 2000/36. Torej je člen 3
         te direktive v celoti uskladil imena izdelkov iz čokolade, Italijanska republika pa ni ugovarjala zavezujoči naravi teh imen.

      30      To razlago potrjuje tudi zgodovina navedene direktive. V sedmi uvodni izjavi Direktive 73/241/EGS Sveta z dne 24. julija 1973
         o približevanju zakonodaj držav članic o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi (UL L 228, str. 23)
         je navedeno, „da je uporaba rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, v izdelkih iz čokolade dovoljena v nekaterih državah
         članicah in da se ta možnost pogosto uporablja; vendar se ni mogoče že zdaj odločiti o možnosti in načinu razširitve uporabe
         teh rastlinskih maščob na celo Skupnost, ker dosegljivi ekonomski in tehnični podatki ne omogočajo sprejetja dokončne odločitve,
         zato bo treba ta položaj spet preučiti glede na prihodnji razvoj“.

      31      Zakonodajalec Skupnosti tako zaradi razlik med zakonodajami držav članic ob sprejetju Direktive 73/241 ni mogel sprejeti dokončnega
         stališča glede tega, kako uporaba rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, v izdelkih iz čokolade vpliva na ime ali označevanje.
         Svet je bil torej glede uporabe rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, omejen na uvedbe začasne ureditve, za katero je
         bilo v členu 14(2)(a) navedene direktive določeno, da jo je treba v roku treh let ponovno preučiti.

      32      Zakonodajalec Skupnosti je v Direktivi 2000/36 določil, da se zaradi dodatka nadomestnih rastlinskih maščob dodajo podatki
         na označbi, ne pa, da se uporabijo drugačna imena teh izdelkov. Glede izdelkov iz čokolade, ki so jim poleg kakavovega masla
         dodane tudi druge rastlinske maščobe, člen 2 Direktive 2000/36 ob upoštevanju njene uvodne izjave 9 zagotavlja potrošniku
         pravilno, nepristransko in objektivno informacijo o zadevnem izdelku, ki je poleg seznama sestavin tega izdelka navedena z
         izrazom „vsebuje rastlinske maščobe poleg kakavovega masla“.

      33      V uvodni izjavi 10 Direktive 2000/36 je glede tega navedeno, da se lahko na označbi izdelkov iz čokolade navede – ni pa zahtevana
         uporaba kakšne posebne navedbe – da niso bile dodane nobene druge rastlinske maščobe, razen kakavovega masla, če je ta informacija
         pravilna, nepristranska in objektivna ter ne zavaja potrošnika.

      34      Glede na zgoraj navedeno je treba v zvezi s presojo skladnosti italijanske zakonodaje z določbami Direktive 2000/36, kot so
         bile pravkar povzete in umeščene v njihovo sobesedilo, najprej navesti, da člen 6 zakonske uredbe št. 178/2003 določa, da
         lahko izdelki iz čokolade, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob kot kakavovo maslo, na označbi vsebujejo izraz ‚čista‘
         skupaj s ‚čokolada‘, ki se doda ali vključi v imena izdelkov. Vendar če je dodajanje besed „mlečna“ ali „bela“ ali „polnjena“
         izrazu „čokolada“ treba šteti za novo ime izdelka, potem enako velja za dodajanje besede „čista“.

      35      Vendar je treba navesti, da Direktiva 2000/36 ne predvideva imena izdelka „čista čokolada“ niti možnosti, da nacionalni zakonodajalec
         uvede tako ime.

      36      Zato člen 6 zakonske uredbe št. 178/2003, ki dovoljuje tako spremembo imen izdelkov, ni v skladu z obveznim in izključnim
         sistemom imen izdelkov, ki je določen v členu 3(1) Direktive 2000/36 in omejen v njenem členu 4.

      37      Na drugem mestu je treba navesti, kot trdi Komisija, da sistem dvojnega označevanja, ki ga je uvedel italijanski zakonodajalec,
         ne izpolnjuje zahtev iz člena 2(1)(a) Direktive 2000/13, ki določa, da mora potrošnik dobiti informacijo, ki je pravilna,
         nepristranska in objektivna ter ga ne zavaja.

      38      Čeprav je Italijanska republika upravičeno poudarila pravico potrošnika do pravilnih podatkov, iz tega ne izhaja, da je sprememba
         imen izdelkov, kot je ta v tej zadevi, primerna metoda za dosego tega cilja.

      39      Poudariti je namreč treba, da je Sodišče odločilo, da dodajanje rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, izdelkom iz kakava
         in čokolade, ki spoštujejo minimalne vsebnosti, določene z Direktivo 73/241, ki jo je nadomestila Direktiva 2000/36, ne more
         tako bistveno spremeniti lastnosti teh izdelkov, da bi postali drugačni (glej sodbo z dne 16. januarja 2003 v zadevi Komisija
         proti Španiji, C‑12/00, Recueil, str. I‑459, točka 92, in zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Italiji, točka 87).

      40      Iz te sodne prakse izhaja, da uporaba rastlinskih maščob, ki niso kakavovo maslo, v okviru omejitev iz člena 2(1) Direktive
         2000/36 sama po sebi ne pomeni zadostne spremembe teh izdelkov, da bi upravičevala različna imena izdelkov.

      41      Po drugi strani to, da se v drug del označbe vključi nepristranska in objektivna informacija potrošniku o tem, da v zadevnem
         izdelku ni rastlinskih maščob, razen kakavovega masla, zadošča za zagotovitev pravilnosti informacij potrošnikov (glej v tem
         smislu zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Španiji, točka 93, in Komisija proti Italiji, točka 88).

      42      Lahko sklepamo, da čeprav v skladu z italijansko zakonodajo uporaba pridevnika „čist“ ni obvezna, dopustnost uvedbe imen izdelkov,
         drugačnih od teh, ki so določena z Direktivo 2000/36, nakazuje na razločevanje med bistvenimi značilnostmi zadevnih proizvodov.

      43      Določba člena 6 zakonske uredbe št. 178/2003 torej omogoča dve kategoriji imen izdelkov, ki v bistvu označujeta enak izdelek,
         zato lahko zavaja potrošnike in lahko tako ogrozi njihovo pravico do pravilne, nepristranske in objektivne informacije.

      44      Iz zgoraj navedenega je razvidno, da ta člen 6 krši zahteve iz člena 3(1) Direktive 2000/36 in člena 2(1)(a) Direktive 2000/13.
         Prvi očitek je zato utemeljen.

       Očitek kršitve dolžnosti iz člena 3(5) Direktive 2000/36
      45      V odgovor na ta očitek Komisije je treba navesti, kot je bilo poudarjeno v točkah od 29 do 36 te sodbe, da je člen 3 Direktive
         2000/36, kakor je vsebinsko omejen z njenim členom 4, v celoti uskladil imena izdelkov iz čokolade. V okviru tega obveznega
         in izključnega sistema so kakovostni pridevniki lahko dodani, če izpolnjujejo posebne pogoje iz člena 3(5) navedene direktive.

      46      Vendar je treba navesti, da člen 6 zakonske uredbe št. 178/2003 – daleč od tega, da bi spoštoval te pogoje – omogoča, da je
         v imenih nekaterih izdelkov iz čokolade, zlasti tistih iz člena 3(5) Direktive 2000/36, pridevnik „čist“ dodan ali vključen
         v izraz „čokolada“ v imenu izdelka, kadar ti izdelki, razen kakavovega masla, ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob.

      47      Torej člen 6 zakonske uredbe št. 178/2003, ki omogoča, da se imenom izdelkov iz člena 3(5) Direktive 2000/36 doda taka navedba,
         ki je v zvezi s kakovostnimi merili, očitno ni v skladu z zahtevami iz te direktive.

      48      Drugi očitek je torej treba sprejeti.

      49      Glede na vse zgornje ugotovitve je treba navesti, da Italijanska republika s tem, da je omogočila, da se imenom izdelkov iz
         čokolade, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob kot kakavovo maslo, doda pridevnik „čista“, ni izpolnila obveznosti iz,
         po eni strani, člena 3(5) Direktive 2000/36 in, po drugi strani, iz določb člena 3(1) navedene direktive v povezavi s členom 2(1)(a)
         Direktive 2000/13.

       Stroški
      50      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
         predlagala, naj se Italijanski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1.      Italijanska republika s tem, da je omogočila, da se imenom izdelkov iz čokolade, ki ne vsebujejo drugih rastlinskih maščob
            kot kakavovo maslo, doda pridevnik „čista“, ni izpolnila obveznosti iz, po eni strani, člena 3(5) Direktive 2000/36/ES Evropskega
            parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi in, po drugi strani,
            iz določb člena 3(1) navedene direktive v povezavi s členom 2(1)(a) Direktive 2000/13/ES  Evropskega parlamenta in Sveta z
            dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil.
      2.      Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: italijanščina.


title: Sodba Sodišča z dne 20. februarja 1979. # Rewe-Zentral AG proti Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hessisches Finanzgericht - Nemčija. # Zadeva 120/78.

text:
SODBA SODIŠČAz dne 20. februarja 1979(*)„Ukrepi z enakim učinkom kot količinske omejitve“V zadevi 120/78,katere
 predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe v skladu s členom 177
 Pogodbe EGS, ki ga je vložilo Hessisches Finanzgericht (finančno
sodišče dežele Hesse) glede razlage členov 30 in 37 Pogodbe EGS in člena
 100(3) in nemškega zakona o monopolu na alkoholne pijače, v postopkuRewe-Zentral AG, s sedežem v Kölnu,protiBundesmonopolverwaltung für Branntwein (zvezna monopolna uprava za alkoholne pijače),SODIŠČE,v
 sestavi H. Kutscher, predsednik, J. Mertens de Wilmars in A.
J. Mackenzie Stuart, predsednika senatov, A. M. Donner, P.
Pescatore, M. Sørensen, A. O’Keeffe, G. Bosco in A. Touffait,
sodniki,generalni pravobranilec: M. Capotorti,sodni tajnik: A. Van Houtte,izreka naslednjoSodbo1        Ob
 upoštevanju, da je s sklepom z dne 28. aprila 1978, ki ga je Sodišče
prejelo 22. maja 1978, Hessisches Finanzgericht v skladu s členom
177 Pogodbe EGS postavilo Sodišču vprašanji za predhodno odločanje o
razlagi členov 30 in 37 Pogodbe EGS, da bi presodilo, ali je določba
nemške ureditve o trženju alkoholnih pijač, ki določa najnižjo stopnjo
alkohola za različne kategorije alkoholnih pijač, združljiva s pravom
Skupnosti;2        ob
 upoštevanju, da iz predložitvenega sklepa izhaja, da je tožeča stranka
iz postopka v glavni stvari nameravala uvoziti pošiljko „Cassis de
Dijon“, po poreklu iz Francije, z namenom trženja na področju Zvezne
republike Nemčije;ker, ko je tožeča stranka
 vložila pri Bundesmonopolverwaltung (zvezna monopolna uprava za
alkoholne pijače) zahtevo za pridobitev uvoznega dovoljenja za zadevni
izdelek, jo je monopolna uprava obvestila, da zaradi prenizke stopnje
alkohola zadevni izdelek ne izpolnjuje zahtev za trženje na področju
Zvezne republike Nemčije;3        ker
 to stališče monopolne uprave temelji na členu 100
„Branntweinmonopolgesetz“ in na predpisih, ki jih je sprejela monopolna
uprava na podlagi te določbe, da bi se določila najnižja vsebnost
alkohola v določeni kategoriji likerjev in drugih alkoholnih pijač
(Verordnung über den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen z dne
28. februarja 1958, Bundesanzeiger št. 48 z dne 11. marca 1958);ker
 iz navedenih določb izhaja, da se za trženje sadnih likerjev, kot je
„Cassis de Dijon“, zahteva, da vsebujejo vsaj 25 % alkohola, medtem ko
zadevni izdelek, ki se prosto trži v Franciji, vsebuje med 15 in 20 %
alkohola;4        ker
 tožeča stranka meni, da ima nemška ureditev o najnižji vsebnosti
alkohola za posledico, da alkoholnih pijač uveljavljenih znamk iz drugih
 držav članic Skupnosti ni mogoče prodajati v Zvezni republiki Nemčiji
in da ta določba predstavlja omejitev prostega pretoka blaga med
državami članicami, ki presega okvir trgovinskih pravil, pridržanih za
države članice;ker tožeča stranka meni, da
je to ukrep z enakim učinkom kot količinske omejitve uvoza, ki je v
nasprotju s členom 30 Pogodbe EGS;ker je
poleg tega ta ukrep sprejet v okviru izvajanja monopola na alkoholne
pijače, je tožnik prepričan, da gre tudi za kršitev člena 37, ki določa,
 da morajo države članice postopoma prilagoditi vse državne tržne
monopole, s čimer zagotovijo, da je do konca prehodnega obdobja
odpravljena vsakršna diskriminacija glede pogojev nabave in trženja
blaga med državljani držav članic;5        ker
 je Hessisches Finanzgericht, da bi lahko izreklo sodbo, Sodišču v
predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:a)      Ali
 je pojem ukrepov z enakim učinkom kot količinske omejitve uvoza iz
člena 30 Pogodbe EGS treba razlagati tako, da se nanaša tudi na
določitev najnižje vsebnosti vinskega alkohola v alkoholnih pijačah, ki
jo je predpisal nemški Branntweinmonopolgesetz, ki ima za posledico, da
tradicionalnih izdelkov drugih držav članic z vsebnostjo vinskega
alkohola pod določeno mejo ni mogoče dati v promet v Zvezni republiki
Nemčiji?b)      Ali
 se lahko določitev take najnižje vsebnosti vinskega alkohola šteje za
diskriminacijo glede pogojev nabave in trženja blaga med državljani
držav članic v smislu člena 37 Pogodbe EGS?6        Ob
 upoštevanju, da s tem nacionalno sodišče prosi za pomoč pri razlagi, ki
 bi mu omogočila presoditi, ali zahteva najnižje vsebnosti alkohola
pomeni kršitev člena 30 Pogodbe, ki prepoveduje vse ukrepe z enakim
učinkom kot količinske omejitve v trgovini med državami članicami, ali
pa kršitev člena 37, ki prepoveduje vsako diskriminacijo glede pogojev
nabave in trženja blaga med državljani držav članic;7        ker
 je v zvezi s tem treba pripomniti, da se člen 37 izrecno nanaša na
državne tržne monopole;ker torej ta določba
 ni upoštevna glede nacionalnih določb, ki ne zadevajo izvajanja posebne
 naloge javnega monopola – to je pravice izključnosti – temveč tistih,
ki se uporabljajo kot splošne določbe za izdelavo in trženje alkoholnih
pijač, ne glede na to ali se nanašajo na zadevni monopol ali ne;ker
 je treba pod temi pogoji učinek spornega ukrepa, na katerega se
sklicuje nacionalno sodišče, na trgovino znotraj Skupnosti obravnavati
le na podlagi zahtev, ki izhajajo iz člena 30, kot je navedeno v prvem
vprašanju;8        ob
 upoštevanju, da je v odsotnosti skupnih pravil glede izdelave in
trženja alkohola – predloga uredbe, ki ga je Komisija predložila Svetu
7. decembra 1976 (UL C 309, str. 2), Svet še ni sprejel – ureditev vseh
zadev glede izdelave in trženja alkohola ter žganih pijač na ozemlju
posameznih držav članic v pristojnosti le-teh;ker
 je ovire glede pretoka blaga znotraj Skupnosti, ki jo povzroča
neenakost nacionalnih zakonodaj glede trženja zadevnih izdelkov, treba
sprejeti, kolikor se take določbe lahko priznajo za nujne za
izpolnjevanje obveznih zahtev, ki se zlasti nanašajo na učinkovitost
davčnega nadzora, varovanje javnega zdravja, poštenost tržnih transakcij
 in varstvo potrošnikov;9        ob
 upoštevanju, da je vlada Zvezne republike Nemčije kot intervenientka v
postopku predložila različne trditve, ki naj bi po njenem mnenju
upravičevale uporabo določb glede najmanjše vsebnosti alkohola v
alkoholnih pijačah, navajajoč po eni strani varovanje javnega zdravja in
 po drugi strani varstvo potrošnikov pred nepoštenim tržnim ravnanjem;10      ob
 upoštevanju, da vlada Nemčije glede varovanja javnega zdravja navaja,
da naj bi bil namen določitve najnižje vsebnosti alkohola z nacionalno
zakonodajo preprečiti širjenje alkoholnih pijač na nacionalnem trgu, še
zlasti alkoholnih pijač z nizko vsebnostjo alkohola, ker po njenem
prepričanju takšni izdelki lažje povzročijo zasvojenost z alkoholom kot
alkoholne pijače z visoko vsebnostjo alkohola;11      ob
 upoštevanju, da take ugotovitve ne morejo biti odločilne, ker trg
ponuja potrošniku izjemno široko izbiro blagih ali zmernih alkoholnih
izdelkov in se poleg tega zelo veliko alkoholnih pijač z visoko
vsebnostjo alkohola, ki se prosto prodajajo na nemškem trgu, zaužijejo
razredčene;12      ob
 upoštevanju, da vlada Nemčije navaja tudi to, da je določitev najnižje
vsebnosti alkohola za določene likerje namenjena varstvu potrošnikov
pred nepoštenim ravnanjem proizvajalcev in dobaviteljev alkoholnih
pijač;ker ta utemeljitev temelji na
ugotoviti, da znižanje vsebnosti alkohola zagotavlja konkurenčno
prednost glede na pijače z višjo alkoholno vsebnostjo, ker je alkohol
zaradi visoke davčne obremenitve najdražja sestavina pijač;ker
 naj bi poleg tega po mnenju vlade Nemčije, če bi dovolili prosti pretok
 alkoholnih izdelkov povsod, kjer so glede na vsebnost alkohola v skladu
 s predpisi države izdelave, to imelo za posledico, da bi se najnižja
alkoholna vsebnost v kateri koli državi članici uveljavila kot skupni
standard v Skupnosti in bi celo vse določbe o najnižji vsebnosti
alkohola postale neučinkovite, saj je taka določitev najnižje vsebnosti
alkohola tuja ureditvam več držav članic;13      ob
 upoštevanju, kot je Komisija pravilno poudarila, da lahko določitev mej
 za vsebnost alkohola v alkoholni pijači vodi do standardizacije trženih
 izdelkov in njegovih označb, kar bi izboljšalo preglednost tržnih
transakcij in prodajnih ponudb javnosti; ker
  taka trditev vseeno ni sprejemljiva, kolikor se obvezna omejitev
najnižje vsebnosti alkohola šteje za glavno jamstvo za poštene tržne
transakcije, saj je kupcu lažje zagotoviti primerno informacijo tako, da
 se zahteva označba porekla in vsebnosti alkohola na embalaži izdelkov; 14      ob
 upoštevanju, da je iz doslej navedenega jasno, da zahteve v zvezi z
najnižjo vsebnostjo alkohola v alkoholnih pijačah ne zasledujejo cilja,
ki je v splošnem interesu in ki bi prevladal nad zahtevami po prostem
pretoku blaga, ki je eno od temeljnih pravil Skupnosti;ker
 je v praksi osnovni učinek takih zahtev v glavnem zagotavljanje
prednosti alkoholnim pijačam z visoko vsebnostjo alkohola tako, da se z
nacionalnega trga izključijo izdelki iz drugih držav članic, ki ne
ustrezajo temu opisu; ker je iz tega
razvidno, da enostranska zahteva po najnižji vsebnosti alkohola – ki jo
naloži ureditev države članice za namene prodaje alkoholnih pijač –
ovira trgovino, ki je v nasprotju z določbami člena 30 Pogodbe;ker
 torej ni nobenega razloga, da se alkoholne pijače, ki so zakonito
proizvedene in tržene v eni od držav članic, ne bi smele uvoziti v
katero koli drugo državo članico; prodaja takih izdelkov ne sme biti
podvržena zakonski prepovedi trženja pijač z vsebnostjo alkohola, ki je
nižja od meje, ki jo določijo nacionalni predpisi;15      ker
 je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je pojem „ukrepi z enakim
učinkom kot količinske omejitve“ iz člena 30 Pogodbe treba razlagati
tako, da zajema določitev najnižje vsebnosti alkohola v alkoholnih
pijačah, namenjenih za potrošnjo, z zakonodajo države članice, če zadeva
 uvoz alkoholnih pijač, ki so zakonito proizvedene in tržene v drugi
državi članici. Stroški16      Ob
 upoštevanju, da se stroški vlade Kraljevine Danske, vlade Zvezne
republike Nemčije in Komisije Evropskih skupnosti, ki so Sodišču
predložile stališča, ne povrnejo;ker je ta
postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku
 pred Hessisches Finanzgericht, to odloči o stroških.Iz teh razlogov je SODIŠČEv odgovor na vprašanji, ki ju je postavilo Hessisches Finanzgericht s sklepom z dne 28. aprila 1978, razsodilo:Pojem
 „ukrepi z enakim učinkom kot količinske omejitve“ iz člena 30 Pogodbe
je treba razlagati tako, da zajema določitev najnižje vsebnosti alkohola
 v alkoholnih pijačah, namenjenih za potrošnjo, z zakonodajo države
članice, če zadeva uvoz alkoholnih pijač, ki so zakonito proizvedene in
tržene v drugi državi članici.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSørensenO’KeeffeBoscoTouffaitRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 20. februarja 1979.Sodni tajnik       PredsednikA. Van Houtte       H. Kutscher* Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 13. julija 2011. # Trade-Stomil sp. z o.o. proti Evropski komisiji. # Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Sodelovanje v kartelu - Odgovornost za kršitev - Globe - Teža in trajanje kršitve - Olajševalne okoliščine. # Zadeva T-53/07.

text:
      Zadeva T-53/07
      Trade-Stomil sp. z o.o.
      proti
      Evropski komisiji
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Sodelovanje v kartelu – Odgovornost za kršitev – Globe – Teža in trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine“
      Povzetek sodbe
      Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazi, ki jih je treba zbrati
      (člen 81(1) ES)
      Kar zadeva izvedbo dokazov glede kršitve člena 81(1) ES, mora Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze,
         s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki pomenijo kršitev. Tako mora Komisija predložiti natančne in skladne
         dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena.

      Dvom na strani sodišča je treba razlagati v korist podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve. Sodišče torej ne more
         ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno dokazala zadevno kršitev, če o tem še vedno dvomi.

      Poleg tega je običajno, da so dejavnosti v zvezi s protikonkurenčnimi ravnanji in sporazumi prikrite, da so sestanki tajni
         in da je dokumentacije o tem kar najmanj. Iz tega je mogoče sklepati, da tudi če Komisija odkrije listine, ki jasno dokazujejo
         nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, so te običajno pomanjkljive in nepovezane, tako da je treba posamezne
         podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je treba v večini primerov na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali
         sporazuma sklepati na podlagi nekaj naključij in indicev, ki lahko – če se upoštevajo skupaj in če ni druge skladne razlage
         – pomenijo dokaz o kršitvi pravil o konkurenci.

      Čeprav dokazi, ki jih je zbrala Komisija, imajo neko dokazno vrednost, ti ob upoštevanju protislovij v odločbi Komisije, zlasti
         v zvezi s sestanki kartela, in dvoma, ki ga je treba razlagati v korist zadevnega podjetja, ne zadostujejo za utemeljitev
         ugotovitve o obstoju kršitve zadevnega podjetja, zato je treba odločbo Komisije razglasiti za nično.

      (Glej točke 63, 64, 76 in 78.)
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 13. julija 2011(*)

      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren‑butadienskega kavčuka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Sodelovanje v kartelu – Odgovornost za kršitev – Globe – Teža in trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine“
      V zadevi T‑53/07,
      Trade-Stomil sp. z o.o. s sedežem v Lodžu (Poljska), ki jo zastopata F. Carlin, barrister, in E. Batchelor, solicitor,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala X. Lewis in V. Bottka, nato V. Bottka in V. Di Bucci, zastopniki,

      tožena stranka,
      zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 v zvezi s postopkom na
         podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva št. COMP/F/38.638 – butadienski kavčuk in emulzijski stiren‑butadienski
         kavčuk) v delu, ki se nanaša na družbo Trade‑Stomil sp. z o.o., ali podredno, za odpravo ali zmanjšanje globe, naložene družbi
         Trade‑Stomil,

      SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi F. Dehousse (poročevalec), v funkciji predsednika, I. Wiszniewska-Białecka, sodnica, in N. Wahl, sodnik,
      sodna tajnica: K. Pocheć, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 20. oktobra 2009,
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Dejansko stanje
      1        Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 (Zadeva št. COMP/F/38.638 – butadienski
         kavčuk in emulzijski stiren‑butadienski kavčuk, v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ugotovila, da je več podjetij s sodelovanjem
         v kartelu na trgu zgoraj navedenih proizvodov kršilo člen 81(1) ES in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru
         (EGP).

      2        Naslovniki izpodbijane odločbe so ta podjetja:

      –        Bayer AG s sedežem v Leverkusnu (Nemčija);
      –        The Dow Chemical Company s sedežem v Midlandu, Michigan (Združene države Amerike) (v nadaljevanju: Dow Chemical);
      –        Dow Deutschland Inc. s sedežem v Schwalbachu (Nemčija);
      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (nekdanje Dow Deutschland GmbH & Co. OHG) s sedežem v Schwalbachu;
      –        Dow Europe s sedežem v Horgnu (Švica);
      –        Eni SpA s sedežem v Rimu (Italija);
      –        Polimeri Europa SpA s sedežem v Brindisiju (Italija) (v nadaljevanju: Polimeri);
      –        Shell Petroleum NV s sedežem v Haagu (Nizozemska);
      –        Shell Nederland BV s sedežem v Haagu;
      –        Shell Nederland Chemie BV s sedežem v Rotterdamu (Nizozemska);
      –        Unipetrol a.s. s sedežem v Pragi (Češka republika);
      –        Kaučuk a.s. s sedežem v Kralupih na Vltavi (Češka republika);
      –        Trade-Stomil sp. z o.o. s sedežem v Lodžu (Poljska) (v nadaljevanju: Stomil).
      3        Družbe Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe so v celoti pod nadzorom, neposrednim ali posrednim,
         družbe Dow Chemical (v nadaljevanju vse skupaj: Dow) (točke od 16 do 21 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      4        Dejavnost družbe Eni v zvezi z zadevnimi proizvodi je sprva opravljala družba EniChem Elastomeri Srl, ki je bila pod posrednim
         nadzorom družbe Eni prek njene hčerinske družbe EniChem SpA (v nadaljevanju: EniChem SpA). Družba EniChem Elastomeri se je
         1. novembra 1997 združila z družbo EniChem SpA. Družba Eni je nadzorovala 99,97 % družbe EniChem SpA. Družba EniChem SpA je
         1. januarja 2002 prenesla svojo strateško kemično dejavnost (skupaj z dejavnostjo, povezano z butadienskim in emulzijskim
         stiren‑butadienskim kavčukom) na hčerinsko družbo Polimeri, ki je bila v njeni stoodstotni lasti. Družbo Polimeri od 21. oktobra 2002
         neposredno in v celoti nadzira družba Eni. Družba EniChem SpA je 1. maja 2003 spremenila firmo v Syndial SpA (točke od 26
         do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija v izpodbijani odločbi uporablja poimenovanje „EniChem“ za vse družbe v lasti
         družbe Eni (v nadaljevanju: EniChem) (točka 36 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      5        Družba Shell Nederland Chemie je hčerinska družba družbe Shell Nederland, ki je v celoti pod nadzorom družbe Shell Petroleum
         (v nadaljevanju skupaj: Shell) (točke od 38 do 40 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      6        Družba Kaučuk je bila ustanovljena leta 1997 z združitvijo družb Kaučuk Group a.s. in Chemopetrol Group a.s. Družba Unipetrol
         je 21. julija 1997 pridobila vsa sredstva, pravice in obveznosti združenih družb. Družba Unipetrol je lastnica 100 % kapitala
         družbe Kaučuk (točki 45 in 46 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je v izpodbijani odločbi navedeno, da je družbo
         Kaučuk (in njeno predhodnico Kaučuk Group) od leta 1991 do 28. februarja 2003 pri izvozu zastopala družba Tavorex s.r.o. (v
         nadaljevanju: Tavorex) s sedežem v Češki republiki. V izpodbijani odločbi je navedeno tudi, da je družba Tavorex od leta 1996
         družbo Kaučuk zastopala na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 49 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      7        Družba Stomil je glede na izpodbijano odločbo zastopala poljskega proizvajalca Chemical Company Dwory S.A. (v nadaljevanju:
         Dwory) pri njegovi izvozni dejavnosti najmanj 30 let, vsaj do leta 2001. V izpodbijani odločbi je še navedeno, da je družba
         Stomil v letih od 1997 do 2000 zastopala družbo Dwory na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 51 obrazložitve
         izpodbijane odločbe).

      8        Upoštevno obdobje kršitve je trajalo od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002 (za družbe Bayer, Eni in Polimeri), od 20. maja 1996
         do 31. maja 1999 (za družbe Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie), od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002
         (za družbo Dow Chemical), od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001 (za družbo Dow Deutschland), od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002
         (za družbi Unipetrol in Kaučuk), od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000 (za družbo Stomil), od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002
         (za družbo Dow Deutschland Anlagengesellschaft) in od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002 (za družbo Dow Europe) (točke
         od 476 do 485 obrazložitve in člen 1 izreka izpodbijane odločbe).

      9        Butadienski kavčuk (v nadaljevanju: BK) in emulzijski stiren‑butadienski kavčuk (v nadaljevanju: SBK) sta vrsti sintetičnega
         kavčuka, ki se uporabljata zlasti pri proizvodnji pnevmatik. Ta proizvoda sta zamenljiva tako drug z drugim kot tudi z drugimi
         sintetičnimi kavčuki in z naravnim kavčukom (točke od 3 do 6 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      10      Poleg proizvajalcev, navedenih v izpodbijani odločbi, so na območju EGP manjše količine BK in SBK prodajali tudi drugi proizvajalci
         iz Azije in Vzhodne Evrope. Sicer pa veliki proizvajalci pnevmatik velik del BK proizvedejo sami (točka 54 obrazložitve izpodbijane
         odločbe).

      11      Družba Bayer je 20. decembra 2002 navezala stik s službami Komisije in izrazila željo po sodelovanju na podlagi Obvestila
         Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo
         o ugodni obravnavi) glede BK in SBK. V zvezi s SBK je družba Bayer podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnosti kartela.
         Ta izjava je bila posneta na kaseto (točka 67 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      12      Družba Bayer je 14. januarja 2003 podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnost kartela v zvezi z BK. Ta izjava je bila
         posneta na kaseto. Družba Bayer je predložila tudi zapisnike sestankov odbora za BK evropskega združenja za sintetični kavčuk
         (točka 68 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      13      Komisija je 5. februarja 2003 družbi Bayer vročila odločbo o odobritvi pogojne imunitete pred globami (točka 69 obrazložitve
         izpodbijane odločbe).

      14      Komisija je 27. marca 2003 v skladu s členom 14(3) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov
         [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204), v prostorih družbe Dow Deutschland & Co. opravila preveritveni obisk (točka 70
         obrazložitve izpodbijane odločbe).

      15      Komisija je med septembrom 2003 in julijem 2006 na podjetja, ki so navedena v izpodbijani odločbi, naslovila več zahtev po
         informacijah na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 in člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju
         pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1) (točka 71 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      16      Družbi Dow Deutschland in Dow Deutschland & Co. sta se 16. oktobra 2003 srečali s službami Komisije in izrazili željo po sodelovanju
         na podlagi obvestila o ugodni obravnavi. Na tem srečanju je bila ustno predstavljena dejavnost kartela za BK in SBK. Ta predstavitev
         je bila posneta. Predan je bil tudi spis z dokumenti o kartelu (točka 72 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      17      Družba Dow Deutschland je bila 4. marca 2005 obveščena o namenu Komisije, da ji prizna zmanjšanje globe za 30 do 50 % (točka 73
         obrazložitve izpodbijane odločbe).

      18      Komisija je 7. junija 2005 začela postopek in podjetjem, ki so naslovniki izpodbijane odločbe – razen družbi Unipetrol – in
         družbi Dwory poslala prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je bilo
         sprejeto tudi zoper družbo Tavorex, vendar ji ni bilo vročeno, saj je bila od oktobra 2004 v stečaju. Postopek zoper njo je
         bil torej ustavljen (točki 49 in 74 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      19      Zadevna podjetja so predložila pisne pripombe v zvezi s tem prvim obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 75 obrazložitve
         izpodbijane odločbe). Omogočen jim je bil tudi vpogled v spis v obliki zgoščenke ter dostop do ustnih izjav in z njimi povezanih
         dokumentov v prostorih Komisije (točka 76 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      20      Družba Manufacture française des pneumatiques Michelin (v nadaljevanju: Michelin) je 3. novembra 2005 vložila predlog za intervencijo.
         Pisne pripombe je predložila 13. januarja 2006 (točka 78 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      21      Komisija je 6. aprila 2006 na podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, naslovila drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih
         kršitvah. Zadevna podjetja so v zvezi s tem predložila pisne pripombe (točka 84 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      22      Družba Michelin je 12. maja 2006 vložila pritožbo na podlagi člena 5 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004
         zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 [ES] in 82 [ES] (UL L 123, str. 18) (točka 85 obrazložitve izpodbijane
         odločbe).

      23      Podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, razen družbe Stomil, in družba Michelin so se 22. junija 2006 udeležili zaslišanja
         pred Komisijo (točka 86 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      24      Komisija je zaradi pomanjkanja dokazov o sodelovanju družbe Dwory v kartelu postopke v zvezi njo ustavila (točka 88 obrazložitve
         izpodbijane odločbe). Odločila se je tudi, da postopek prav tako ustavi v zvezi z družbo Syndial (točka 89 obrazložitve izpodbijane
         odločbe).

      25      Poleg tega je Komisija, potem ko sta se sprva uporabljali dve številki zadev (COMP/E-1/38.637 za BK in COMP/E-1/38.638 za
         SBK), po prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah uporabljala samo eno številko (COMP/F/38.638) (točki 90 in 91 obrazložitve
         izpodbijane odločbe).

      26      Upravni postopek se je 29. novembra 2006 končal tako, da je Komisija sprejela izpodbijano odločbo.

      27      V skladu s členom 1 izreka izpodbijane odločbe so ta podjetja s tem, da so v navedenih obdobjih sodelovala pri enotnem in
         trajajočem sporazumu, v okviru katerega so se dogovarjala o določitvi ciljnih cen, o razdelitvi kupcev na podlagi sporazumov
         o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih poslovnih podatkov glede cen, konkurentov in kupcev v sektorjih BK in SBK, kršila
         člen 81 ES in člen 53 EGP:

      (a)      družba Bayer od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;
      (b)      družba Dow Chemical od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002; družba Dow Deutschland od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001;
         družba Dow Deutschland Anlagengesellschaft od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002; družba Dow Europe od 26. novembra 2001
         do 28. novembra 2002;

      (c)      družba Eni od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002; družba Polimeri od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;
      (d)      družba Shell Petroleum od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba Shell Nederland od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba
         Shell Nederland Chemie od 20. maja 1996 do 31. maja 1999;

      (e)      družba Unipetrol od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002; družba Kaučuk od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;
      (f)      družba Stomil od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000.
      28      Komisija je na podlagi dejanskih ugotovitev in pravne presoje, opravljene v izpodbijani odločbi, zadevnim podjetjem naložila
         globe, ki jih je določila v skladu z metodologijo, opisano v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2)
         Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) in v obvestilu o ugodni obravnavi.

      29      V členu 2 izreka izpodbijane odločbe so naložene te globe:

      (a)      družbi Bayer: 0 EUR;
      (b)      družbi Dow Chemical: 64,575 milijona EUR, od tega:
      (i)      60,27 milijona EUR solidarno z družbo Dow Deutschland;
      (ii)      47,355 milijona EUR solidarno z družbama Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe;
      (c)      družbama Eni in Polimeri solidarno: 272,25 milijona EUR;
      (d)      družbam Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie solidarno: 160,875 milijona EUR;
      (e)      družbama Unipetrol in Kaučuk solidarno: 17,55 milijona EUR;
      (f)      družbi Stomil: 3,8 milijona EUR.
      30      Člen 3 izreka izpodbijane odločbe podjetjem, naštetim v členu 1 izreka, odreja, da – če še niso – takoj prekinejo kršitve,
         navedene v tem členu, in da se odslej vzdržijo vsakega dejanja ali ravnanja, opisanega v členu 1, ter vsakega ukrepa z enakim
         namenom ali učinkom.

       Postopek in predlogi strank
      31      Družba Stomil je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 19. februarja 2007 vložila to tožbo.

      32      Ker eden od članov senata ni mogel opravljati sodniške funkcije, je bil s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 2. aprila 2009
         za dopolnitev senata določen N. Wahl.

      33      Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (prvi senat) odločilo, da začne ustni postopek.

      34      Splošno sodišče je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, stranki pozvalo,
         naj predložita nekatere dokumente. Stranki sta naloženo izpolnili v določenem roku.

      35      Stranki sta ustno podali navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča na obravnavi 20. oktobra 2009.

      36      Družba Stomil Splošnemu sodišču predlaga:

      –        primarno, naj izpodbijano odločbo razglasi za nično v delu, ki se nanaša nanjo, zlasti člene od 1 do 4;
      –        podredno:
      –        naj člen 2 izpodbijane odločbe razglasi za ničen v delu, ki se nanaša nanjo,
      –        ali naj člen 2 izpodbijane odločbe v delu, ki se nanaša nanjo, spremeni tako, da globo odpravi ali bistveno zmanjša njen znesek;
      –        naj Komisiji naloži plačilo stroškov.
      37      Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

      –        tožbo zavrne;
      –        družbi Stomil naloži plačilo stroškov.
       Pravo
      38      Tožba družbe Stomil je oprta na štirinajst tožbenih razlogov. Ti se v bistvu nanašajo na izpodbijanje sodelovanja družbe Stomil
         v kartelu, na to, da je Komisija družbo Stomil štela za odgovorno, čeprav je nastopala kot posrednik družbe Dwory, na trajanje
         kršitve in na znesek globe. Poleg tega družba Stomil predlaga izvedbo ukrepov procesnega vodstva, s katerimi bi se med drugim
         naložilo Komisiji, da ji omogoči dostop do izjav, ki so jih podjetja podala v okviru obvestila o ugodni obravnavi.

      39      Najprej je treba preučiti prvi tožbeni razlog družbe Stomil, ki se nanaša na nedokazanost sodelovanja družbe Stomil v kartelu.

       Prvi tožbeni razlog: nedokazanost sodelovanja družbe Stomil v kartelu
       Trditve strank
      –       Trditve družbe Stomil
      40      Družba Stomil meni, da je Komisija kršila člen 81 ES s tem, da ni pravno zadostno dokazala njenega sodelovanja v kartelu.

      41      Komisija naj bi ugotovila, da je družba Stomil sodelovala pri dveh sestankih kartela, in sicer pri sestanku, ki je potekal
         16. novembra 1999 v Frankfurtu (Nemčija), in pri sestanku, ki je potekal 22. februarja 2000 v Wermelskirchnu (Nemčija). Družba
         Stomil meni, da so ugotovitve Komisije neutemeljene. Poleg tega trdi, da noben drug element ne dokazuje njenega sodelovanja
         v zadevnem kartelu.

      –       Sodelovanje družbe Stomil pri sestanku 16. novembra 1999 v Frankfurtu
      42      Družba Stomil meni, da dokazi, ki jih je predložila Komisija, ne dokazujejo, da se je udeležila neformalnega sestanka v hotelu
         Méridien 16. novembra 1999 zvečer, ki je potekal poleg sestanka evropskega združenja za sintetični kavčuk.

      43      Družba Stomil zlasti navaja, da gospod L. (Stomil) ni prenočeval v hotelu Méridien in da je odpotoval takoj po sestanku evropskega
         združenja za sintetični kavčuk, ki se je končal 16. novembra 1999 ob 11. uri. Družba Stomil je v zvezi s tem predložila dve
         izjavi gospoda L. (Stomil) in račun za hotel. Zatrjuje, da ni spremenila svoje verzije dogodkov, kot navaja Komisija v svojih
         pisanjih. Ves čas naj bi zanikala sodelovanje pri zadevnem nezakonitem sestanku. Elementi, ki jih je predložila, naj bi bili
         dopustni, Komisija pa naj bi se napačno sklicevala na sodbo Splošnega sodišča z dne 8. marca 2007 v zadevi France Télécom
         proti Komisiji (T‑339/04, ZOdl., str. II‑521).

      44      Izjava družbe Dow, povzeta v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe, naj ne bi bila zanesljiva, saj naj bi jo potrdil
         le gospod P. (Bayer), ki pa 16. novembra 1999 zvečer ni bil v Frankfurtu. Družba Stomil v zvezi s tem navaja več dokumentov
         iz preiskovalnega spisa. Zato po mnenju družbe Stomil in v skladu s sodno prakso nepotrjena trditev družbe Dow, ki so jo družba
         Stomil in preostale stranke v upravnem postopku izpodbijale, ni ustrezen dokaz o sodelovanju družbe Stomil pri tem sestanku.
         Družba Stomil poudarja, da gospod L. (EniChem) 16. novembra 1999 zvečer ni mogel biti v Frankfurtu.

      45      Noben dokaz naj ne bi potrjeval navzočnosti gospoda L. (Stomil). Iz poročila o stroških gospoda F. (Dow) naj ne bi bili razvidni
         ne razlog plačila ne morebitni udeleženci sestanka. V ročnih zapiskih gospoda N. (Dow) pa naj ne bi bila omenjena ne gospod L.
         (Stomil) ne družba Stomil. Zelo verjetno so bili ti zapiski dejansko opomnik za gospoda N. Res je, da je v teh zapiskih navedena
         družba Dwory (z oznako „OS“). Vendar naj bi več elementov, ki jih razvija družba Stomil, dokazovalo, da ni mogla biti vir
         podatkov, navedenih v zadevnih zapiskih. Ti ročni zapiski naj bi torej bili osebne ocene gospoda N. ali pa naj bi prihajali
         iz javnih virov. Družba Stomil v zvezi z družbo Michelin zlasti navaja, da s tem kupcem ni imela nobenih stikov od druge polovice
         leta 1998, ko jo je družba Dwory obvestila, da bo spet začela prodajati SBK temu kupcu. Družbi Goodyear naj v letih 1999 in 2000
         ne bi dobavljala. Kupca „TGA“ naj ne bi poznala. Nazadnje, družba Stomil naj ne bi mogla poznati „domačega“ potenciala družbe
         Dwory glede SBK, saj je bila ta izključno izvoznica. Poleg tega naj bi na seznamu manjkali trije glavni kupci družbe Stomil,
         in sicer družbe Vredestein, Nokian in Pegasus. Družba Stomil poleg tega poudarja, da so člani kartela redno in večkrat zamenjali
         družbi Stomil in Dwory.

      46      Družba Stomil dodaja, da je Komisija v odgovoru na tožbo priznala, da sestanka 16. novembra 1999, ki je naveden v izpodbijani
         odločbi, dejansko ni bilo. Komisija naj bi tako poskušala dejanske navedbe iz izpodbijane odločbe nadomestiti s teorijo, da
         je nezakoniti sestanek potekal 15. novembra 1999. Družba Stomil poudarja, da ta teorija ni podprta z nobenim dokazom. Edini
         dokaz, ki ga je Komisija predložila, je račun z istega dne, ki potrjuje, da je bila v baru postrežena pijača v vrednosti 89,50
         nemške marke (DEM). Družba Stomil meni, da ta račun ne dokazuje, o čem se je razpravljalo ali da bi lahko ta razprava pomenila
         nezakonito ravnanje. Med drugim naj bi iz izpodbijane odločbe izhajalo, da je račun v baru plačal gospod F. (Dow), in ne gospod P.
         (Bayer), ter da je bil plačan 16. novembra 1999. Nazadnje, družba Stomil poudarja, da Komisija trdi, da je gospod T. (Kralupi)
         sodeloval pri nezakonitih razpravah, medtem ko naj bi iz poročila o stroških gospoda P. razvidno, da gospod T. ni bil navzoč.

      47      Navajanje tega novega domnevnega sestanka naj bi pomenilo kršitev pravice do obrambe in obveznosti obrazložitve v razmerju
         do družbe Stomil, ki ni imela možnosti, da na to navedbo odgovori v upravnem postopku.

      48      Poleg tega naj bi bila posledica napake Komisije nezakonitost člena 1 izpodbijane odločbe, v katerem je ugotovljeno, da je
         družba Stomil pri zadevni kršitvi sodelovala od 16. novembra 1999. Družba Stomil ob sklicevanju na sodbo Splošnega sodišča
         z dne 11. decembra 2003 v zadevi Ventouris proti Komisiji (T‑59/99, Recueil, str. II‑5257, točke od 31 do 33) dodaja, da se
         lahko izrek odločbe razlaga ob upoštevanju obrazložitve samo, če v njem uporabljeni izrazi niso jasni. Vendar družba Stomil
         trdi, da v obravnavanem primeru ni v izreku izpodbijane odločbe nobene dvoumnosti.

      –       Sodelovanje družbe Stomil pri sestanku 22. februarja 2000 v Wermelskirchnu
      49      Družba Stomil trdi, da ni dokazov o tem, da so udeleženci sestanka pododbora evropskega združenja za sintetični kavčuk 22. februarja 2000
         Wermelskirchnu storili kršitev.

      50      Vendar naj bi Komisija v točki 446 obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da ta sestanek pomeni konec sodelovanja družbe
         Stomil v kartelu.

      –       Neobstoj drugih elementov, ki bi dokazovali sodelovanje družbe Stomil v kartelu
      51      Družba Stomil meni, da glede na to, da edini dokaz, ki ga je predložila Komisija, ne dokazuje njenega sodelovanja v kartelu,
         splošna zatrjevanja iz izpodbijane odločbe ne morejo imeti dokazne vrednosti.

      52      Družba Stomil zlasti poudarja, prvič, neobstoj dokazov o njeni udeležbi pri kakršnem koli dogovoru o določitvi cen. V zvezi
         s tem navaja, da družba Bayer v izjavi, ki je povzeta v točki 114 obrazložitve izpodbijane odločbe, govori o družbi Dwory,
         in ne o družbi Stomil, kot navaja Komisija. Trdi, da je skupaj z družbo Dwory sodelovala pri sestankih evropskega združenja
         za sintetični kavčuk po letu 1999. Niti družba Dow naj družbe Stomil ne bi štela za udeleženko razprav o cenah. Družba Stomil
         se v zvezi s tem sklicuje na točko 115 obrazložitve izpodbijane odločbe. Enako naj bi veljalo glede dokazov družbe Shell,
         saj se ti nanašajo na obdobje od 30. avgusta 1995 do 31. maja 1999 (točke 119, 120 in 123 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      53      Drugič, družba Stomil trdi, da ni dokazov o njenem sodelovanju pri razdelitvi trga. V izjavi, povzeti v točki 125 obrazložitve
         izpodbijane odločbe, naj družba Dow ne bi natančno navedla niti predmeta sporazuma, niti njegovega datuma, niti tega, ali
         se nanaša na družbo Stomil ali Dwory. Ugotovitev Komisije, da je družba Dow imela v mislih družbo Stomil, naj bi bila brez
         vsake podlage.

      54      Tretjič, družba Stomil glede izmenjave občutljivih poslovnih podatkov navaja, da je edini upoštevni sestanek tisti, ki je
         potekal 16. novembra 1999 v Frankfurtu. Poleg tega naj potrditev družbe Shell iz točke 133 obrazložitve izpodbijane odločbe
         ne bi bila pomembna za obdobje, ki zadeva družbo Stomil. Dalje, kot je bilo dokazano zgoraj, družba Stomil ni razpolagala
         z občutljivimi podatki v zvezi z dobavami SBK družbe Dwory za obdobje, navedeno v izpodbijani odločbi.

      55      Preostala splošna zatrjevanja iz izpodbijane odločbe naj poleg tega ne bi bila zadostna za dokazanje sodelovanja družbe Stomil
         v kartelu. Točke 155, 156, 158 in 159 obrazložitve izpodbijane odločbe naj bi se bodisi nanašale na družbo Dwory bodisi naj
         ne bi dokazovale obstoja kršitev družbe Stomil.

       Trditve Komisije
      –       Sodelovanje družbe Stomil pri sestanku 16. novembra 1999 v Frankfurtu
      56      Komisija najprej pojasnjuje, da je iz opisa v izpodbijani odločbi (točke od 199 do 212 obrazložitve izpodbijane odločbe) razvidno,
         da je 16. novembra 1999 v zgodnjih jutranjih urah potekal sestanek, na katerem so bili sklenjeni dogovori o cenah in izmenjani
         podatki o glavnih kupcih.

      57      Komisija trdi, da je družba Stomil v tožbi spremenila svojo verzijo dogodkov. Družba Stomil naj bi zanikanje sodelovanja pri
         zadevnem nezakonitem sestanku zdaj opirala na to, kje je bil gospod T. 16. novembra 1999 zvečer. Vendar naj se družba Stomil
         v upravnem postopku na to ne bi sklicevala. Zato bi moralo Splošno sodišče v skladu s sodno prakso elemente, ki jih je družba
         Stomil predložila za utemeljitev svojih trditev (to sta izjavi gospoda L. (Stomil) in njegov hotelski račun), šteti za nedopustne.
         Komisija dodaja, da so ti dokumenti dejansko brezpredmetni. Poleg tega naj bi razpolagala z dokazi o poteku neuradnega sestanka
         15. novembra 1999 zvečer in o sodelovanju gospoda L. (Stomil) pri tem sestanku. Komisija predlaga zlasti hotelski račun in
         obrazec za obračun stroškov gospoda P. iz preiskovalnega spisa.

      58      Komisija v nasprotju s trditvami družbe Stomil poudarja, da izjava družbe Dow iz točke 204 obrazložitve izpodbijane odločbe
         vsebuje jasne navedbe o navzočnosti gospoda L. (Stomil) pri razpravah kartela. To izjavo naj bi potrdila družba Bayer (točka 205
         obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija glede ročnih zapiskov gospoda N. (Dow) navaja, da se njihov prvi del nanaša na
         širši trg, kot je trg SBK, ki je bil v interesu družbe Stomil. Komisija poleg tega poudarja, da se je razmerje med družbama
         Stomil in Dwory končalo šele nedavno in postopoma in da so zato bili izmenjani podatki zelo verjetno v interesu družbe Stomil
         in so bili zanjo pomembni. Komisija naj bi tako razpolagala z zadostnimi dokazi o navzočnosti in sodelovanju družbe Stomil
         pri sestanku kartela 15. in 16. novembra 1999.

      59      Komisija dodaja, da je v razdelku 4.3.8 izpodbijane odločbe predložila dokaz o obstoju sestanka „15.–16. novembra 1999“. Sestanek
         15. novembra 1999 naj torej ne bi bil „nov“. Poleg tega naj bi družba Stomil pomešala dve poročili o stroških. Gospod P. naj
         bi plačal račun v baru Casablanca. Gospod. F. pa naj bi plačal najem sejne sobe. Časovni potek dogodkov naj torej ne bi bil
         spremenjen. Prav tako naj med dokazi, ki jih je zbrala Komisija, ne bi bilo neskladnosti.

      60      Nazadnje, Komisija trdi, da v izreku izpodbijane odločbe, zlasti v njenem členu 1(f), ni izrecno navedeno, da je družba Stomil
         sodelovala pri sestanku 15. novembra 1999. V izpodbijani odločbi naj bi bilo navedeno, da je družba Stomil sodelovala pri
         kršitvi člena 81 ES od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000. Komisija opozarja, da ni nikoli zatrjevala, da so dogovori,
         sprejeti na tem sestanku, 15. novembra 1999 zvečer, učinkovali takoj. Vsekakor naj bi se sestanek nadaljeval do zgodnjih jutranjih
         ur 16. novembra 1999.

      –       Sodelovanje družbe pri sestanku 22. februarja 2000 v Wermelskirchnu
      61      Komisija pojasnjuje, da kot je razvidno iz točk od 213 do 215 obrazložitve izpodbijane odločbe, ne zatrjuje, da je sestanek
         22. februarja 2000 v Wermelskirchnu vključeval kako nezakonito dejavnost. Zato naj bi bile trditve družbe Stomil v zvezi s
         tem brezpredmetne.

      –       Neobstoj drugih elementov, ki bi dokazovali sodelovanje družbe Stomil v kartelu
      62      Komisija natančneje navaja, da v izpodbijani odločbi ni trdila, da je sestanek z dne 15. in 16. novembra 1999 pripeljal do
         izrecnega sporazuma o razdelitvi trga. Vendar poudarja, da razpolaga z dokazi o tem, da je bila družba Stomil navzoča na tem
         sestanku in da je sodelovala pri razpravah o cenah in pri izmenjavi podatkov. Sodelovanje družbe Stomil naj ni bilo potrjeno
         z ročnimi zapiski in izjavami družbe Dow (točki 201 in 202 obrazložitve izpodbijane odločbe). Sodelovanje gospoda L. (Stomil)
         in njegov status zaposlenega v družbi Stomil naj bi potrjevala družba Dow in zapisnik uradnega sestanka, ki ga je Komisija
         predložila. Sodelovanje gospoda L. (Stomil) naj bi potrjevali tudi dokazi družbe Bayer, navedeni v točkah 155 in 156 obrazložitve
         izpodbijane odločbe.

       Presoja Splošnega sodišča
      63      Spomniti je treba, da mora Komisija, kar zadeva izvedbo dokazov glede kršitve člena 81(1) ES, dokazati kršitve, ki jih ugotovi,
         in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki pomenijo kršitev (sodbi Sodišča z dne 17. decembra
         1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C‑185/95 P, Recueil, str. I‑8417, točka 58, in z dne 8. julija 1999 v zadevi
         Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I‑4125, točka 86). Tako mora Komisija predložiti natančne in
         skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija
         2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točka 43 in navedena sodna praksa). Spomniti je treba
         tudi, da za sporazum v smislu člena 81(1) ES zadostuje, da zadevna podjetja izrazijo skupno voljo, da bodo na trgu delovala
         na določen način (sodbi Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka
         112, in z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil,
         str. 3125, točka 86; ter sodba Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1991 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, T‑7/89,
         Recueil, str. II‑1711, točka 256). Dvom na strani sodišča je treba razlagati v korist podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi
         kršitve. Sodišče torej ne more ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno dokazala zadevno kršitev, če o tem še vedno dvomi
         (sodba Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka
         215).

      64      Poleg tega je običajno, da so dejavnosti v zvezi s protikonkurenčnimi ravnanji in sporazumi prikrite, da so sestanki tajni
         in da je dokumentacije o tem kar najmanj. Iz tega je mogoče sklepati, da tudi če Komisija odkrije listine, ki jasno dokazujejo
         nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, so te običajno pomanjkljive in nepovezane, tako da je treba posamezne
         podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je treba v večini primerov na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali
         sporazuma sklepati na podlagi nekaj naključij in indicev, ki lahko – če se upoštevajo skupaj in če ni druge skladne razlage
         – pomenijo dokaz o kršitvi pravil o konkurenci (sodbi Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland
         in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točke
         od 55 do 57, in z dne 25. januarja 2007 v združenih zadevah Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, C‑403/04 P
         in C‑405/04 P, ZOdl., str. I‑729, točka 51).

      65      V obravnavani zadevi je treba spomniti, da je bilo sodelovanje družbe Stomil v kartelu ugotovljeno le glede nezakonitega sestanka,
         ki je potekal 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu.

      66      Natančneje, Komisija v zvezi s tem meni, da je šlo za sestanek kartela, ki je potekal poleg uradnega sestanka evropskega združenja
         za sintetični kavčuk „16. novembra 1999 zvečer in ponoči“ (točka 212 obrazložitve izpodbijane odločbe). Pri tem nezakonitem
         sestanku naj bi bili vpleteni gospodje P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) in T. (Tavorex). Zadevne osebe
         naj bi se najprej srečale v baru nekega hotela, nato pa najele sejno sobo (točka 202 obrazložitve izpodbijane odločbe).

      67      Najprej je treba zavrniti trditve Komisije, da ni mogoče sprejeti ugovarjanja družbe Stomil temu, da je bil gospod L. (Stomil)
         16. novembra zvečer v Frankfurtu, pa tudi dokumente, ki so bili v zvezi s tem vloženi v spis. Ugotoviti je namreč treba, da
         družba Stomil pred Splošnim sodiščem ugovarja samo očitku iz izpodbijane odločbe, ki se nanaša nanjo. Poleg tega je iz elementov
         v spisu razvidno, da je družba Stomil v upravnem postopku ves čas izpodbijala svoje sodelovanje pri nezakonitem sestanku.
         Vsekakor je treba iz razlogov, navedenih v nadaljevanju, navesti, da zadevni dokumenti niso upoštevni za odločanje o sporu,
         kot sicer Komisija navaja v svojih pisanjih.

      68      V bistvu je, prvič, iz elementov v spisu razvidno, da – kot zatrjuje družba Stomil – gospod P. (Bayer) 16. novembra 1999 zvečer
         ni bil v Frankfurtu. Komisija to priznava.

      69      Drugič, navesti je treba, da izpodbijana odločba vsebuje več protislovij glede točnega časa zadevnega nezakonitega sestanka.
         Tako Komisija v točki 212 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja „16. november 1999 zvečer in ponoči“, na podlagi izjave
         družbe Dow. V točki 297 obrazložitve izpodbijane odločbe trdi tudi, da je zadevni nezakoniti sestanek potekal „v noči na 16. november 1999“.
         Poleg tega sta v oddelku 4.3.8 izpodbijane odločbe navedena 15. in 16. november 1999. Nazadnje, v izreku te odločbe je kot
         datum začetka kršitve družbe Stomil določen 16. november 1999.

      70      Tretjič, tudi več materialnih dokazov razkriva protislovja v zvezi z domnevnim datumom zadevnega nezakonitega sestanka in
         v zvezi z drugimi mogočimi razlagami, ki jih je podala Komisija. Tako je v poročilu o stroških gospoda P. (Bayer) za dan plačila
         84,5 nemške marke (DEM) v hotelskem baru naveden 15. november 1999. Nasprotno je bilo plačilo najema sejne sobe v znesku 436 DEM
         vknjiženo 16. novembra 1999. V ročnih zapiskih gospoda N. (Dow) pa je omenjen samo 16. november 1999. Nazadnje, v izjavi družbe
         Dow, navedeni v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe, je pojasnjeno, da je nezakoniti sestanek potekal po uradnem sestanku
         evropskega združenja za sintetični kavčuk, ki je potekal 16. novembra dopoldne.

      71      Četrtič, v izjavi družbe Dow, povzeti v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe, je navedeno, da so se gospodje P. (Bayer),
         F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) in T. (Tavorex) srečali v hotelskem baru, nato pa najeli sejno sobo. V poročilu
         o stroških gospoda P. za plačane pijače, ki ga Komisija posebej omenja v svojih pisanjih, pa je navedena tudi navzočnost tedanje
         generalne sekretarke evropskega združenja za sintetični kavčuk (gospa C.). Vendar je iz točk 95 in 115 obrazložitve izpodbijane
         odločbe razvidno, da navedena generalna sekretarka ni nikoli sodelovala pri sestankih kartela. Torej samo na podlagi dejstva,
         da je bil gospod L. (Stomil) na srečanju v hotelskem baru, ni mogoče sklepati, da je sodeloval pri nezakonitem sestanku.

      72      Petič, glede ročnih zapiskov gospoda N. (Dow) ni sporno, da Komisija ni ugotovila odgovornosti družbe Stomil glede kartela
         za BK. Del ročnih zapiskov gospoda N., ki se nanaša na BK, torej nima dokazne vrednosti v zvezi z družbo Stomil. Glede dela
         ročnih zapiskov gospoda N., ki se nanaša na SBK, je treba poudariti, da so poleg proizvajalcev iz kartela kot dobavitelji
         nekaterih kupcev navedeni tudi drugi proizvajalci, ki niso sodelovali pri kartelu. V takih okoliščinah ni mogoče izključiti,
         da so ocene o dobavah pripravili samo nekateri proizvajalci, ne da bi bilo mogoče natančno ugotoviti, ali družba Stomil spada
         mednje, zlasti ob upoštevanju protislovij, ki obstajajo v zvezi z domnevnim datumom zadevnega nezakonitega sestanka.

      73      Splošno sodišče ob upoštevanju celote teh posameznih elementov v obravnavani zadevi meni, da obstaja dvom glede sodelovanja
         družbe Stomil pri nezakonitem sestanku 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu. Ta dvom je treba razlagati v korist družbe Stomil.

      74      Splošno sodišče v teh okoliščinah meni, da dokazi, navedeni v delu izpodbijane odločbe, ki se nanaša na sestanke kartela,
         v zvezi z družbo Stomil ne zadostujejo za ugotovitev, da je to podjetje sodelovalo pri zadevnih nezakonitih sporazumih.

      75      Dokazi, navedeni v delu izpodbijane odločbe, ki se nanaša na opis kartela (oddelek 4.2 izpodbijane odločbe), ne morejo omajati
         te ugotovitve.

      76      Splošno sodišče v zvezi s tem meni, da čeprav imajo nekateri dokazi, navedeni v oddelku 4.2 izpodbijane odločbe, neko dokazno
         vrednost, zlasti splošna izjava družbe Bayer, povzeta v točki 156 obrazložitve izpodbijane odločbe, ob upoštevanju zgoraj
         navedenih posameznih elementov v zvezi s sestanki kartela in dvoma, ki ga je treba razlagati v korist tožeče stranke, ne zadostujejo
         za utemeljitev ugotovitve o obstoju kršitve družbe Stomil.

      77      Splošno sodišče ob upoštevanju celote teh dokazov in v okviru njihove celovite presoje meni, da je Komisija s tem, da je ugotovila
         sodelovanje družbe Stomil v kartelu, storila napako.

      78      Zato je treba izpodbijano odločbo v delu, ki se nanaša na družbo Stomil, razglasiti za nično, ne da bi bilo treba obravnavati
         preostale tožbene razloge, ki so bili navedeni v oporo tožbe, zlasti vprašanje razmerij med naročniki in posredniki pri kršitvi
         pravil o konkurenci ter predlog tožeče stranke za izvedbo ukrepov procesnega vodstva.

       Stroški
      79      V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker Komisija s svojimi
         predlogi ni uspela, se ji v skladu s predlogi družbe Stomil naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat)
      razsodilo:
      1.      Odločba Komisije C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma
            EGP (Zadeva št. COMP/F/38.638 – butadienski kavčuk in emulzijski stiren‑butadienski kavčuk) se razglasi za nično v delu, ki
            se nanaša na družbo Trade‑Stomil sp. z o.o.
      2.      Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

               Wahl

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 13. julija 2011.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.