title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 6. julija 2005.#TQ3 Travel Solutions Belgium SA proti Komisiji Evropskih skupnosti.#Zadeva T-148/04.

text:
      Zadeva T-148/04
      TQ3 Travel Solutions Belgium SA
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javna naročila storitev – Skupnostni postopek javnega razpisa – Storitve potovalne agencije za potovanja uradnikov in uslužbencev institucij“
      Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 6. julija 2005
      Povzetek sodbe
      1.     Javna naročila Evropskih skupnosti – Sklenitev naročila na podlagi javnega razpisa – Pooblastilo institucij za presojo po
            prostem preudarku – Sodni nadzor – Omejitve
      2.     Javna naročila Evropskih skupnosti – Sklenitev naročila na podlagi javnega razpisa – Neobičajno nizka ponudba – Obveznost
            naročnika, da ponudniku omogoči, da se izreče
      (Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 139)
      3.     Javna naročila Evropskih skupnosti – Sklenitev naročila na podlagi javnega razpisa – Oddaja naročil – Merila za dodelitev
            – Izbira s strani naročnika – Omejitve – Uporaba meril, ki omogočajo ugotovitev ekonomsko najugodnejše ponudbe – Dopustnost
            meril, ki niso izključno ekonomska
      4.     Javna naročila Evropskih skupnosti – Sklenitev naročila na podlagi javnega razpisa – Oddaja naročil – Ocena ponudb na podlagi
            ponudb samih
      1.     Komisija razpolaga s široko diskrecijsko pravico glede elementov, ki jih je treba upoštevati za sprejetje odločbe o oddaji
         naročila na podlagi razpisa, nadzor Sodišča prve stopnje pa se mora omejiti na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil
         ter obrazložitve in pravilnosti ugotovljenih dejstev, neobstoja očitne napake pri presoji in zlorabe pooblastil.

      (Glej točko 47.)
      2.     Na področju oddaje javnih naročil Skupnosti je treba člen 139 Uredbe št. 2342/2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje
         finančne uredbe, ki določa, da ima naročnik obveznost omogočiti ponudniku, da se izreče, celo da obrazloži značilnosti svoje
         ponudbe, preden jo zavrne, če oceni, da je ponudba neobičajno nizka, razlagati tako, da obveznost preveriti resnost ponudbe
         izhaja iz predhodnega obstoja dvomov glede njene zanesljivosti. Glavni namen tega člena je namreč, da se omogoči ponudniku,
         da se ga ne izključi iz postopka, ne da bi imel možnost obrazložiti vsebino svoje ponudbe, ki naj bi se zdela neobičajno nizka.

      (Glej točko 49.)
      3.     Za to, da se v okviru oddaje javnega naročila na podlagi razpisa ugotovi ekonomsko najugodnejša ponudba, ni treba, da je vsako
         od meril za oddajo, ki ga je izbral naročnik, nujno povsem ekonomsko, saj ni izključeno, da lahko dejavniki, ki niso povsem
         ekonomski, vplivajo na vrednost ponudbe za navedenega naročnika.

      (Glej točko 51.)
      4.     V okviru oddaje javnega naročila na podlagi razpisa je treba kakovost ponudb oceniti na podlagi ponudb samih in ne izhajajoč
         iz izkušenj, ki so jih ponudniki pridobili pri prejšnjih pogodbah z naročnikom, ali na podlagi meril o izbiri, kot je tehnična
         sposobnost kandidatov, ki so bili že preverjeni v fazi izbire kandidatur in ki jih ni mogoče ponovno upoštevati za primerjavo
         ponudb.

      (Glej točko 86.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi senat)
      z dne 6. julija 2005(*)

      „Javna naročila storitev – Skupnostni postopek javnega razpisa – Storitve potovalne agencije za potovanja uradnikov in uslužbencev institucij“
      V zadevi T‑148/04,
      TQ3 Travel Solutions Belgium SA, s sedežem v Mechelenu (Belgija), ki sta jo sprva zastopala R. Ergec in K. Möric, nato B. Lissoir, odvetniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata L. Parpala in E. Manhaeve, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka,
      ob intervenciji
      Wagon-Lits Travel SA, s sedežem v Bruslju (Belgija), ki jo zastopajo F. Herbert, H. Van Peer, odvetnika, in D. Harrison, solicitor, z naslovom
         za vročanje v Luxembourgu,

      intervenient,
      zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločb Komisije, naj tožeči stranki ne odda sklopa št. 1 naročila, ki je bil predmet
         razpisa št. 2003/S 143 129409, za opravljanje storitev potovalne agencije in naj se ta sklop odda drugemu podjetju, ter zaradi
         odškodninskega zahtevka za povračilo škode, ki naj bi jo tožeča stranka utrpela zaradi zavrnitve njene ponudbe,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE
      EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi senat),
      v sestavi J. Pirrung, predsednik, N. J. Forwood in S. Papasavvas, sodnika,
      sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. marca 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Pravni okvir
      1       Oddajo naročil storitev Komisije urejajo določbe naslova V dela 1 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija
         2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 248, str. 1, v nadaljevanju: finančna
         uredba), in določbe Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje
         finančne uredbe (UL L 357, str. 1, v nadaljevanju: izvedbene določbe). Te določbe so določene glede na ustrezne direktive
         Skupnosti na tem področju, za naročila za storitve zlasti po Direktivi Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju
         postopkov za oddajo javnih naročil storitev (UL L 209, str. 1), kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega Parlamenta
         in Sveta 97/52/ES z dne 13. oktobra 1997 (UL L 328, str. 1).

      2       Člen 100(1) finančne uredbe določa, da „odredbodajalec sprejme odločitev o oddaji javnega naročila v skladu z merili za ocenitev
         sposobnosti in za ocenitev vsebine ponudbe, določenimi vnaprej v razpisni dokumentaciji in v pravilih za oddajo javnega naročila“.
         Člen 97(2) finančne uredbe in člen 138(1)(b) in (2) izvedbenih določb navajata, da se naročilo lahko odda v postopku za izbiro
         najugodnejše ponudbe, in sicer tiste, ki ima najboljše razmerje med kakovostjo in ceno.

      3       Člen 100(2) finančne uredbe določa:
      ,,Naročnik uradno obvesti vse kandidate ali ponudnike, katerih vloge ali ponudbe so bile zavržene, o razlogih za zavrženje
         […]

      Razkritje določenih informacij pa se lahko opusti, če bi oviralo uporabo prava, če bi bilo v nasprotju z javnim interesom
         ali bi škodovalo zakonitim poslovnim interesom javnih ali zasebnih podjetij ali bi lahko povzročilo izkrivljanje poštene konkurence
         med njimi.“

      4       Člen 139(1) izvedbenih določb predvideva: „Če so v ponudbi za dano naročilo ponujene [se zdijo] neobičajno nizke cene, mora
         naročnik, preden tako ponudbo zavrne samo iz tega razloga, pisno zahtevati podrobno obrazložitev vseh postavk ponudbe, za
         katere meni, da so pomembne, in jih mora preveriti po ustreznem zaslišanju vpletenih in ob upoštevanju prejete obrazložitve.“

      5       Člen 146(4) izvedbenih določb določa: „V primeru neobičajno nizke cene, navedene v členu 139 te uredbe, lahko komisija za
         ocenjevanje zahteva ustrezne informacije o vseh postavkah ponudbe.“

       Dejansko stanje
      6       Komisija je z okvirno pogodbo 98/16/IX.D.1/1 z dne 13. januarja 1999 prenesla upravljanje storitev potovalne agencije za svoje
         uslužbence na družbo Belgium International Travel. Ta pogodba je bila najprej sklenjena za dve leti z možnostjo trikratnega
         podaljšanja po eno leto in se je nanašala na obdobje od 1. aprila 1999 do 31. marca 2004. Z dodatkom z dne 27. februarja 2001
         je bila navedena pogodba prenesena na tožečo stranko.

      7       Komisija je z obvestilom o razpisu z dne 30. maja 2003, objavljenim v Dodatku k Uradnemu listu Evropske unije (UL 2003, str. 103), pod referenčno številko ADMIN/D1/PR/2003/051 po omejenem postopku objavila razpis za storitve potovalne
         agencije glede potovanj uradnikov in uslužbencev, ki so jim bila zaupana službena potovanja, ter vseh drugih oseb, ki potujejo
         na račun ali zahtevo institucij in organov Skupnosti.

      8       Iz spisa izhaja, da je Komisija ta razpis razveljavila na podlagi odstopov določenih institucij Skupnosti.
      9       Komisija je 29. julija 2003 v skladu s finančno uredbo in z izvedbenimi določbami v Dodatku k Uradnemu listu Evropske unije (UL 2003, S 143) pod referenčno številko 2003/S 143-129409 po omejenem postopku objavila nov razpis za storitve potovalne
         agencije glede potovanj uradnikov in uslužbencev, ki so jim zaupana službena potovanja, ter vseh drugih oseb, ki potujejo
         na račun ali zahtevo institucij in organov Skupnosti (oddelek II.1.6 obvestila o razpisu). Naročilo je bilo sestavljeno iz
         določenega števila sklopov, od katerih vsak ustreza enemu kraju izvajanja storitev, med drugim Bruslju (sklop št. 1), Luxembourgu
         (sklop št. 2), Grangeu (sklop št. 3), Geelu (sklop št. 5), Pettenu (sklop 6) in Sevilji (sklop št. 7).

      10     Tožeča stranka je s priporočenim pismom z dne 28. novembra 2003 Komisiji predložila ponudbo za sklope št. 1, 2, 3, 5, 6 in
         7 navedenega naročila.

      11     Komisija je z dopisom z dne 24. februarja 2004 obvestila tožečo stranko, da njena ponudba za sklop št. 1 naročila (v nadaljevanju:
         sklop št. 1 ali sporno naročilo) ni bila upoštevana, ker je bilo razmerje med kakovostjo in ceno njene ponudbe nižje od tistega
         v izbrani ponudbi. Ta dopis z dne 24. februarja 2004 se glasi:

      „Po pregledu ponudb, prejetih na podlagi našega razpisa, vam moramo, žal, sporočiti, da vaše ponudbe za sklope [št.] 1, 2,
         3 in 7 zadevnega naročila ni bilo mogoče upoštevati. Razlogi za zavrnitev vaše ponudbe so ti:

      Sklop [št.] 1 (Bruselj)
      Ugotovljeno je bilo, da je razmerje med kakovostjo in ceno vaše ponudbe (51,55) nižje od razmerja podjetja, ki je bilo predlagano
         za izbranega ponudnika (87,62) […]“

      12     Tožeča stranka je z dopisom z dne 8. marca 2004 zaprosila za obvestilo o natančnejših podatkih glede izbire upoštevane ponudbe
         za sporno naročilo. Zahtevala je tudi, naj Komisija prekine postopek oddaje tega naročila in naj ne sklene pogodbe s podjetjem,
         ki je bilo izbrano za to naročilo.

      13     Komisija je z dopisom z dne 16 marca 2004 dala tožeči stranki informacije o obrazložitvi svoje odločbe z dne 24. februarja
         2004, s katero ji ni oddala spornega naročila, in njene odločbe, s katero ga je oddala drugemu podjetju (v nadaljevanju: odločba
         o neoddaji in odločba o oddaji). Komisija je predvsem natančno navedla, da je ponudba tožeče stranke dobila 51,55 točk, medtem
         ko je izbrana ponudba družbe Wagon-Lits Travel (v nadaljevanju: družba WT ali intervenient) po kakovostni in finančni analizi
         prejela 87,62 točk, zato naj bi bila ponudba družbe WT gospodarsko najugodnejša in naj bi upravičevala oddajo spornega naročila
         temu podjetju. Komisija je opozorila tudi na to, da se ponudba družbe WT, čeprav naj bi bila na ravni cene jasno pod ponudbo
         tožeče stranke (indeks 100 za družbo WT in indeks 165,56 za tožečo stranko), „ni izkazala za neobičajno nizko in da tako ni
         bilo povoda za uporabo določb člena 139 [izvedbenih določb]“.

      14     Komisija je s telefaksom z dne 17. marca 2004 tožeči stranki predlagala podaljšanje okvirne pogodbe 98/16/IX.D.1/1 o storitvah
         potovalne agencije, ki je prenehala veljati 31. marca 2004, do vključno 27. junija 2004.

      15     Komisija je z dopisom z dne 19. marca 2004 utemeljila svoj predlog za podaljšanje zgoraj navedene okvirne pogodbe s tem, da
         obvestila o navodilih novi sopogodbenici, torej družbi WT, in začetka učinkovanja nove pogodbe ni bilo mogoče izvesti do datuma
         izteka veljavnosti, predvidenega v navedeni okvirni pogodbi. Ta dopis je podrobneje navajal, da „zaradi rokov, ki jih ni mogoče
         skrajšati ter so neodvisni od volje Komisije in sopogodbenice, dajanja navodil novi sopogodbenici in začetka učinkovanja nove
         pogodbe ni bilo mogoče izvesti do naravnega prenehanja veljavnosti pogodbe [tožeče stranke]“.

      16     Tožeča stranka je s telefaksom z dne 22. marca 2004 obvestila Komisijo, da ne želi podaljšati okvirne pogodbe in da mora zato
         ta pogodba prenehati veljati 1. aprila 2004.

      17     Komisija je z dopisoma z dne 23. in 26. marca 2004 tožečo stranko pozvala, naj kartoteke „profilov potnikov“, ki jih je sestavila,
         da bi „zagotovila kontinuiteto storitev službenih potovanj“, prenese na družbo WT. Tožeča stranka je z dopisoma z dne 25.
         in 31. marca 2004 obvestila Komisijo, da zavrača posredovanje navedenih profilov družbi WT.

      18     Komisija je 31. marca 2004 z družbo WT sklenila pogodbo o opravljanju storitev potovalne agencije v Bruslju. Ta pogodba je
         začela veljati 1. aprila 2004 z dodatkom, ki je novi pogodbenici dopuščal opravljanje storitev „ex-plant“ (v njenih poslovnih
         prostorih) za prehodno obdobje od 1. aprila do 19. maja 2004.

       Postopek in predlogi strank
      19     Z vlogo, vpisano v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 26. aprila 2004, je tožeča stranka vložila to tožbo za razglasitev
         ničnosti odločbe o neoddaji in odločbe o oddaji ter za povračilo škode, ki naj bi jo utrpela zaradi teh dveh odločb.

      20     Tožeča stranka je 26. aprila 2004 vložila predlog za odločanje po hitrem postopku v skladu s členom 76a Poslovnika Sodišča
         prve stopnje. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 10. junija 2004 to zahtevo zavrnilo.

      21     Z ločeno vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vpisana 26. aprila 2004, je tožeča stranka vložila predlog
         za izdajo začasne odredbe za odložitev izvršitve odločbe o neoddaji in odločbe o oddaji ter za odreditev Komisiji, naj sprejme
         potrebne ukrepe za odložitev učinkov odločbe o oddaji ali pogodbe, sklenjene na podlagi te odločbe. Predsednik Sodišča prve
         stopnje je s sklepom z dne 27. julija 2004 ta predlog zavrnil, pri čemer je pridržal odločitev o stroških glede tega postopka.

      22     Družba WT je z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 9. junija 2004, predlagala, naj se ji v podporo predlogom
         Komisije dopusti intervencija v tej zadevi. Predsednik drugega senata Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 14. julija 2004
         to intervencijo dovolil. Družba WT je vložila svojo intervencijsko vlogo, glede katere so druge stranke v roku podale svoja
         stališča.

      23     Glede na poročilo sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje odločilo začeti ustni postopek in je, kot ukrepe procesnega
         vodstva, predvidene v členu 64 Poslovnika, zahtevalo od Komisije, naj odgovori na več vprašanj, od družbe WT pa, naj odgovori
         na vprašanje ter predloži nezaupno fotokopijo finančne in tehnične ponudbe, oddane v okviru zadevnega razpisnega postopka.
         Komisija je z dopisom z dne 9. februarja 2005 predložila odgovore na vprašanja Sodišča prve stopnje, družba WT pa je z dopisom
         z dne 14. februarja 2005 predložila zahtevani dokument in odgovor na vprašanje Sodišča prve stopnje.

      24     Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
      –       razglasi za nično odločbo o neoddaji;
      –       razglasi za nično odločbo o oddaji;
      –       ugotovi, da je nezakonitost, ki jo je storila Komisija, napaka, ki ustvarja odgovornost Komisije;
      –       na podlagi člena 64 Poslovnika Komisiji naloži, naj predloži vse dokumente, ki jih ima glede oddaje sklopa št. 1;
      –       jo za oceno škode, ki jo je utrpela, napoti na Komisijo;
      –       Komisiji naloži plačilo stroškov.
      25     Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
      –       tožbo v celoti zavrne;
      –       tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
      26     Intervenient Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
      –       tožbo zavrne;
      –       tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Predlogi za razglasitev ničnosti
      27     Tožeča stranka predloge za razglasitev ničnosti v bistvu podpira z dvema tožbenima razlogoma. Prvi je kršitev člena 146 izvedbenih
         določb in očitna napaka pri presoji finančnih ponudb. Drugi je očitna napaka pri presoji kakovosti ponudb.

       1. Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 146 izvedbenih določb in očitna napaka pri oceni finančnih ponudb
       Trditve strank
      28     Tožeča stranka meni, da je Komisija, s tem da je domnevala, da naj ponudba družbe WT ne bi bila neobičajno nizka, in naj zato
         ne bi izpolnila svoje obveznosti, tj. zahtevati od družbe WT ustrezne podrobnosti o njenih postavkah, kršila člen 146 izvedbenih
         določb, ker se po njenem mnenju člen 139 izvedbenih določb v obravnavanem primeru ne uporablja.

      29     Po mnenju tožeče stranke naj bi bila cena ponudbe družbe WT za 42 % nižja od povprečja med ponudbo tožeče stranke in ponudbo
         tretjega ponudnika, ki je oddal cenovno še višjo ponudbo, pri čemer je ponudba tožeče stranke za svojo ceno prejela indeks
         165,56, dražja ponudba pa indeks 181,13. Ta velika razlika bi morala Komisijo spodbuditi, da bi ponudbo družbe WT štela za
         neobičajno nizko, pri čemer je tožeča stranka z dopisom z dne 8. marca 2004 Komisiji sporočila svoje dvome glede zanesljivosti
         vsebine ponudbe družbe WT.

      30     Tožeča stranka poudarja, da čeprav Komisija glede elementov, ki jih je treba upoštevati za sprejetje odločbe o oddaji naročila
         na podlagi razpisa, razpolaga s pomembno pravico presoje, vendar pa sodnik Skupnosti preveri spoštovanje postopkovnih pravil
         in obveznost obrazložitve ter materialno pravilnost dejstev, neobstoj očitne napake pri presoji in zlorabe pooblastil (sodba
         Sodišča prve stopnje z dne 27. septembra 2002 v zadevi Tideland Signal proti Komisiji, T‑211/02, Recueil, str. II‑3781, točka
         33).

      31     Glede tega tožeča stranka navaja, da je Sodišče prve stopnje v sodbi z dne 25. februarja 2003 v zadevi Renco proti Svetu (T-4/01,
         Recueil, str. II‑171, točka 76) ugotovilo, da „mora splošno [Svet] preizkusiti zanesljivost in resnost ponudb, ki se mu zdijo
         sumljive, ter da mora v ta namen po potrebi zahtevati pojasnila glede posameznih cen, ki se mu zdijo sumljive, zlasti kadar
         so številne“, ter da poleg tega „dejstvo, da je bilo ugotovljeno, da je bila ponudba tožeče stranke v skladu s pogodbeno dokumentacijo,
         ne oprosti Sveta od njegove obveznosti na podlagi istega člena, da preveri cene ponudbe, če bi se med preizkusom ponudb in
         po prvotni oceni njihove skladnosti pojavili dvomi glede njihove zanesljivosti.

      32     Tožeča stranka v tej zadevi poudarja, da je cena storitev potovalne agencije za vsakega od sklopov sestavljena iz „provizije
         za upravljanje“ („Management fee“), ki sestavlja plačilo, dolgovano potovalni agenciji za stroške upravljanja glede službenih
         potovanj osebja organov in institucij Skupnosti, ter iz „transakcijskih stroškov“ („Transaction fee“), ki sestavljajo plačilo,
         dolgovano potovalni agenciji za upravne stroške glede službenih potovanj drugih oseb kot osebja evropskih organov in institucij,
         ampak potujejo na zahtevo evropskih organov in institucij.

      33     Tožeča stranka trdi, da je „provizija za upravljanje“ sestavljena iz stroškov za plače, stroškov poslovanja in splošnih stroškov.
         Po njenem mnenju stroški za plače sestavljajo bistveni del „provizije za upravljanje“ in posledično cene za storitve potovalne
         agencije glede sklopa št. 1. Tožeča stranka je v svoji finančni ponudbi tudi ocenila, da naj bi stroški za plače znašali 79,5
         % provizije za upravljanje. Ker je cena storitev potovalne agencije v bistvenem sestavljena iz stroškov za plače, bi morala
         Komisija ceno, ki jo je predlagala družba WT, šteti za neobičajno nizko.

      34     V teh okoliščinah tožeča stranka meni, da bi možnost znižati stroške za plače in s tem ceno ponudbe morala biti v tem, da
         se bistveno zmanjša število oseb, ki jim je zaupano izvajanje naročila ali višina njihovih plačil v primerjavi s tistimi,
         ki jih predlaga tožeča stranka. Taka znižanja bi torej nujno morala imeti učinek na kakovost storitev.

      35     Glede, prvič, plačil tožeča stranka poudarja, da naj bi pogodbena dokumentacija predvidevala, da bi bilo treba storitve potovalne
         agencije opravljati v prostorih evropskih institucij in organov. Pogodbe o delu zaposlenih bi torej urejalo belgijsko pravo,
         ki za pogodbe o delu predpisuje minimalno plačo.

      36     Glede, drugič, števila zaposlenih tožeča stranka meni, da se za zagotavljanje kakovosti storitev zahteva zaposlitev 39 oseb.
         Ker stroškov osebja ni mogoče znižati, pomembna razlika v ceni med ponudbo družbe WT in ponudbo dveh drugih ponudnikov omogoča
         zaključek, da obstaja neobičajno nizka ponudba. Sicer bi bilo, če bi bilo mogoče predložiti konkurenčnejšo ponudbo, kot je
         njena, vsekakor težko utemeljiti razliko 42 %.

      37     Poleg tega tožeča stranka trdi, da ni prav, da je Komisija upoštevala razmerje med obsegom transakcij in „provizijo za upravljanje“,
         ker to merilo ni navedeno v pogodbeni dokumentaciji. V zvezi s tem tožeča stranka poudarja, da naj med obsegom transakcij
         za sklopa št. 1 in št. 2 ter proračuni, ocenjenimi za navedena sklopa, ne bi obstajala nobena sorazmernost. Proračun, ocenjen
         za sklop št. 2, namreč znaša samo 12,58 % proračuna, ocenjenega za sklop št. 1. Poleg tega obseg, ocenjen za sklop št. 2,
         znaša samo 22,8 % tistega, kar naj bi se pričakovalo za sklop št. 1.

      38     Nazadnje tožeča stranka navaja, da je Komisija uporabila druga merila od tistih, ki so navedena v pogodbeni dokumentaciji,
         in sicer glede „provizije za upravljanje“ in s tem, da je upoštevala sistem udeležbe pri dobičku, ki ga je predlagala družba
         WT, ter njena tehnična in logistična sredstva.

      39     Po mnenju Komisije naj ponudba družbe WT ne bi bila neobičajno nizka in naj zato uporaba člena 139 izvedbenih določb ne bi
         bila nujna. Uporaba glagola „zdeti se“ v členu 139(1) izvedbenih določb kaže na voljo zakonodajalca Skupnosti, da naročniku
         v postopku z razpisom podeli široko presojo. Poleg tega Komisija ugotavlja, da iz tega istega člena izhaja, da neobičajno
         nizka ponudba ni nezakonita, ker se lahko upoštevajo razlogi za pojasnjevanje neobičajno nizke ponudbe.

      40     Komisija poudarja, da naj ne bi obstajala pomembna razlika med povprečno višino stroškov „transakcijskih stroškov, ki jih
         ponujata tožeča stranka in družba WT, da naj bi torej obstajalo nezanemarljivo odstopanje glede višine „provizije za upravljanje“,
         ki jih ponujata ponudnika.

      41     Glede stroškov za plače je družba WT pravilno ocenila potrebno število oseb s tem, da se je opirala zlasti na razmerje „povprečnega
         letnega obsega transakcij na upravitelja“. Poleg tega Komisija navaja, da naj bi druga ponudba predlagala tudi nižje število
         svetovalcev od tistega, ki ga je predlagala tožeča stranka. Glede stroškov na osebo Komisija poudarja, da je družba WT predlagala
         drugo najnižjo ceno, medtem ko je tožeča stranka določila najvišjo ceno.

      42     Glede splošnih stroškov je ponudba družbe WT izkazala bistveno nižje splošne stroške kot tožeča stranka.
      43     Komisija za ocenjevanje je upoštevala tudi različne parametre, da bi ocenila medsebojno povezanost ponudb glede „provizije
         za upravljanje“. Po eni strani naj bi analizirala povprečni strošek transakcije „službeno potovanje“, plačane s „provizijo
         za upravljanje“, v razmerju do povprečnega stroška transakcije „druga potovanja“, plačane s „transakcijskimi stroški“. Ta
         povprečni strošek naj bi znašal 32,94 eura proti 14,37 eura za tožečo stranko in 16 eurov proti 15,66 eura za družbo WT. Po
         drugi strani naj bi primerjala strošek „provizije za upravljanje“ v zvezi s sklopom št. 1 (Bruselj) s tistim v zvezi s sklopom
         št. 2 (Luxembourg), in sicer glede na sorazmerni obseg vsakega sklopa. Iz te analize naj bi izhajalo, da naj bi bila „provizija
         za upravljanje“ družbe WT za sklop št. 1 pri 3,56-kratnem obsegu službenih potovanj 3,64-krat višja od tiste, ponujene za
         sklop št. 2. „Provizija za upravljanje“ tožeče stranke naj bi bila za sklop št. 1 prikazana kot pomembnejša, ker naj bi bila
         7,89-krat višja od tiste, ponujene za sklop št. 2 pri enakem 3,56-kratnem obsegu.

      44     Zaradi te analize je Komisija menila, da je bila ponudba družbe WT realna, uravnotežena in sorazmerna. Poudarja, da je temeljila
         na objektivnih in primerljivih parametrih med ponudbami, ki so omogočali tudi presojo medsebojne odvisnosti med tehnično vsebino
         in ravnjo cene ponudbe.

      45     Komisija poudarja tudi dejstvo, da je upoštevala sistem udeležbe pri dobičku družbe WT [delitev povračil med agencijo in Komisijo,
         ki jih je na nakupno ceno vozovnic v razmerju do cen Mednarodnega združenja letalskih prevoznikov (Association du transport
         aérien international), v nadaljevanju: IATA, s pogajanji dosegla agencija]. Meni, da je sistem udeležbe pri dobičku primeren
         element za ocenjevanje mogočega dohodka, ki ga lahko pričakuje ponudnik poleg plačila za storitev, in za ocenjevanje gospodarskega
         ravnotežja ponudbe glede „provizije za upravljanje“.

      46     Družba WT meni, da je Komisija izkazala, da je začela podroben in natančen primerjalni preizkus tega, da se torej njena ponudba
         ne more zdeti neobičajno nizka.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      47     Uvodoma je treba opozoriti, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico glede elementov, ki jih je treba upoštevati za sprejetje
         odločbe o oddaji naročila na podlagi razpisa, in da se mora nadzor Sodišča prve stopnje omejiti na preverjanje spoštovanja
         postopkovnih pravil ter obrazložitve in materialne pravilnosti dejstev, neobstoja očitne napake pri presoji in zlorabe pooblastil
         (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 24. februarja 2000 v zadevi ADT Projekt proti Komisiji, T‑145/98, Recueil, str. II‑387,
         točka 147, in z dne 26. februarja 2002 v zadevi Esedra proti Komisiji, T-169/00, Recueil, str. II‑609, točka 95).

      48     Opozoriti je treba tudi, da se v skladu s členom 97 finančne uredbe „naročilo lahko odda v avtomatskem postopku ali v postopku
         za ugotavljanje [gospodarsko] najugodnejše ponudbe“. Poleg tega je v skladu s členom 138 izvedbenih določb „[gospodarsko]
         najugodnejša ponudba, ki ima najboljše razmerje med ceno in kakovostjo in hkrati ustreza merilom, ki so odvisna od predmeta
         naročila […]“

      49     Drugače iz člena 139 izvedbenih določb izhaja, da ima naročnik obveznost omogočiti ponudniku, da se izjasni, celo da obrazloži
         značilnosti svoje ponudbe, preden jo zavrne, če oceni, da je ponudba neobičajno nizka. Tudi obveznost preveriti resnost ponudbe
         izhaja iz predhodnega obstoja dvomov glede njene zanesljivosti, pri čemer je poleg tega glavni namen tega člena, da se omogoči
         ponudniku, da se ga ne izključi iz postopka, ne da bi imel možnost obrazložiti vsebine svoje ponudbe, ki naj bi se zdela neobičajno
         nizka.

      50     Uporaba člena 146 izvedbenih določb je bistveno povezana z uporabo člena 139 izvedbenih določb, ker je komisija za ocenjevanje
         samo, kadar se ponudbo v smislu slednjega člena šteje za neobičajno nizko, zavezana zahtevati ustrezne informacije o vseh
         postavkah ponudbe, preden jo morda zavrne. V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, tudi če se ponudba ne zdi neobičajno
         nizka v smislu navedenega člena 139, člen 146 izvedbenih določb ni pomemben. Zato ker komisija za ocenjevanje v tej zadevi
         nikakor ni imela namena zavrniti ponudbe družbe WT, ker se ji ta ni zdela neobičajno nizka, se člen 139 izvedbenih določb
         ne izkaže kot pomemben.

      51     Glede oddaje spornega naročila iz člena 6 pogodbene dokumentacije izhaja, da „se za vsak sklop naročilo odda ponudniku, ki
         ob upoštevanju kakovosti predlaganih storitev in cen ponudb predloži gospodarsko najugodnejšo ponudbo“. V skladu z ustaljeno
         sodno prakso za ugotovitev gospodarsko najugodnejše ponudbe ni treba, da je vsako od meril za oddajo, ki ga je izbral naročnik,
         nujno povsem gospodarsko, ker naj ne bi bilo izključeno, da lahko dejavniki, ki niso povsem gospodarski, vplivajo na vrednost
         ponudbe za navedenega naročnika (sodba Sodišča z dne 17. septembra 2002 v zadevi Concordia Bus Finland, C‑513/99, Recueil,
         str. I‑7213, točka 55, in zgoraj navedena sodba Renco proti Svetu, točka 67).

      52     V obravnavani zadevi je cena storitev potovalne agencije sestavljena iz dveh glavnih elementov: i) „provizija za upravljanje“,
         ki predstavlja skupno mesečno vsoto stroškov za plače, stroškov poslovanja in splošnih stroškov, ter ii) „transakcijski stroški“,
         ki predstavljajo plačilo, dolgovano potovalni agenciji za upravne stroške glede službenih potovanj oseb, ki potujejo na zahtevo
         evropskih organov in institucij.

      53     Sodišče prve stopnje poudarja, da tožeča stranka ne dvomi v „transakcijske stroške“, ki jih ponuja družba WT, temveč izpodbija
         samo znesek „provizije za upravljanje“, ki jo ta ponuja. Ugotoviti je tudi treba, ali je Komisija v zvezi s finančno vsebino
         „provizije za upravljanje“ v njenih različnih elementih storila očitno napako pri presoji, pri čemer je bila ponudba „provizije
         za upravljanje“ družbe WT najcenejša, tista tožeče stranke najdražja, drugi dve ponudbi pa sta bili med tema dvema.

       Stroški za plače
      54     Ugotoviti je treba, da se stroški za plače ugotovijo glede na število zaposlenih oseb in glede na stroške, ki jih povzroči
         vsak zaposleni.

      55     Glede števila zaposlenih je, prvič, treba opozoriti, da je to lahko koristen kazalnik glede morebitnega podcenjevanja potreb,
         ki se zahtevajo za pravilno izvajanje storitev, ki so predmet razpisa. Vendar pa takega številčnega podatka ni mogoče šteti
         za odločilen kazalnik, ker lahko učinkovitost strukturne organizacije ponudnika upraviči manj pomembno številko zaposlenih.

      56     V obravnavani zadevi Sodišče prve stopnje ugotavlja, da se je družba WT za ocenjevanje nujnega števila zaposlenih opirala
         na „povprečni letni obseg transakcij na upravljavca“, pri čemer ta izračun temelji na objektivnem in realnem merilu. Družba
         WT je na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje odgovorila, da naj bi bilo število zaposlenih, ki ga ocenjuje kot nujno za sklop
         št. 1, 29, čeprav naj bi vedela, da je druga ponudba predlagala še nižje število.

      57     Ocena tožeče stranke, da je za izvajanje storitev nujnih 39 oseb, ni pomembna, ker ni izključeno, da lahko drugi ponudniki
         zlasti zaradi zelo učinkovitega načina ravnanja in zelo velike tehnične konkurenčnosti ponudijo manjše število zaposlenih.

      58     Sodišče prve stopnje zato meni, da tožeča stranka ni pravno zadostno izkazala, da naj ocena družbe WT v zvezi s številom zaposlenih
         ne bi bila primerna in da naj bi ta podcenjevala navedeno število.

      59     Drugič, glede stroškov na osebo je treba opozoriti, da je družba WT predlagala drugo najnižjo ceno na zaposlenega, medtem
         ko je tožeča stranka predlagala najvišjo ceno.

      60     Ob upoštevanju teh ugotovitev se zdi, da družba WT ni bila edini gospodarski subjekt, ki je za sklop št. 1 zahtevane potrebe
         ocenil na nižje stroške od tistih, ki jih je ocenila tožeča stranka. Poleg tega je lahko dejstvo, da je drug ponudnik predlagal
         nižje stroške na osebo kot izbrani ponudnik, podkrepilo presojo naročnika, da naj cene, ki jih je predlagala družba WT, ne
         bi bile neobičajno nizke.

      61     Sodišče prve stopnje ugotavlja, da se tožeča stranka omejuje na izpodbijanje tega, da naj bi družba WT predlagala ali nezadostno
         število zaposlenih ali tem neobičajno nizko dodeljeno plačilo. Treba pa je ugotoviti, da tožeča stranka ni navedla primernih
         elementov, s katerimi bi izkazala, da naj bi Komisija storila očitno napako pri presoji. Zato je naročnik lahko ugotovil,
         da je bilo število zaposlenih, ki ga je predlagala družba WT, medsebojno povezano in da izbrana ponudba ni bila neobičajno
         nizka.

       Stroški poslovanja
      62     Glede stroškov poslovanja iz Priloge 2 k pogodbeni dokumentaciji izhaja, da so ti stroški sestavljeni iz stroškov financiranja
         agencije za rok med datumom, na kateri agencija plača račune svojim dobaviteljem, in datumom, na kateri Komisija plača račune
         agenciji, ter iz vseh ostalih stroškov in obremenitev ter iz vseh provizij za upravljanje z osnovnimi delovnimi sredstvi,
         s potrošnim blagom, z vzdrževanjem ter izkoriščanjem informacijske in komunikacijske opreme, ki se uporablja za izvrševanje
         pogodbe.

      63     V zvezi s tem tožeča stranka ni navedla dokaza, da naj bi bili stroški poslovanja, ki jih je ocenila družba WT, neobičajno
         nizki, ampak se je v spisih omejila na opredeljevanje sestavnih delov navedenih stroškov, ne da bi pojasnila, v čem naj bi
         bila ocena teh s strani družbe WT neobičajno nizka.

       Splošni stroški
      64     Glede splošnih stroškov je treba ugotoviti, da je Komisija lahko ugotovila, da je imela ponudba družbe WT veliko manjši del
         splošnih stroškov kot ponudba tožeče stranke. Glede na ta položaj je treba poudariti, da ponudniki opravijo ocenjevanje v
         skladu s svojimi praksami in izkušnjami. Zato ocen tožeče stranke ni mogoče šteti kot standarda, ker velja, da lahko organizacijska
         posebnost vsakega ponudnika upraviči obstoj nižjih stroškov.

      65     Poleg tega je družba WT po mnenju Komisije skrbela „za čim nižje stroške pri tem, ko je zagotavljala visoko raven kakovosti
         ter se opirala na infrastrukture in tehnologije, ki so zaradi naprednih proizvodnih tehnik zelo storilne“. Iz pisnega odgovora
         na postavljeno vprašanje Sodišča prve stopnje izhaja, da je Komisija upoštevala zlasti dejstvo, da je družba WT lahko predlagala
         rešitve, za katere se sodi, da so najboljše mogoče za zagotavljanje storitev za znižanje stroškov in tudi inovativnih informacijskih
         rešitev. Poleg tega je izčrpen opis tehničnih in logističnih virov v ponudbi družbe WT Komisiji omogočal, da se prepriča o
         tem, da so bile uporabljene infrastrukture in razvita orodja pri zagotavljanju učinkovitosti storitev usmerjeni v produktivnost
         in znižanje stroškov.Tudi tehnična ponudba je izpostavila skrb glede zagotavljanja najboljše storitve za najugodnejše stroške.

      66     Zato ob upoštevanju teh navedb Sodišče prve stopnje meni, da si je Komisija prizadevala preveriti, ali so splošni stroški
         zagotavljali pravilno izvajanje pričakovanih storitev ter ali je bila izbrana ponudba zanesljiva in resna.

      67     Treba je tudi opozoriti, da je komisija za ocenjevanje preverila medsebojno povezanost „provizije za upravljanje“ s tem, da
         je primerjala, prvič, povprečni strošek transakcije „službeno potovanje“, plačane s „provizijo za upravljanje“, s stroški
         transakcije „druga potovanja“, plačane s „transakcijskimi stroški“. Ta analiza je pokazala, da naj bi bili ti stroški pri
         ponudbi tožeče stranke skoraj dvakrat višji od povprečnega stroška transakcije, plačane s „transakcijskimi stroški“ (32,94
         eura proti 14,37 eura), v nasprotju s ponudbo družbe WT, ki je predlagala bistveno drugačne stroške (16 eurov proti 15,66
         eura).

      68     Komisija za ocenjevanje je, drugič, primerjala strošek „provizije za upravljanje“ sklopov št. 1 (Bruselj) in št. 2 (Luxembourg)
         glede na sorazmerni obseg vsakega sklopa. Ponudba, ki jo je predlagala družba WT, se je torej naročniku lahko zdela zanesljiva,
         ker je „provizija za upravljanje“ za sklop št. 1 znašala 3,64-krat več od tiste, ponujene za sklop št. 2, in sicer za 3,56-kratni
         obseg službenih potovanj, naj bi bilo torej razmerje med ponujenimi cenami upravičeno in medsebojno povezano. Obratno naj
         bi se „provizija za upravljanje“ tožeče stranke zdela veliko višja za sklop št. 1, ker je bila prav tako za 3,56-kratni obseg
         7,89-krat višja od tiste, ponujene za sklop št. 2.

      69     Sodišče prve stopnje navaja, da tožeča stranka sicer izpodbija to primerjavo na podlagi količnika, vendar pa ne dokaže, da
         ta ni pravilna, pri čemer je Komisija v nasprotju s trditvijo tožeče stranke to primerjavo uporabila samo zato, da se je prepričala
         o medsebojni povezanosti izbrane ponudbe, in nikakor, da bi oddala sklop št. 1. Zato je Komisija lahko veljavno ugotovila,
         da je bila „provizija za upravljanje“ ponudbe družbe WT resna in zanesljiva.

       Sistem udeležbe pri dobičku
      70     Po zgledu Komisije je treba izhajati iz tega, da je bil sistem udeležbe pri dobičku upoštevan pri ugotavljanju kakovosti ponudbe,
         da bi se izkazalo, da ponudbe upravičeno ni štela za neobičajno nizko. Ta vidik je bil uporabljen za zagotovitev zanesljivosti
         in resnosti finančne ponudbe kot celote, ne pa kot merilo oddaje. Ker imajo vsa povračila, ki jih prejme izvajalec storitev,
         za posledico sorazmerno plačilo v korist Komisije in ker je v obravnavani zadevi ponudba družbe WT predlagala pomemben del
         dodatnega dohodka v deležu udeležbe, se je Komisija lahko prepričala o gospodarskem ravnotežju „provizije za upravljanje“.

      71     Zaradi prej navedenega se ne zdi, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, ko je finančno ponudbo družbe WT
         štela kot gospodarsko najugodnejšo, ne da bi bila zato neobičajno nizka. Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti.

       2. Drugi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji kakovosti tehničnih ponudb
       Trditve strank
      72     Tožeča stranka meni, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, s tem da je ponudbi družbe WT za kakovost predlaganih
         storitev dodelila najvišjo oceno (87,62 od 100). Po njenem mnenju in za obrazložitev priznanja najvišje ocene bi morala ponudba
         družbe WT predložiti pomembne garancije kakovosti v zvezi s storitvami potovalne agencije, ampak tudi višje garancije kakovosti
         od tistih, ki jih je predlagala. Po njenem mnenju torej družba WT nikakor ni mogla zagotoviti zadostne kakovosti za navedene
         storitve.

      73     Tožeča stranka meni, da naj družba WT z zaposlitvijo 14 od svojih 35 prej zaposlenih ne bi razpolagala z osebjem, ki je potrebno
         za zagotavljanje dobre kakovosti storitev.

      74     Tožeča stranka poudarja, da ji med izvajanjem storitev med izvrševanjem okvirne pogodbe, torej v obdobju od 1. aprila 1999
         do 31. marca 2004, ni bila očitana nobena kršitev. V zvezi s tem navaja, da je v notranjem zaznamku z dne 6. decembra 2001
         vodja resorja, zadolženega za storitve znotraj Komisije, priznal dobro izvajanje teh storitev potovalne agencije s tem, da
         je poudaril njihovo „splošno pozitivno“ naravo. Zato tožeča stranka meni, da naj bi njena ponudba popolnoma izpolnjevala zahteve,
         ki jih postavlja pogodbena dokumentacija.

      75     Tožeča stranka poudarja, da naj bi Komisija že pred začetkom izvrševanja pogodbe vedela, da družba WT v treh mesecih, torej
         v obdobju, ki ustreza osmini prvotnega trajanja pogodbe, ne bo mogla zagotoviti pravilnega izvajanja storitev. Tožeča stranka
         torej trdi, da naj bi Priloga I k pogodbeni dokumentaciji postavljala opravljanje storitev potovalne agencije v prostorih
         institucij kot nujen pogoj izvajanja storitve, pri čemer se poleg tega pogodba lahko odpove, „če se izvrševanje pogodbe dejansko
         ni začelo v treh mesecih po datumu, predvidenem v ta namen“. Tožeča stranka je tudi začudena, da je bila družbi WT priznana
         najvišja ocena kakovosti, čeprav naj bi bilo ob oceni ponudb predvideno, da pogodbe ne bo mogla izvršiti v treh mesecih.

      76     Tožeča stranka meni, da so bili z oddajo sklopa št. 1 družbi WT kršeni predpisi pogodbene dokumentacije, ki v Prilogi I kot
         pogoj za dopustnost ponudb navaja predložitev dokaza, da ponudniki razpolagajo s potrebnimi dovoljenji za izdajo prevoznih
         dokumentov, in navaja, da bo pred začetkom izvajanja pogodbe zahtevana številka licence IATA (v nadaljevanju: licenca IATA).
         Pogodba, sklenjena z družbo WT 31. marca 2004, se je torej izvrševala od 1. aprila 2004, čeprav družba WT ni mogla predložiti
         navedene številke licence. Zato tožeča stranka meni, da naj bi bila sama edina od ponudnikov, ki je v zvezi s pridobitvijo
         licence IATA spoštovala pogodbeno dokumentacijo.

      77     Komisija meni, da je kakovost tehničnih ponudb ocenila v skladu s pogodbeno dokumentacijo in metodami ocenjevanja, določenimi
         pred odprtjem ponudb, in to ne da bi storila očitno napako pri presoji.

      78     Glede nezmožnosti zagotovitve izvrševanja pogodbe med 1. aprilom in 27. junijem 2004 Komisija opaža, da naj nobena od pogodbenic,
         razen tožeče stranke, ne bi bila sposobna izpolniti upravnih in tehničnih formalnosti, potrebnih za izvajanje storitev v prostorih
         pisarn Komisije v šestih tednih od odločbe o oddaji in v najmanj enem mesecu od prvega datuma, primernega za podpis pogodbe.
         Zato je Komisija od tožeče stranke zahtevala, naj nadaljuje z zagotavljanjem te storitve, pri čemer je ta nazadnje zavrnila
         izpolnitev te zahteve.

      79     Komisija zato poudarja, da je zaradi nujnega, neizbežnega položaja, nastalega iz nepredvidljivih dogodkov, ki jih ni mogoče
         pripisati naročniku in bi lahko ogrozili interese Skupnosti, morala uporabiti člen 126(1)(c) izvedbenih določb. Zato je zadevno
         pogodbo podpisala z dodatkom, ki novi pogodbenici dopušča, da opravlja storitve „ex-plant“, to je v svojih prostorih, za prehodno
         obdobje, tj. od 1. aprila do 19. maja 2004, in ne za tri mesece, kot trdi tožeča stranka.

      80     V zvezi s tem Komisija navaja, da se je morala odzvati na nepredviden odstop več institucij, med njimi Evropskega parlamenta
         in Sodišča. V obravnavani zadevi naj pogodbena dokumentacija ne bi predvidevala nobenega natančnega datuma za začetek izvajanja
         storitev, razen da je morala biti pogodba podpisana pred 30. junijem 2004 in da naj bi bile ponudbe od 2. decembra 2003 naprej
         veljavne devet mesecev. Razen tega naj bi bila družba WT vedno sposobna izvršiti sporno naročilo, ki naj bi se začelo najpozneje
         1. julija 2004.

      81     Poleg tega izpodbija trditev, da naj bi ob medinstitucionalnem razpisu poznala vsebino težav, ki naj bi sledile odstopu institucij.
         Šele 8. marca 2004 na sestanku z družbo WT so se pojavili tehnične in upravne težave, ki naj bi od 1. aprila 2004 naprej onemogočile
         izvrševanje naročila „in-plant“. Zato Komisija meni, da so bile težave znane šele po koncu javnega razpisa, kar je Komisijo
         zavezalo, da najde primerno rešitev.

      82     Komisija poudarja, da naj bi se v skladu s pogodbeno dokumentacijo licenca IATA zahtevala šele pred začetkom opravljanja storitev,
         torej po zaključku postopka javnega razpisa. Poleg tega naj ta licenca nikakor ne bi bila merilo ocenjevanja kakovosti.

      83     Družba WT izpodbija dejstvo, da bi bilo treba na mestu samem najvišjo oceno avtomatično podeliti sopogodbenici.
      84     Glede licenc IATA družba WT poudarja, da naj bi imela s svetovno licenco, ki pokriva njene dejavnosti v Bruslju, in z licenco
         IATA za vsako od agencij. Družba WT meni, da naj nobeden od ponudnikov, razen tožeče stranke, ne bi mogel razpolagati z licenco
         za poslovne prostore znotraj Komisije. Poleg tega WT poudarja, da iz Priloge I k pogodbeni dokumentaciji (klavzula 2.2) izhaja,
         da naj dejstvo razpolaganja s številko licence IATA posebej za izvrševanje pogodbe nikakor ne bi pomenilo pogoja za dopustnost
         ponudb.

      85     Nazadnje glede števila zaposlenih družbe WT trdi, da naj bi izpolnila pogoj, naveden v obvestilu o razpisu. Dejansko naj bi
         razpolagala z najmanj 70 zaposlenimi v Belgiji, pri čemer naj bi njeni zaposleni večinoma imeli poklicne kvalifikacije, predvidene
         v členu 5.2 Priloge I k pogodbeni dokumentaciji.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      86     Najprej je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je kakovost ponudb treba oceniti na podlagi ponudb in
         ne izhajajoč iz izkušenj, ki so jih ponudniki pridobili pri prejšnjih pogodbah z naročnikom, ali na podlagi meril o izbiri,
         kot je tehnična sposobnost kandidatov, ki so bili že preverjeni v fazi izbire kandidatur in ki jih ni mogoče ponovno upoštevati
         za primerjavo ponudb (sodba Sodišča z dne 20. septembra 1988 v zadevi Beentjes, 31/87, Recueil, str. 4635, točka 15, in v
         zgoraj navedena sodba Esedra proti Komisiji, točka 158).

      87     V tej zadevi iz člena 6 pogodbene dokumentacije izhaja, da se oddaja naročila opravi po dveh merilih, in sicer po kakovosti
         predlaganih storitev in po cenah ponudb. Ko gre za kakovost ponudbe, se ta oceni v skladu s štirimi merili: i) osebje, ii)
         tehnična in logistična sredstva, iii) poslovanje in sporočanje informacij in iv) sposobnost s pogajanji doseči najboljše tarife.

      88     Zato izkušnja, ki jo je pridobila tožeča stranka, ne more biti ovira obstoju ponudbe drugega ponudnika, ki je sposoben ponuditi
         višjo kakovost storitev, kot so njene, in na primeren način izpolnjuje štiri merila za ugotavljanje pričakovane kakovosti.

      89     Glede števila zaposlenih je družba WT za sklop št. 1 predlagala 29 zaposlenih, tožeča stranka pa jih je ponudila 39. Ocena
         družbe WT se je Komisiji lahko zdela zanesljiva, pri čemer lahko produktivnost in učinkovitost družbe WT, kot ju je ta pojasnila
         v enem od pisnih odgovorov Sodišču prve stopnje in navedenih zgoraj v točki 65, upravičita manj pomembno število zaposlenih
         v razmerju do tožeče stranke, in to ne da bi neugodno vplivala na pričakovano kakovost storitev.

      90     Poleg tega je treba opozoriti, da niti finančna uredba niti izvedbene določbe ne zahtevajo, da ponudnik ob predložitvi svoje
         ponudbo razpolaga z osebjem za izvrševanje prihodnje pogodbe, ki bi mu lahko bila dodeljena. Vsak izbran ponudnik mora biti
         namreč sposoben začeti zagotavljati storitve od datuma, ki ga določa pogodba, ki sledi postopku javnega razpisa, in ne preden
         bi mu bilo naročilo končno oddano. Zahtevati, naj ponudnik ob predložitvi ponudbe razpolaga z zahtevanim številom zaposlenih,
         bi pomenilo dajati prednost ponudniku na mestu samem in bi razpisu odvzelo pomen. V tej zadevi je pogodbena dokumentacija
         zahtevala samo to, naj ponudnik ob predložitvi ponudbe razpolaga z najmanj 70 zaposlenimi v Belgiji, kar je pogoj, ki ga je
         družba WT izpolnila.

      91     Opozoriti je treba, da so bile težave izvrševanja, s katerimi se je srečala družba WT, ki ni bila sposobna pridobiti zahtevane
         licence IATA in torej zagotoviti notranjih storitev od 1. aprila 2004, povezane z odstopom določenih institucij, kar je zahtevalo
         začetek drugega postopka javnega razpisa, in da so se pojavile šele po oddaji naročila. Dejansko so se navedene težave pojavile
         šele 8. marca 2004 na sestanku med Komisijo in družbo WT. Zato trditev tožeče stranke, da naj težave družbe WT pri izvrševanju
         v prvih treh mesecih pogodbe ne bi mogle upravičiti višje ocene in pripraviti Komisije do tega, da odpove pogodbo, nazadnje
         podpisano z družbo WT, ni bistvena.

      92     Po osnutku pogodbe, priložene k pogodbeni dokumentaciji, je možnost odpovedi v nasprotju s trditvami tožeče stranke samo pravica,
         ki je ponujena instituciji. V tej zadevi je Komisija torej presodila, da naj zadevne storitve ne bi bile zagotovljene s čezmerno
         zamudo in da naj njihovo izvajanje ne bi povzročalo nesprejemljive zamude, pri čemer je družba WT začela zagotavljati storitve
         1. aprila 2004, in sicer pod pogoji, določenimi in prilagojenimi z dodatkom.

      93     Poleg tega naj po osnutku pogodbene dokumentacije sposobnost takojšnjega izvajanja storitev ne bi pomenila merila ocenjevanja
         kakovosti, ker naj ne bi predvidevala, da je končni datum za začetek izvajanja storitev v tej zadevi 1. julij 2004. Zato dejstva,
         da družba WT storitev od 1. aprila 2004 ni bila sposobna zagotoviti interno, ni mogoče šteti kot kršitev pogodbene dokumentacije,
         ker je zadnjenavedena navedla samo končni datum za začetek opravljanja storitev. Družba WT je storitve „in-plant“ dejansko
         zagotovila od 24. maja 2004, torej več kot en mesec pred končnim datumom, ki ga določa pogodbena dokumentacija.

      94     Glede posebne licence za izvrševanje pogodbe pogodbena dokumentacija navaja, da „se posebna številka licence IATA za izvrševanje
         pogodbe in potrdilo lokalnih organov, ki upravljajo področje potovalnih agencij, […] zahtevajo pred začetkom opravljanja dejavnosti
         […]“ [Priloga I k pogodbeni dokumentaciji (klavzula 2.2).] Družba WT je na obravnavi navedla, da je 10. maja 2004 prejela
         licenco „A“, ki se nato zahteva za pridobitev licence IATA. V obravnavani zadevi je družba WT navedeno licenco IATA pridobila
         18. maja 2004. Zato je družba WT izpolnila predpise pogodbene dokumentacije, ker je imela navedeno licenco pred 1. aprilom 2004.

      95     Glede uporabe postopka s pogajanji člen 126(1)(c) izvedbenih določb navaja, da „lahko naročnik odda naročilo v postopku s
         pogajanji brez predhodne objave javnega razpisa […], kadar je nujno potrebno, ker iz skrajno nujnih razlogov zaradi nepredvidljivih
         dogodkov, ki jih naročnik ni mogel predvideti in bi lahko ogrozili interese Skupnosti, ni mogoče spoštovati rokov, določenih
         za druge postopke […]“

      96     Glede nepredvidljive narave dogodka, ki ga ni mogoče pripisati naročniku, je treba navesti, da je Komisija zaradi odstopov
         drugih institucij 29. julija 2003 izvedla novo objavo razpisa, kar je povzročilo zamik časovnega načrta. Komisija je v odgovoru
         na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje pojasnila, da je Parlament po svojem soglasju k objavi obvestila o razpisu na sestanku
         3. junija 2003 izrazil pomisleke glede udeležbe pri razpisu. Zadržke je izrazil zlasti v zvezi z oddajo naročila na podlagi
         enega sklopa za vsako mesto. Z zaznamkom z dne 11. junija 2003 je generalni direktor direktorata za kadrovske zadeve Parlamenta
         sporočil, da Parlament ne bo uspel dokončati pogodbene dokumentacije pred 30. oktobrom 2003. Upoštevanje roka, ki ga je predlagal
         Parlament, naj bi postavilo pod vprašaj potek postopka javnega razpisa glede najpoznejšega mogočega izteka veljavnosti tekoče
         pogodbe, namreč 31. marca 2004. Parlament je 8. julija 2003 sporočil svoj odstop, kar je imelo za posledico tudi odstop drugih
         institucij. Komisija je tudi pojasnila, da v javnem razpisu ni mogla natančno navesti datuma začetka storitev, ampak samo
         končni datum, ker je imel vsak sklop svoje posebnosti, in sicer različne datume izteka veljavnosti, kar je onemogočilo določitev
         enotnega datuma začetka opravljanja storitev za vse sklope. Poleg tega je Komisija šele od sestanka, ki je bil 8. marca 2004,
         vedela, da je postopek pridobitve licence IATA, ki se zahteva za opravljanje storitev „in-plant“, zahteval čas in bi lahko
         imel za posledico tudi določeno zamudo pri izvajanju storitev.

      97     Komisija je zato, da bi odpravila to težavo, ki je bila posledica prvotnega odstopa institucij, od tožeče stranke zahtevala,
         naj zagotovi storitve v prehodnem obdobju od šestih do osmih mesecev, kar je zadnjenavedena zavrnila.

      98     Sodišče prve stopnje je torej menilo, da časovni načrt, ki ga je prekinil nepredviden odstop določenih institucij in zavrnitev
         tožeče stranke, da zagotovi storitve v prehodnem obdobju, Komisiji ni omogočal, da bi ohranila kontinuiteto storitev potovalne
         agencije, ne da bi uporabila podpis iz dodatka, ki je družbi WT dopuščal zagotavljanje storitev „ex-plant“ od 1. aprila do
         19. maja 2004, da bi se soočila z nujnim, neizbežnim položajem, ki mu je bila izpostavljena.

      99     Poleg tega se zdi, da Komisija ni imela nobene vloge pri zadevnih odstopih, saj jih ni mogla predvideti in ji jih ni bilo
         mogoče pripisati, ker so se zadržki Parlamenta pojavili šele po prvotni objavi obvestila o razpisu.

      100   Glede ogrožanja interesov Skupnosti je treba ugotoviti, da je pomembnost kontinuitete storitev, predvidenih v tej zadevi,
         ki ustvarja več kot 57.000 službenih potovanj na leto, taka, da naj bi morala Komisija zagotoviti njihovo kontinuiteto, in
         sicer z uporabo postopka s pogajanji.

      101   Sodišče prve stopnje ugotavlja, da postopek s pogajanji nikakor ni bil uporabljen v okviru javnega razpisa. Ta postopek je
         bil dejansko uporabljen samo za podpisovanje dodatka h glavni pogodbi, ki je sledila postopku javnega razpisa in je bila podpisana
         31. marca 2004. Zato je bila edina naloga tega dodatka, da omogoči opravljanje navedenih storitev „ex-plant“ od 1. aprila
         do 19. maja 2004, ker je tožeča stranka zavrnila zagotavljanje storitev v prehodnem obdobju.

      102   Sodišče prve stopnje tudi meni, da bi moral biti ponudnik na podlagi pogodbene dokumentacije sposoben interno zagotoviti storitve
         ne do datuma predložitve ponudbe, ampak do 1. julija 2004. Zaradi zavrnitve tožeče stranke, da podaljša pogodbo po izteku
         veljavnosti okvirne pogodbe 31. marca 2004, je bila Komisija prisiljena najti pogodbeno ureditev z družbo WT, da bi zagotovila
         kontinuiteto storitev. Zdi se namreč upravičeno, da je predčasno izvajanje storitev s 1. aprilom 2004 zahtevalo prilagoditev
         pogodbe, ki bi dopuščala predvsem začasno opravljanje storitev „ex-plant“. Glede tega je treba tudi poudariti, da bi družba
         WT lahko izpolnila zahteve, ki jih je postavljala pogodbena dokumentacija, ker je bila sposobna interno zagotoviti storitve
         od 24. maja 2004, torej več kot en mesec pred končnim datumom, določenim z navedeno dokumentacijo.

      103   Zato je treba ugotoviti, da so bili pogoji, navedeni v členu 126(1)(c) izvedbenih določb, izpolnjeni in uporaba postopka s
         pogajanji upravičena.

      104   Nazadnje je treba glede tožbenega razloga tožeče stranke, ki ga ta uveljavlja v repliki, v zvezi s kršitvijo načel enakega
         obravnavanja in nediskriminacije, ki ju sankcionira člen 89(1) finančne uredbe, poudariti, da je v skladu s členom 48(2) Poslovnika
         med postopkom prepovedano navajanje novih tožbenih razlogov, razen če ne temeljijo na pravnih vprašanjih ali dejstvih, ki
         se pojavijo med postopkom. Ker ta tožbeni razlog v tožbi ni bil naveden in ker ne gre za element, ki bi se pojavil med postopkom,
         ga je treba razglasiti za nedopustnega.

      105   Glede na zgoraj navedeno se ne zdi, da je Komisija storila očitno napako pri presoji kakovosti izbrane ponudbe. Zato je treba
         drugi tožbeni razlog zavrniti.

       3. Predlog za predložitev dokumentov v zvezi z oddajo sklopa št. 1
      106   V okviru ukrepov procesnega vodstva je Sodišče prve stopnje od intervenienta med drugim zahtevalo, naj predloži podatke v
         zvezi s svojo ponudbo. Zato Sodišče prve stopnje meni, da je zadeva na podlagi podatkov iz spisa dovolj razjasnjena, da odloči
         v sporu, ne da bi Komisiji naložilo predložitev vseh dokumentov v zvezi z oddajo sklopa št. 1, kot je na podlagi člena 64
         Poslovnika predlagala tožeča stranka.

       Odškodninski zahtevek
      107   Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji ob izbiri izbranega ponudnika in da tudi
         ni kršila finančne uredbe. Poleg tega tožeča stranka ne navaja nobenega nadaljnjega vidika, ki bi se razlikoval od teh dveh
         tožbenih razlogov, ki bi lahko pomenil nezakonitost in povzročil odgovornost Komisije. Zato je treba odškodninski zahtevek
         šteti kot neutemeljen, ne da bi se Sodišče prve stopnje moralo izjaviti o njegovi dopustnosti.

      108   Glede na zgoraj navedeno je torej treba tožbo v celoti zavrniti.
       Stroški
      109   V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Tožeča stranka ni
         uspela, zato se ji naloži plačilo stroškov Komisije in intervenienta, vključno s tistimi, ki se nanašajo na postopek za izdajo
         začasne odredbe.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi senat)
      razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov Komisije in intervenienta, vključno s tistimi, ki se nanašajo na postopek za izdajo
            začasne odredbe.

               Pirrung

                Forwood

               Papasavvas

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 6. julija 2005.

               H. Jung

                     J. Pirrung

         Stvarno kazalo
      Pravni okvir
      Dejansko stanje
      Postopek in predlogi strank
      Predlogi za razglasitev ničnosti
      1. Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 146 izvedbenih določb in očitna napaka pri oceni finančnih ponudb
      Trditve strank
      Presoja Sodišča prve stopnje
      Stroški za plače
      Stroški poslovanja
      Splošni stroški
      Sistem udeležbe pri dobičku
      2. Drugi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji kakovosti tehničnih ponudb
      Trditve strank
      Presoja Sodišča prve stopnje
      3. Predlog za predložitev dokumentov v zvezi z oddajo sklopa št. 1
      Odškodninski zahtevek
      Stroški
      * Jezik postopka: francoščina.