title: Zadeva C-10/08: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 19. marca 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Finski (Obdavčitev rabljenih vozil, uvoženih iz drugih držav članic, na Finskem — Združljivost nacionalne zakonodaje s členom 90, prvi odstavek, ES, Šeste direktive o DDV in direktive 2006/112/ES)

text:
               16.5.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/9

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 19. marca 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Finski
   (Zadeva C-10/08) (1)

   (Obdavčitev rabljenih vozil, uvoženih iz drugih držav članic, na Finskem - Združljivost nacionalne zakonodaje s členom 90, prvi odstavek, ES, Šeste direktive o DDV in direktive 2006/112/ES)
   2009/C 113/17
   Jezik postopka: finščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: I. Koskinen in D. Triantafyllou, zastopnika)

      Tožena stranka: Republika Finska (zastopnik: J. Heliskoski, zastopnik)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države — Kršitev člena 90 ES in člena 17(1) in (2) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih — Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL L 145, str. 1), zdaj člena 167 in 168 Direktive 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) — Nacionalna zakonodaja, ki določa davek na dodano vrednost, naložen na davek na motorna vozila, in pravico do odbitka ustreznega zneska od izstopnega davka na dodano vrednost — Enaka obdavčitev vozil, starih manj kot tri mesece, in novih vozil — Uporaba zmanjšanja vrednosti za 0,8 % na mesec za vozila, stara manj od šest mesecev, če na nacionalnem trgu ne obstajajo nobena enakovrstna vozila

      Izrek

               1)

               Republika Finska, s tem ko je dovolila, da se davek iz člena 5 zakona št. 1482/1994 o davku na motorna vozila (autoverolaki (1482/1994)) z dne 29. decembra 1994 odbije od davka na dodano vrednost v skladu s členom 102(1), točka 4, zakona št. 1501/1993 o davku na dodano vrednost (Arvonlisäverolaki (1501/1993)), ni izpolnila niti obveznosti iz člena 90 ES niti obveznosti iz člena 17(1) in (2) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih — Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, ki je bil prevzet v člena 167 in 168 Direktive Sveta 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost.

               2)

               Republika Finska s tem, da je pri obdavčitvi vozil za vozila, stara manj kot tri mesece, določila isto obdavčljivo vrednost kot za nova vozila, ni izpolnila obveznosti iz člena 90, prvi odstavek, ES.

               3)

               Tožba se v preostalem zavrne.

               4)

               Republika Finska poleg svojih stroškov nosi še tri četrtine stroškov Komisije Evropskih skupnosti.

               5)

               Komisija Evropskih skupnosti svoje stroške v preostalem delu.

      (1)  UL C 79, 29.3.2008.


title: Zadeva C-132/09: Tožba, vložena 6. aprila 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji

text:
               4.7.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 153/21

         Tožba, vložena 6. aprila 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji
   (Zadeva C-132/09)
   2009/C 153/39
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: B. Eggers in J.-P. Keppenne, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Belgija

      Predloga tožeče stranke:

               —

               ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija ni izpolnila svojih obveznosti, ki izhajajo iz sporazuma o sedežu iz leta 1962, v povezavi s členom 10 ES s tem, da je zavrnila prevzeti plačilo stroškov za pohištvo in didaktični material za Evropske šole;

               —

               Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Komisija očita kršitev sporazuma, sklenjenega oktobra 1962 med vrhovnim svetom Evropskih šol in Kraljevino Belgijo, v povezavi z zavračanjem slednje, da bi prevzela plačilo stroškov za pohištvo in didaktični material za Evropske šole, ki se nahajajo na njenem ozemlju.
   V podporo svoje tožbe tožeča stranka navaja, da mora, prvič, v skladu s členom 6(2) sporazuma o sedežu Evropskih šol z dne 21. junija 1994 (1), vsaka država članica Evropske šole obravnavati kot izobraževalne ustanove, za katere velja javno pravo. Posledično bi morala država Belgija financirati Evropske šole, na ta način bi bile deležne enakega obravnavanja kot nacionalne javne šole, tako glede prvega nadomestila ob odprtju ali širitvi Evropske šole kot tudi letnih stroškov vzdrževanja in delovanja teh šol. Zavračanja belgijskih organov, da bi nosili stroške delovanja Evropskih šol, ni mogoče upravičiti s prenašanjem izobraževanja na raven občin, ker se država članica v skladu s sodno prakso ne more izogniti svojim obveznostim s tem, da bi prenesla izvrševanje te pristojnosti na javnopravne organe lokalne samouprave.
   Drugič, na ugovor belgijskih organov Komisija navaja, da finančne obveznosti te države, ki jih ima zato, ker je na njenem ozemlju sedež, niso omajali sklepi sestanka visokega sveta, ki je bil maja 1967 v Karlsruheju.
   Najprej je visoki svet v Karlsruheju izdelal zgolj smernice za vzorčni sporazum z državami članicami, ki so države, kjer je sedež Evropske šole, v vsakem primeru pa na podlagi hierarhije predpisov ni pristojen za spremembo sporazuma o sedežu iz leta 1962.
   Poleg tega se „odločitve“ iz Karlsruheja glede na razlago sporazuma o sedežu ne bi moglo razlagati kot „kasnejši dogovor ali ravnanje strank“ v smislu člena 31(3)(a) in (b) Dunajske konvencije o pogodbenem pravu, ki bi omajala finančno obveznost, določeno v sporazumu o sedežu. Številne priloge in plačila, ki jih je izplačala Belgija po letu 1967 poleg tega potrjujejo obveznosti prevzema stroškov za pohištvo in didaktični material za Evropske šole.

      (1)  UL L 212, str. 3.


title: Sodba Sodišča z dne 29. julija 2016 v zadevi E-25/15 – Nadzorni organ Efte proti Islandiji (Država Efte ni izpolnila svojih obveznosti – Državne pomoči – Člen 14(3) dela II Protokola 3 Sporazuma o nadzornem organu in sodišču –Neizterjava nezakonito izplačane pomoči)

text:
               6.4.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 108/12

         SODBA SODIŠČA
   z dne 29. julija 2016
   v zadevi E-25/15
   Nadzorni organ Efte proti Islandiji
   (Država Efte ni izpolnila svojih obveznosti – Državne pomoči – Člen 14(3) dela II Protokola 3 Sporazuma o nadzornem organu in sodišču –Neizterjava nezakonito izplačane pomoči)
   (2017/C 108/10)
   V zadevi E-25/15, Nadzorni organ Efte proti Islandiji – katere predmet je ZAHTEVEK za ugotovitev, da Islandija s tem, ko v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izterjavo državne pomoči, ki je bila s členi 2, 3, 4 in 5 Odločbe Nadzornega organa Efte št. 404/14/COL z dne 8. oktobra 2014o shemi naložbenih spodbud na Islandiji razglašena za nezdružljivo z delovanjem Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, od prejemnika; s tem, ko v predpisanem roku ni preklicala vseh neporavnanih plačil iz tretjega stavka člena 7 navedene odločbe; in s tem, ko Nadzornemu organu Efte v predpisanem roku ni zagotovila informacij iz člena 8 navedene odločbe, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 14(3) dela II Protokola 3 k Sporazumu med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča in iz členov 6, 7 in 8 Odločbe Nadzornega organa Efte št. 404/14/COL – je Sodišče v sestavi: predsednik Carl Baudenbacher ter sodnika Per Christiansen (sodnik poročevalec) in Páll Hreinsson, 29. julija 2016 izdalo sodbo,
   katere izrek se glasi:

               1.

               Islandija s tem, ko v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izterjavo državne pomoči, ki je bila s členi 3, 4 in 5 navedene odločbe razglašena za nezdružljivo z delovanjem Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, s tem ko ni preklicala vseh neporavnanih plačil iz tretjega stavka člena 7 navedene odločbe ter s tem ko Nadzornemu organu Efte ni zagotovila informacij iz člena 8 navedene odločbe, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 14(3) dela II Protokola 3 k Sporazumu med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča ter iz členov 6, 7 in 8 Odločbe Nadzornega organa Efte št. 404/14/COL z dne 8. oktobra 2014 o shemi naložbenih spodbud na Islandiji.

               2.

               Islandiji se naloži plačilo stroškov postopka.


title: Zadeva T-288/11: Tožba, vložena 1. junija 2011 – Kieffer Omnitec proti Komisiji

text:
               27.8.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 252/34

         Tožba, vložena 1. junija 2011 – Kieffer Omnitec proti Komisiji
   (Zadeva T-288/11)
   2011/C 252/79
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: A+P Kieffer Omnitec Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastopnika: A. Delvaux in V. Bertrand, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da je tožba za razglasitev ničnosti dopustna;

               —

               ugotovi ničnost odločbe, s katero je Evropska komisija zavrnila ponudbo tožeče stranke in naročilo oddala drugemu ponudniku, z dne 1. aprila 2011, ki je bila tožeči stranki vročena 5.aprila 2011;

               —

               Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   S to tožbo tožeča stranka predlaga, naj se razglasi za nično odločba Komisije z dne 1. aprila 2011, s katero je bila zavrnjena ponudba tožeče stranke v natečajnem postopku za sklenitev pogodbe za vzdrževanje sistemov HVAC (ogrevanje, prezračevanje in klimatizacija), sprinklerskih sistemov in vodnih ter sanitarnih sistemov v zgradbi Joseph Bech v Luxembourgu, in s katero je bilo naročilo oddano drugemu ponudniku (UL 2010/S 241-367523).
   V tožbi tožeča stranka navaja dva tožbena razloga.

               1.

               Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 89(1) in (2) ter člena 92 finančne uredbe, člena 135(1) in (5) izvedbene uredbe, člena 49 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (1), ter načel preglednosti, enakega obravnavanja ter sorazmernosti, saj Evropska komisija od ponudnika zahteva, naj predloži „potrdilo ISO, ki je veljavno za vse njegove storitve vzdrževanja, in ki ga izda organ, ki je pristojen za izdajanje potrdil“. Tožeča stranka očita Evropski komisiji prvič, da ni jasno in natančno oblikovala izbirnega kriterija, saj v navodilih za oddajo naročila ni bila navedena številka zahtevanega ISO potrdila, drugič, da je od ponudnikov zahtevala potrdilo ISO „za vse njihove storitve vzdrževanja“ in ne le za storitve zadevnega naročila, in tretjič, da ponudnikom ni omogočila, da dokažejo, da dosegajo podobno raven kakovosti, kot ga zagotavlja potrdilo ISO.

               2.

               Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve iz člena 296 PDEU, člena 100(2) finančne uredbe, kršitev navodil za oddajo naročil ter prilog in očitno napako pri presoji, ker je Evropska komisija zavrnila ponudbo družbe A+P KIEFFER OMNITEC z utemeljitvijo, da tožeča stranka ni zadostila pogoju št. 16, saj ni predložila ustreznih dokazov, da so kandidati ustrezno kvalificirani. Tožeča stranka najprej navaja, da se pogoj št. 16 nanaša na „izjavo o letnem povprečnem številu zaposlenih, ki imajo ustrezno kvalifikacijo, za zadnja tri leta za vse potencialne člane skupine“ ter da se stran 27/37 priloge II k navodilom za oddajo naročil nanaša le na jezikovna znanja kandidatov, poleg tega pa tožeča stranka navaja, da je dokazala, da je eden od kandidatov izpolnjeval pogoje, ki so zahtevani na strani 28/38 priloge II k navodilom za oddajo naročila, saj je za to predložila ustrezne dokaze. Kar se tiče drugega kandidata pa v dokumentih za oddajo naročila ni bilo zahteve, da mora zadostiti pogojem za vodjo lokacije.

      (1)  UL L 134, 2004, str. 114.


title: Zadeva T-59/09: Tožba, vložena 11. februarja 2009 — Nemčija proti Komisiji

text:
               16.5.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/35

         Tožba, vložena 11. februarja 2009 — Nemčija proti Komisiji
   (Zadeva T-59/09)
   2009/C 113/73
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Zvezna republika Nemčija (zastopnika: M. Lumma in B. Klein, zastopnika)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

      Predloga tožeče stranke

               —

               Odločba Komisije z dne 5. decembra 2008 (SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067), ki nalaga, naj se zasebnim prosilcem kljub ugovoru zvezne vlade v skladu s členom 2(5) Uredbe (ES) št. 1049/2001 zagotovi dostop do dokumentov, ki so jih nemške oblasti predložile v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti št. 2005/4569, naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka se pritožuje zoper odločbo Komisije z dne 5. decembra 2008, s katero se je zasebnim tretjim osebam kljub ugovoru zvezne vlade zagotovilo dostop do dokumentov, ki so jih nemške oblasti predložile v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti.
   V utemeljitev svoje tožbe tožeča stranka trdi, da izpodbijana odločba nasprotuje členu 4(5) Uredbe št. 1049/2001 (1) v povezavi z načelom lojalnega sodelovanja med Skupnostjo in državami članicami v skladu s členom 10 ES.
   Člen 4(5) Uredbe št. 1049/2001 naj bi dajal državam članicam možnost, da posredovanje dokumentov njihovih organov, ki so v rokah organov Skupnosti, pogojujejo s svojo privolitvijo. Komisija naj ne bi imela pravice obsežno preverjati razloge za zavrnitev dostopa do dokumentov v skladu s členom 4, od (1) do (3) Uredbe št. 1049/2001. Sodna praksa Sodišča v zadevi Kraljevina Švedska proti Komisiji in drugim (C-64/05 P (2)), naj bi postavila natančne kriterije, v skladu s katerimi lahko prizadeti organ Skupnosti takega ugovora ne upošteva in sprejme lastno odločitev o obstoju razlogov za zavrnitev v skladu s členom 4, od (1) do (3), Uredbe št. 1049/2001: Ugovor mora biti ali „popolnoma neutemeljen“ ali pa ne sme biti „v nikakršni zvezi“ z razlogi za zavrnitev.
   Od tod naj bi v povezavi z načelom lojalnega sodelovanja med Skupnostjo in državami članicami v skladu s členom 10 ES izhajalo, da o obstoju razlogov za zavrnitev v skladu s členom 4, od (1) do (3), Uredbe št. 1049/2001 praviloma presoja država članica. Komisija lahko le izjemoma — če država članica s svojo utemeljitvijo ne bi zadostno izpolnila teh kriterijev — ne upošteva zavrnitve. To naj bi zahtevala tudi primerjava s členom 4(4) Uredbe št. 1049/2001. Pri obeh kriterijih sodne prakse naj bi šlo za bistvene formalne zahteve, ki bi vsebinsko morale izhajati iz obveznosti obrazložitve v skladu s členom 253 ES. Za nadzor zakonitosti zavrnitve dostopa do dokumentov v skladu s členom 4, od (1) do (3), Uredbe št. 1049/2001 naj bi bilo pristojno sodišče Skupnosti, ne pa Komisija.
   Podredno tožeča stranka trdi, da čeprav bi Sodišče sodno prakso v zadevi C-64/05 P razlagalo tako, da bi bil ugovor države članice v skladu s členom 4(5) Uredbe št. 1049/2001 za organ Skupnosti zavezujoč, če bi bil v skladu s členom 4, od (1) do (3), te uredbe, bi bila Komisija pristojna kvečjemu za izvajanje evidenčnega nadzora predložene utemeljitve države članice. Nikakor pa naj ne bi veljalo, da je utemeljitev ugovora Nemčije očitno pomanjkljiva.

      (1)  Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL L 145, 31.5.2001, str. 43).

      (2)  Sodba z dne 18. decembra 2007 v zadevi Kraljevina Švedska proti Komisiji in drugim, C-64/05 P, ZOdl., str. I-11389.


title: Zadeva C-26/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Združeno kraljestvo) 19. januarja 2009 – The Motor Insurers' Bureau proti Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

text:
               18.4.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 90/8

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Združeno kraljestvo) 19. januarja 2009 – The Motor Insurers' Bureau proti Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
   (Zadeva C-26/09)
   2009/C 90/13
   Jezik postopka: angleščina

      Predložitveno sodišče

   Court of Appeal

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: The Motor Insurers' Bureau

      Tožena stranka: Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

      Vprašanja za predhodno odločanje

   Prvo vprašanje

               (a)

               Kadar nacionalno pravo države članice določa, da stroške, ki jih je imel
               oškodovanec v avtomobilski nesreči s poznejšim najemom nadomestnega vozila, krije povzročitelj, ali člen 1(4) Direktive Sveta 84/5/EGS (1) dovoljuje MIB izključitev kakršne koli odgovornosti za te stroške, kadar bo na koncu plačana odškodnina zavarovalcu, ki je izdal polico za zavarovalne primere po nesreči, ki krije stroške najema v primeru, če te ne povrne povzročitelj?

               (b)

               Če je odgovor na vprašanje 1(a) nikalen, ali je lahko odškodnina, ki jo izplača MIB, omejena s premijo, če obstaja, ki se izplačuje zavarovalcem, ki so plačali stroške najema?

         Drugo vprašanje
   Če je odgovor na vprašanje 1(a) nikalen:
   Ali mora nacionalno sodišče razlagati Uninsured Drivers Agreement (Sporazum o nezavarovanih voznikih) tako, da učinkuje Direktiva v skladu z načeli, ki jih je Sodišče navedlo v sodbi z dne 13. novembra 1990 v zadevi Marleasing proti La Comercial Internacional de Alimentacion (C-106/89, Recueil, str. I-4135)? Povedano drugače, ali „vsi predpisi nacionalnega prava“, na katere se sklicuje tretja alinea točke 120 sodbe Sodišča z dne 5. oktobra 2004 v združenih zadevah Pfeiffer proti Deutsches Rotes Kruz (C-397/01 in C-403/01, ZOdl., str. I-8835), vključujejo sporazum kot je Uninsured Drivers Agreement (Sporazum o nezavarovanih voznikih)?
   Tretje vprašanje
   Če je odgovor na vprašanje 1(a) nikalen:
   Ali ima člen 1(4) Direktive Sveta 84/5/EGS neposredni učinek?
   Četrto vprašanje
   Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen:

               (a)

               Da bi se ugotovilo, ali je organizacija, kakršna je MIB, taka, da bi se v zvezi z njo lahko sklicevalo na določbe Direktive, ki bi lahko imele neposredni učinek:

                           (i)

                           Ali so merila, ki jih je določilo Sodišče v sodbi z dne 12. julija 2007 v zadevi Foster proti British Gas (C-188/89, ZOdl., str 1-3313), merila, ki jih je treba upoštevati pri tem ugotavljanju?

                           (ii)

                           Če je treba pri ugotavljanju upoštevati nekatera (vendar ne vsa) od teh meril in/ali dodatnih meril, katera merila je treba pri ugotavljanju upoštevati?

               (b)

               Ali lahko le nacionalno sodišče odloča o tem, ali organizacija izpolnjuje upoštevna merila?

               (c)

               Ali organizacija, kot je MIB izpolnjuje merila, tako, da bi se v zvezi z njo lahko sklicevalo na določbe Direktive, ki imajo neposredni učinek?

      (1)  Druga direktiva Sveta (84/5/EGS) z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL L 8, str. 17).


title: Zadeva C-159/15: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. junija 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgerichtshof – Avstrija) – Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt (Predhodno odločanje — Socialna politika — Direktiva 2000/78/ES — Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Člena 2(1) in 2(2)(a) — Člen 6(2) — Diskriminacija na podlagi starosti — Določitev pokojninskih pravic nekdanjih uradnikov — Obdobja vajeništva in zaposlitve — Neupoštevanje takih obdobij, končanih pred 18. letom starosti)

text:
               22.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 305/8

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. junija 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgerichtshof – Avstrija) – Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt
   (Zadeva C-159/15) (1)

   ((Predhodno odločanje - Socialna politika - Direktiva 2000/78/ES - Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu - Člena 2(1) in 2(2)(a) - Člen 6(2) - Diskriminacija na podlagi starosti - Določitev pokojninskih pravic nekdanjih uradnikov - Obdobja vajeništva in zaposlitve - Neupoštevanje takih obdobij, končanih pred 18. letom starosti))
   (2016/C 305/12)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Verwaltungsgerichtshof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Pritožnik: Franz Lesar

      Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Izrek

   Člena 2(1) in (2)(a) in 6(2) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki izključuje vštevanje obdobij vajeništva in službovanja uradnika pred dopolnjenim 18. letom starosti za priznanje pravice do pokojnine in izračun zneska njegove starostne pokojnine, ker je namen te zakonodaje zagotoviti, da se v pokojninskem sistemu za uradnike enotno določita starost za vključitev v ta sistem in starost za pridobitev pravice do pokojnine, zagotovljene v okviru navedenega sistema.

      (1)  UL C 254, 3.8.2015.


title: Zadeva T-313/15: Tožba, vložena 12. junija 2015 – Italija/Komisija

text:
               10.8.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 262/35

         Tožba, vložena 12. junija 2015 – Italija/Komisija
   (Zadeva T-313/15)
   (2015/C 262/47)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopnika: P. Gentili, avvocato dello Stato, in G. Palmieri, zastopnica)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               obvestilo o javnem natečaju EPSO/AD/301/15 – Administratorji (AD 5) razglasi za nično;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Navedeni tožbeni razlogi in bistvene trditve so enaki kot v zadevi T-17/15, Italijanska republika/Komisija (UL C 81, str. 27).


title: Zadeva C-285/11: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad – Varna – Bolgarija) – BONIK (EOOD) proti Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ – Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite (DDV — Direktiva 2006/112/ES — Pravica do odbitka — Zavrnitev)

text:
               26.1.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 26/10

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad – Varna – Bolgarija) – BONIK (EOOD) proti Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ – Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite
   (Zadeva C-285/11) (1)

   (DDV - Direktiva 2006/112/ES - Pravica do odbitka - Zavrnitev)
   2013/C 26/17
   Jezik postopka: bolgarščina

      Predložitveno sodišče

   Administrativen sad – Varna

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka; BONIK (EOOD)

      Tožena stranka: Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ – Varna pri Centralno upravlenie na Natconalnata agencia za prihodite

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Administrativen sad - Varna – Razlaga členov 14, 62, 63, 167, 168 in 178(a) in (b) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, p. 1) – Formalnosti držav članic na področju pravice do odbitka DDV – Ukrepi, sprejeti za preprečevanje določenih oblik goljufij ali izogibanja davkom – Zavrnitev pravice do odbitka DDV davčnemu zavezancu, naslovniku dobav znotraj Skupnosti zaradi neobstoja dokazov o dejanskih dobavah predhodnih dobaviteljev, kljub obstoju dokazov o dejanskih dobavah neposrednega dobavitelja davčnemu zavezancu

      Izrek

   Člene 2, 9, 14, 62, 63, 167, 168 in 178 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujejo, da bi se v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, davčnemu zavezancu zavrnila pravica do odbitka davka na dodano vrednost glede dobave blaga iz razloga, ker se ob upoštevanju goljufij in nepravilnosti, ki so bile storjene pred in po tej dobavi, šteje, da dobava ni bila dejansko izvedena, ne da bi bilo na podlagi objektivnih dokazov ugotovljeno, da je ta davčni zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da je bila transakcija, glede katere je uveljavljal pravico do odbitka, povezana z goljufijo glede davka na dodano vrednost, ki je bila storjena pred ali potem v verigi dobav, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

      (1)  UL C 238, 13.8.2011.


title: Zadeva C-88/12: Sklep predsednika Sodišča z dne 14. septembra 2012 – (predlog za sprejetje predhodne odločbe Rechtbank Roermond – Nizozemska) – kazenski postopek zoper Jibrila Jaooja

text:
               8.12.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 379/20

         Sklep predsednika Sodišča z dne 14. septembra 2012 – (predlog za sprejetje predhodne odločbe Rechtbank Roermond – Nizozemska) – kazenski postopek zoper Jibrila Jaooja
   (Zadeva C-88/12) (1)

   2012/C 379/34
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 126, 28.4.2012.


title: Zadeva C-185/10: Tožba, vložena 13. aprila 2010 – Evropska Komisija proti Republiki Poljski

text:
               31.7.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 209/11

         Tožba, vložena 13. aprila 2010 – Evropska Komisija proti Republiki Poljski
   (Zadeva C-185/10)
   ()
   2010/C 209/16
   Jezik postopka: poljščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: M. Simerdova und K. Herrmann)

      Tožena stranka: Republika Poljska

      Predloga tožeče stranke

   Komisija predlaga,

               —

               naj se ugotovi, da Republika Poljska, s tem da je sprejela oziroma da uporablja člen 4 zakona o zdravilih (Prawo farmaceutyczne) z dne 6. septembra 2001, kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 30. marca 2007 (Dz. U. Nr. 75, Pos. 492), ker ta člen dopušča dajanje v promet zdravila, ki je uvoženo iz tujine in za katerega v Republiki Poljski ni bilo izdano dovoljenje ter ki ima enake učinkovine, odmerek in obliko kot zdravilo, za katerega je bilo na Poljskem izdano dovoljenje za promet, če je cena prvega zdravila konkurenčna s ceno drugega, ni izpolnila obveznosti iz člena 6 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (1)

               —

               naj se Republiki Poljski naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Ker je Republika Poljska sprejela člen 4(1) in (3a) zakona o zdravilih in ga uporablja, je mogoče na Poljskem dati v promet zdravilo, ne da bi pristojni nacionalni organi izdali dovoljenje za promet v tej državi, s čimer pa se krši člen 6(1) Direktive 2001/83.
   Poljska določba ne izhaja niti iz člena 5(1) niti 126a Direktive 2001/83, ki določata izjeme od splošne obveznosti iz člena 6(1) Direktive, da mora imeti zdravilo nacionalno dovoljenje.
   Dalje, člen 4(3a), v skladu s katerim, je pogoj za sprejem zdravila, ki je uvoženo iż tujine, da je njegova cena konkurenčna s ceno zdravila, ki je že dovoljeno na nacionalnem trgu, temelji le na ekonomskem merilu. Tovrstno merilo pa ne more utemeljiti izjeme iz člena 6(1) Direktive 2001/83. Poleg tega se poljska določba nanaša na zdravilo, ki ima enake učinkovine, obliko in odmerek kot zdravilo, ki je že dovoljeno na nacionalnem trgu, tako da ni mogoče šteti, da na nacionalnem trgu ni na razpolago, primer, v katerem bi bilo mogoče utemeljiti potrebo po ciljnem uvozu na podlagi člena 5(1) Direktive.

      (1)  UL L 311, str. 67.


title: Zadeva C-498/14 PPU: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 9. januarja 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour d'appel de Bruxelles – Belgija) – (Informacija je bila izbrisana ali nadomeščena v okviru varstva osebnih in/ali zaupnih podatkov.) / (Informacija je bila izbrisana ali nadomeščena v okviru varstva osebnih in/ali zaupnih podatkov.) (Predhodno odločanje – Nujni postopek predhodnega odločanja – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Ugrabitev otroka – Uredba (ES) št. 2201/2003 – Člen 11(7) in (8))

text:
                  2.3.2015

                  SL

                  Uradni list Evropske unije

                  C 73/8

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 9. januarja 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour d'appel de Bruxelles – Belgija) – RG (*1)/ SF (*1)

         (Zadeva C-498/14 PPU) (1)

         (Predhodno odločanje - Nujni postopek predhodnega odločanja - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo - Ugrabitev otroka - Uredba (ES) št. 2201/2003 - Člen 11(7) in (8))
         (2015/C 073/11)
         Jezik postopka: francoščina

            Predložitveno sodišče

         Cour d'appel de Bruxelles

            Stranki v postopku v glavni stvari

            Pritožnik: RG (*1)

            Nasprotna stranka: SF (*1)

            Izrek

         Člen 11(7) in (8) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje temu, da država članica daje specializiranemu sodišču pristojnost za obravnavo vprašanj vrnitve ali varstva in vzgoje otroka v okviru postopka, določenega s temi določbami, tudi če je sodišče že začelo postopek vsebinskega odločanja o starševski odgovornosti glede otroka.

            (*1)  Informacija je bila izbrisana ali nadomeščena v okviru varstva osebnih in/ali zaupnih podatkov.

            (1)  UL C 16, 19.1.2015.


title: Zadeva C-370/04: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji, vložena dne 26. avgusta 2004

text:
               23.10.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 262/22

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji, vložena dne 26. avgusta 2004
   (Zadeva C-370/04)
   (2004/C 262/38)
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata Gerald Braun in Wouter Wils, člana pravne službe Komisije, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, je dne 26. avgusta 2004 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Zvezni republiki Nemčiji.
   Tožeča stranka Sodišču predlaga, da:

               1.

               ugotovi, da Zvezna republika Nemčija ni izpolnila svojih dolžnosti iz Pogodbe ES in Direktive 2001/16/ES (1) Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 19. marca 2001 o interoperabilnosti vseevropskega železniškega sistema za konvencionalne hitrosti, s tem ko ni v določenem roku sprejela potrebnih zakonskih, podzakonskih in upravnih predpisov za prenos te direktive v nacionalno zakonodajo;

               2.

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Rok, določen za prenos direktive 2001/16/ES, se je iztekel dne 20. aprila 2003.

      (1)  UL L 110, str. 1.


title: Zadeva C-263/09: Pritožba, ki jo je družba Edwin Co. Ltd vložila 14. julija 2009 zoper sodbo Sodišča prve stopnje(peti senat), razglašeno 14. marca 2009 v zadevi T-165/06, Elio Fiorucci proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

text:
               12.9.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 220/25

         Pritožba, ki jo je družba Edwin Co. Ltd vložila 14. julija 2009 zoper sodbo Sodišča prve stopnje(peti senat), razglašeno 14. marca 2009 v zadevi T-165/06, Elio Fiorucci proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
   (Zadeva C-263/09)
   2009/C 220/51
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnica: Edwin Co. Ltd (zastopniki: D. Rigatti, M. Bertani, S. Verea, K.P. Muraro, M. Balestriero, odvetniki)

      Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in Elio Fiorucci

      Predloga pritožnice:

   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi izpodbijano sodbo;

               —

               E. Fiorucciju naloži stroške s prve in druge stopnje oziroma, če bo pritožba zavrnjena, odredi povrnitev škode.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

               1.

               Z izdajo izpodbijane sodbe je bil kršen oziroma napačno uporabljen člen 52(2)(a) Uredbe o znamki Skupnosti (1). Relativni razlog za zavrnitev registracije, ki na podlagi te določbe povzroči ničnost registracije znamke, sestavljene iz imena osebe, ki ni prijavitelj, temelji na tem, da ima na podlagi nacionalnega prava oseba, ki zahteva ničnost, izključno pravico do uporabe tega imena. Vendar na podlagi člena 8(3) italijanskega zakonika o industrijski lastnini (CPI) (2), na katerega se sklicuje nasprotna stranka, E. Fiorucci nima nobene tovrstne pravice. Nasprotno, člen 8(3) CPI mu daje le pravico do registracije znaka „Elio Fiorucci“, ki pa ga nikoli ne bi mogel gospodarsko izkoriščati, če bi bila tako registrirana znamka v konfliktu z znamkami družbe Edwin, ki se nanašajo na besedo „Fiorucci“. V tem okviru je Sodišče prve stopnje znamko „Elio Fiorucci“ družbe Edwin na podlagi razloga za zavrnitev registracije, ki ne obstaja in nikoli ne bo mogel obstajati, razglasilo za nično. Tu gre za kršitev oziroma napačno uporabo člena 52(2)(a) Uredbe o znamki, ki se ga ob pravilni razlagi lahko uporabi le, če je predlagatelj ničnosti že imetnik pravice (oziroma jo ima vsaj možnost pridobiti) do izključne uporabe svojega imena kot znamke.

               2.

               Pri izdaji izpodbijane sodbe je bil kršen oziroma napačno uporabljen člen 8(3) CPI. V nasprotju s tem, kar je presodilo Sodišče prve stopnje, se ta določba namreč uporablja le za osebna imena, ki so postala dobro znana na netrgovskem področju in je torej ni mogoče uporabiti za rodbinsko ime „Elio Fiorucci“, ki je postalo prepoznavno — v skladu s presojo dejstev, ki je ni mogoče izpodbijati v obravnavanem primeru — na trgovskem področju.
               Ta razlaga člena 8(3) CPI izhaja predvsem iz zgoraj navedene določbe, v kateri je izrecno navedeno, da je njen namen pridržati varstvo le za osebna imena, ki so postala dobro znana na „umetniškem, literarnem, znanstvenem, političnem ali športnem področju“. Ta ugotovitev je nato potrjena s sistematično analizo italijanskega prava o znamkah, iz katere je razvidno, da je prepoznavnost, pridobljena na trgovskem področju, varovana s členom 12(1)(b) in (f) CPI, medtem ko se člen 8(3) CPI nanaša le na prepoznavnost, ki izvira iz netrgovskega področja. Konkurenčna uporaba teh dveh določb za isti znak pa tudi ni mogoča, ker bi iz njiju izhajali dve izključni pravici do znamk, ki med seboj nista kompatibilni. E. Fiorucci je z registracijo lastnega rodbinskega imena kot znamke (pozneje ga je odstopil družbi Edwin) je tako izčrpal vsa sredstva, ki bi mu omogočala gospodarsko izkoriščati svojo prepoznavnost za trgovske namene. Zato se za uveljavljanje ničnosti znamke družbe Edvin „Elio Fiorucci“ ne more sklicevati na člen 8(3) CPI.
               Po drugi strani sta razlaga člena 8(3) CPI, ki jo predlaga družba Edwin, in s tem neuporaba te določbe v obravnavanem sporu, skladni z namenom te določbe, katere cilj je preprečiti, da bi nekdo, ki registrira znamko, ki je postala prepoznavna zaradi truda drugih, parazitsko izkoriščal to znamko. Družbi Edwin dejansko ni mogoče očitati nobenega parazitskega ravnanja, ker je s prevzemom znamk „Fiorucci“ z znatnim zneskom drago plačala pravico do uživanja prepoznavnosti, povezane z imenom slavnega milanskega oblikovalca.
               Trditev sodišča prve stopnje, da naj bi bilo varstvo, določeno v členu 8(3) CPI, širše in se ne prekriva z varstvom, določenim za varstvo prepoznavnosti, pridobljene z razločevalnimi znaki na trgovskem področju, pa tudi ni prepričljiva. Po mnenju najbolj priznane italijanske doktrine namreč pridržanje pravice do registracije znakov, ki imajo netrgovsko prepoznavnost v smislu člena 8(3) CPI, ni absolutno. Predvsem pa ni širše od tistega, določenega v členih 12(1)(b) in (f) CPI za znake, ki so prepoznavni oziroma imajo trgovski ugled. Sovpad področij uporabe teh določb še enkrat potrjuje, da jih je treba uporabiti alternativno.
               V nasprotju s tem, kar je Sodišče prve stopnje površno ugotovilo, skrbna in natančna analiza italijanske doktrine, ki je komentirala člen 8(3) CPI (prej člen 21(3) zakona o italijanskih znamkah), nato dokazuje, da se v skladu s prevladujočim mnenjem ta določba uporablja le za znake, ki so pridobili prepoznavnost na netrgovskem področju. To okoliščino pa potrjujejo redke odločbe, ki so jih doslej izdala italijanska sodišča glede člena 8(3) CPI.
               Trditev Sodišča prve stopnje, da bi se lahko E. Fiorucci, ker je pridobil prepoznavnost na netrgovskem področju (natančneje na umetniškem, kulturnem, naravovarstvenem področju in področju varstva otrok), kljub vsemu skliceval na varstvo iz člena 8(3) CPI, tudi ni prepričljiva. Nasprotno, po mnenju najbolj priznane italijanske doktrine se E. Fiorucci, ker so rodbinsko ime registrirali že drugi in je dobilo ugled, tako da je postalo prepoznavno na netrgovskem področju, kot imetnik ne more sklicevati na člen 8(3) CPI, ker prevlada zahteva po varstvu imetnika (v obravnavanem primeru družba Edwin) ugledne znamke (v obravnavanem primeru znamka „Fiorucci“), ki je bila predhodno registrirana.

               3.

               Izpodbijana sodba je navsezadnje nezakonita, ker ni obrazložena, kajti Sodišče prve stopnje ni preučilo trditev in dokazov, na podlagi katerih družba Edwin zatrjuje, da je dobila dovoljenje Elia Fioruccija za registracijo njegovega rodbinskega imena kot znamke. Podredno družba Edwin poudarja, da če bi Sodišče ugotovilo, da ni pristojno, kot tudi Sodišče prve stopnje, za preizkus te utemeljitve, bi moralo glede tega izrecno zahtevati preizkus (česar Sodišče prve stopnje ni storilo) s strani odbora za pritožbe (oziroma od vsakega drugega organa ali oddelka) UUNT, kot to določa člen 63(6) Uredbe o znamki Skupnosti in člen 1d Uredbe ES 216/96.

               4.

               Izpodbijana sodba je poleg tega nezakonita zaradi kršitve oziroma napačne uporabe člena 63 Uredbe o znamki Skupnosti ter zaradi odklonitve pravnega varstva, ker Sodišče prve stopnje ne bi smelo zavrniti preizkusa trditev, ki jih je navajala družba Edwin in temeljijo na okoliščini, da je pritožnica od družbe Fiorucci s.p.a. pridobila dejansko znamko (oziroma vsako drugo pravico do izkoriščanja prepoznavnosti) rodbinskega imena „Elio Fiorucci“. Podredno družba Edwin poudarja, da če bi Sodišče ugotovilo, da ni pristojno, kot tudi Sodišče prve stopnje, za preizkus navedene utemeljitve, bi moralo izrecno zahtevati preizkus (česar Sodišče prve stopnje ni storilo) s strani odbora za pritožbe (oziroma vsakega drugega organa ali oddelka) UUNT, kot to določa člen 63(6) Uredbe o znamki Skupnosti in člen 1d Uredbe ES 216/96.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1).

      (2)  Codice della Proprietà industriale italiano.


title: Zadeva C-155/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švedska) 1. aprila 2015 – George Karim proti Migrationsverket

text:
               15.6.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 198/23

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švedska) 1. aprila 2015 – George Karim proti Migrationsverket
   (Zadeva C-155/15)
   (2015/C 198/31)
   Jezik postopka: švedščina

      Predložitveno sodišče

   Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: George Karim

      Tožena stranka: Migrationsverket

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali nove določbe o učinkovitih pravnih sredstvih v Uredbi št. 604/2013 (1) (uvodna izjava 19 in člen 27(1) in (5)) pomenijo, da mora biti prosilcu za azil omogočeno, da izpodbija tudi merila iz Poglavja III Uredbe, na podlagi katerih bo predan drugi državi članici, ki je privolila, da ga sprejme, ali pa je mogoče učinkovita pravna sredstva omejiti tako, da pomenijo le pravico do presoje, ali obstajajo sistemske pomanjkljivosti v zvezi z azilnim postopkom in pogoji za sprejem v državi članici, v katero je treba predati prosilca za azil (v skladu s sodbo Sodišča v zadevi C-394/12)?

               2.

               Če bi Sodišče menilo, da je mogoče izpodbijati merila iz Poglavja III Uredbe, je potreben odgovor tudi na naslednje vprašanje. Ali člen 19(2) Uredbe št. 604/2013 pomeni, da se Uredba ne sme uporabiti, če prosilec za azil dokaže, da je bil vsaj tri mesece odsoten z ozemlja držav članic?

      (1)  Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (prenovitev) (UL L 180, str. 31).


title: Zadeva C-182/06: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. julija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour administrative – Luksemburg) – Veliko vojvodstvo Luksemburg proti Hansu Ulrichu Lakebrinku, Katrin Peters-Lakebrink (Člen 39 ES – Dohodnina nerezidentov – Izračun davčne stopnje – Nepremičnine na ozemlju druge države članice – Neupoštevanje negativnih dohodkov od oddajanja v najem nepremičnin)

text:
               8.9.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 211/7

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. julija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour administrative – Luksemburg) – Veliko vojvodstvo Luksemburg proti Hansu Ulrichu Lakebrinku, Katrin Peters-Lakebrink
   (Zadeva C-182/06) (1)

   (Člen 39 ES - Dohodnina nerezidentov - Izračun davčne stopnje - Nepremičnine na ozemlju druge države članice - Neupoštevanje negativnih dohodkov od oddajanja v najem nepremičnin)
   (2007/C 211/12)
   Jezik postopka: francoščina
   Predložitveno sodišče
   Cour administrative
   Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Veliko vojvodstvo Luksemburg

      Toženi stranki: Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Cour administrative (Luksemburg) – Razlaga člena 39 Pogodbe ES – Nacionalna ureditev dohodnine državljanov Skupnosti, ki so nerezidenti – Zavrnitev upoštevanja negativnih dohodkov iz najema v zvezi z nepremičninami, ki se nahajajo na ozemlju druge države članice, za izračun davčne stopnje
   Izrek
   Člen 39 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki državljanu Skupnosti, ki ni rezident države članice, v kateri prejema dohodke, ki pomenijo bistveni del njegovih obdavčljivih sredstev, ne dovoli, da bi zahteval, naj se pri določitvi davčne stopnje, ki jo je treba uporabiti za navedene dohodke, upoštevajo negativni dohodki iz oddajanja v najem nepremičnin, v katerih ne prebiva in ki so v drugi državi članici, medtem ko državljan prve države lahko uveljavlja navedene negativne dohodke od oddajanja v najem nepremičnin.

      (1)  UL C 143, 17.6.2006.


title: Zadeva C-643/13 P: Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 17. julija 2014 – Melkveebedrijf Overenk BV in drugi proti Evropski komisiji (Pritožba — Nepogodbena odgovornost — Uredba (ES) št. 1468/2006 — Dajatev v sektorju mleka in mlečnih proizvodov — Očitna nedopustnost)

text:
               15.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 315/30

         Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 17. julija 2014 – Melkveebedrijf Overenk BV in drugi proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-643/13 P) (1)

   ((Pritožba - Nepogodbena odgovornost - Uredba (ES) št. 1468/2006 - Dajatev v sektorju mleka in mlečnih proizvodov - Očitna nedopustnost))
   2014/C 315/48
   Jezik postopka: nizozemščina

      Stranke

      Pritožnice: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel, Mathijs H. H. M. Moonen (zastopnika: P. E. Mazel in A van Beelen, odvetnika)

      Druga stranka: Evropska komisija (zastopnika: H. Kranenborg in Z. Malůšková, agenta)

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrže.

               2.

               Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel in Mathijs Moonen se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 52, 22.2.2014.


title: Zadeva T-168/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 18. septembra 2014  – Georgias in drugi proti Svetu in Komisiji (Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in entitete v zvezi s položajem v Zimbabveju — Zamrznitev sredstev — Nepogodbena odgovornost — Vzročna zveza — Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice— Očitna napaka pri presoji — Obveznost obrazložitve)

text:
               3.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 388/10

         Sodba Splošnega sodišča z dne 18. septembra 2014 – Georgias in drugi proti Svetu in Komisiji
   (Zadeva T-168/12) (1)

   ((Skupna zunanja in varnostna politika - Omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in entitete v zvezi s položajem v Zimbabveju - Zamrznitev sredstev - Nepogodbena odgovornost - Vzročna zveza - Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice - Očitna napaka pri presoji - Obveznost obrazložitve))
   2014/C 388/10
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeče stranke: Aguy Clement Georgias (Harare, Zimbabve), Trinity Engineering (Private) Ltd (Harare) in Georgiadis Trucking (Private) Ltd (Harare) (zastopniki: sprva M. Robson, E. Goulder, solicitors, in H. Mercer, QC, nato M. Robson, H. Mercer in I. Quirk, barristers)

      Toženi stranki: Svet Evropske unije (zastopnika: B. Driessen in G. Étienne, zastopnika) in Evropska komisija (zastopnika: M. Konstantinidis in S. Bartelt, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za povračilo škode, ki naj bi jo tožeče stranke utrpele zaradi sprejetja Uredbe Komisije (ES) št. 412/2007 z dne 16. aprila 2007 o spremembi Uredbe Sveta (ES) št. 314/2004 o nekaterih omejevalnih ukrepih proti Zimbabveju (UL L 101, str. 6).

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Aguy Clement Georgias, Trinity Engineering (Private) Ltd in Georgiadis Trucking (Private) Ltd poleg svojih stroškov nosijo tudi stroške Sveta Evropske unije in Evropske komisije.

      (1)  UL C 165, 9.6.2012.


title: Zadeva T-328/14: Sodba Splošnega sodišča z dne 18. februarja 2016 – Jannatian/Svet (Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Iranu zaradi preprečitve širjenja jedrskega orožja — Zamrznitev sredstev — Omejitev vstopa — Ničnostna tožba — Ustavitev postopka — Nepogodbena odgovornost — Dovolj resna kršitev pravnega pravila, ki podeljuje pravice posameznikom — Nepremoženjska škoda)

text:
               29.3.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 111/21

         Sodba Splošnega sodišča z dne 18. februarja 2016 – Jannatian/Svet
   (Zadeva T-328/14) (1)

   ((Skupna zunanja in varnostna politika - Omejevalni ukrepi proti Iranu zaradi preprečitve širjenja jedrskega orožja - Zamrznitev sredstev - Omejitev vstopa - Ničnostna tožba - Ustavitev postopka - Nepogodbena odgovornost - Dovolj resna kršitev pravnega pravila, ki podeljuje pravice posameznikom - Nepremoženjska škoda))
   (2016/C 111/25)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Mahmoud Jannatian (Teheran, Iran) (zastopnika: I. Smith Monnerville in S. Monnerville, odvetnika)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopnika: F. Naert in M. Bishop, odvetnika)

      Predmet

   Na eni strani tožba za razglasitev ničnosti Sklepa Sveta z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (2010/413/SZVP) (UL L 195, str. 39); Sklepa Sveta 2010/644/SZVP z dne 25. oktobra 2010 o spremembi Sklepa 2010/413/SZVP (UL, L 281, str. 81); Uredbe Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007 (UL L 281, str. 1) in Uredbe Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010 (UL L 88, str. 1), ter izvedbenih uredb Sveta (EU) št. 350/2012 z dne 23. aprila 2012, (EU) št. 709/2012 z dne 2. avgusta 2012, (EU) št. 945/2012 z dne 15. oktobra 2012, (EU) št. 1264/2012 z dne 21. decembra 2012, (EU) št. 522/2013 z dne 6. junija 2013, (EU) št. 1203/2013 z dne 26. novembra 2013, in (EU) št. 397/2014 z dne 16. aprila 2014 (UL L 110, str. 17, UL L 208, str. 2, UL L 282, str. 16, UL L 356, str. 55, UL L 156, str. 3, UL L 316, str. 1 in UL L 119, p. 1) v delu, v katerem se ti akti nanašajo na tožečo stranko, in, na drugi strani, zahtevek za povračilo škode, ki naj bi nastala.

      Izrek

               1.

               Postopek s tožbo se ustavi v delu, v katerem se nanaša na razglasitev ničnosti Sklepa Sveta z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (2010/413/SZVP); Sklepa Sveta 2010/644/SZVP z dne 25. oktobra 2010 o spremembi Sklepa 2010/413/SZVP; Uredbe Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007 in Uredbe Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010, ter izvedbenih uredb Sveta (EU) št. 350/2012 z dne 23. aprila 2012, (EU) št. 709/2012 z dne 2. avgusta 2012, (EU) št. 945/2012 z dne 15. oktobra 2012, (EU) št. 1264/2012 z dne 21. decembra 2012, (EU) št. 522/2013 z dne 6. junija 2013, (EU) št. 1203/2013 z dne 26. novembra 2013, in (EU) št. 397/2014 z dne 16. aprila 2014 za izvajanje Uredbe št. 267/2012.

               2.

               V preostalem se tožba zavrne.

               3.

               Mahmoud Jannatian in Svet Evropske unije nosita svoje lastne stroške.

      (1)  UL C 212, 7.2.2014.


title: Zadeva T-708/15: Tožba, vložena 3. decembra 2015 – Cham in Bena Properties/Svet

text:
               15.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 59/31

         Tožba, vložena 3. decembra 2015 – Cham in Bena Properties/Svet
   (Zadeva T-708/15)
   (2016/C 059/34)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeči stranki: Cham Holding Co. SA (Damask, Sirija) in Bena Properties Co. SA (Damask) (zastopnik: E. Ruchat, odvetnik)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

               —

               ugotovi, da je njuna tožba dopustna in utemeljena;

               —

               posledično Evropski uniji naloži, da povrne škodo, ki je nastala tožečima strankama, v znesku, ki naj ga Splošno sodišče pravično določi;

               —

               sprejme sklep o imenovanju izvedenca za ugotovitev obsega celotne škode, ki je nastala tožečima strankama;

               —

               Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata tri glavne in en podreden razlog, vsi pa se nanašajo na škodo, ki naj bi jima nastala in za katero naj bi bil odgovoren Svet Evropske unije.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: nezakonitost aktov, ki jih je sprejel Svet, ker ta ni izpolnil obveznosti previdnosti in skrbnosti, saj je svoje sklepe o vključitvi tožečih strank oprl na nejasne in nenatančne razloge, in to kljub sodni praksi, s katero mu je naloženo, da svoje sklepe podrobno obrazloži, ter ob neupoštevanju obveznosti zaslišanja pred obdržanjem tožečih strank na seznamih sankcij. Poleg tega naj bi bili omejevalni ukrepi, sprejeti zoper tožečima strankama, neupravičeni in nesorazmerni ter naj bi kršili njuno pravico do ugleda in lastninsko pravico.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: nepremoženjska škoda, ki naj bi tožečima strankama nastala, ker je njuna vključitev na sezname sankcij okrnila njun ugled.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: premoženjska škoda, ki naj bi tožečima strankama nastala, ker sta zaradi vključitve na sezname oseb in subjektov, zoper katere se sprejmejo omejevalni ukrepi, izgubili številne pogodbe in številne vire prihodkov.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: naveden podredno, v zvezi objektivno odgovornostjo Evropske unije za škodo, povzročeno tožečima strankama zaradi njune vključitve na sezname oseb in subjektov, na katere se nanašajo sankcije proti Siriji.


title: Zadeva T-201/15: Tožba, vložena 22. aprila 2015 – Unicorn/UUNT – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)

text:
               15.6.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 198/44

         Tožba, vložena 22. aprila 2015 – Unicorn/UUNT – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)
   (Zadeva T-201/15)
   (2015/C 198/61)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Unicorn a.s. (Praga, Češka republika) (zastopnik: L. Lorenc, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Ciper)

      Podatki o postopku pred UUNT

      Imetnik sporne znamke: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Zadevna sporna znamka: Besedna znamka Skupnosti „UNICORN“ – Blagovna znamka Skupnosti št. 5 992 805

      Postopek pred UUNT: postopek za ugotovitev ničnosti

      Izpodbijana odločba: Odločba petega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 16. februarja 2015 v zadevi R 1699/2014-5

      Tožbena predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi izpodbijano odločbo;

               —

               UUNT naloži plačilo stroškov.

      Navajani tožbeni razlogi

               —

               UUNT ni ustrezno upošteval dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka;

               —

               UUNT ni upošteval dokaze v češčini;

               —

               UUNT je napačno presodil ugled prejšnjih znamk.


title: Zadeva T-231/14 P: Pritožba, ki jo je 15. aprila 2014 vložila Evropska agencija za zdravila zoper sodbo, ki jo je 5. februarja 2014 izdalo Sodišče za uslužbence v zadevi F-29/13, Drakeford proti EMA

text:
               30.6.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 202/27

         Pritožba, ki jo je 15. aprila 2014 vložila Evropska agencija za zdravila zoper sodbo, ki jo je 5. februarja 2014 izdalo Sodišče za uslužbence v zadevi F-29/13, Drakeford proti EMA
   (Zadeva T-231/14 P)
   2014/C 202/34
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Pritožnica: Evropska agencija za zdravila (EMA) (zastopniki: T. Jabłoński in N. Rampal Olmedo, zastopnika, skupaj z D. Waelbroeckom in A. Duronom, odvetnikoma)

      Druga stranka v postopku: David Drakeford (Dublin, Irska)

      Predlogi

   Pritožnica Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi sodbo Sodišča za uslužbencev zadevi F-29/13 v delu, v katerem je bila z njo za nično razglašena odločba EMA o nepodaljšanju pogodbe druge stranke v postopku s pritožbo;

               —

               ugodi predlogom, ki jih je pritožnica predložila na prvi stopnji, in sicer zavrnitev tožbe kot popolnoma neutemeljene;

               —

               drugi stranki v postopku s pritožbo naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka, ki je potekal pred Sodiščem za uslužbence.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge.

               1.

               Prvi pritožbeni razlog: Sodišče za uslužbence naj bi napačno uporabilo pravo pri razlagi člena 8, prvi odstavek, Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije s tem, da je menilo, da je treba izraz „vsako poznejše podaljšanje“ razlagati tako, da se nanaša na vsak postopek, v katerem začasni uslužbenec v smislu člena 2(a) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije po poteku pogodbe za zaposlitev za določen čas v tej vlogi nadaljuje delovno razmerje s svojim delodajalcem, čeprav je ob tem podaljšanju pogodbe napredoval v nazivu ali v funkciji, ki jo opravlja.

               2.

               Drugi pritožbeni razlog: Sodišče za uslužbence naj bi napačno uporabilo pravo v zvezi z določitvijo izjeme od razlage člena 8, prvi odstavek, Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije.

               3.

               Tretji pritožbeni razlog: Sodišče za uslužbence naj bi napačno uporabilo pravo s tem, da je uporabilo neomejeno pristojnost.


title: Zadeva C-290/09: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Italija) 27. julija 2009 – Telecom Italia SpA proti Regione autonoma della Sardegna

text:
               26.9.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 233/10

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Italija) 27. julija 2009 – Telecom Italia SpA proti Regione autonoma della Sardegna
   (Zadeva C-290/09)
   2009/C 233/16
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale Amministrativo per la Sardegna

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Telecom Italia SpA

      Tožena stranka: Regione autonoma della Sardegna

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba določbe Direktive 2004/18/ES o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, kot so navedene v točki 10, razlagati tako, da prepovedujejo sodelovanje v postopku javnega naročila storitev, kot so storitve dokumentiranja, širjenja in izvedbe „Skladnega sistema vizualne podobe krajev in kulturnih ustanov: Kulturna dediščina Sardinije“, ki so predmet javnega razpisa, ki ga je objavila dežela Sardinija, začasni skupini podjetij, katere član je državni organ v obliki, opisani v točki 12?

               2.

               Ali so določbe italijanske ureditve iz člena 3(22) in (19) Codice dei contratti pubblici iz zakonske uredbe št. 163/2006 (v katerem je določeno: „Pojem ‚gospodarski subjekt‘ vključuje podjetnika, dobavitelja in izvajalca storitev ali skupino oziroma konzorcij le-teh“ in „Pojmi ‚podjetnik‘, ‚dobavitelj‘ in ‚izvajalec storitev‘ označujejo fizično ali pravno osebo oziroma subjekt brez pravne osebnosti, vključno z Evropskim gospodarskim interesnim združenjem (EGIZ), ustanovljenim v smislu zakonske uredbe št. 240 z dne 23. julija 1991, ki ‚na trgu ponuja‘ izvajanje del, dobavo proizvodov, opravljanje storitev“) in iz člena 34 Codice dei contratti pubblici (v katerem so našteti subjekti, ki izpolnjujejo pogoje za sodelovanje v postopkih oddaje javnih naročil) v nasprotju z Direktivo 2004/18/ES, če se razlaga tako, da omogoča sodelovanje poklicnim izvajalcem takih dejavnosti, ne pa osebam javnega prava, ki imajo nepridobitne cilje, kot so raziskave?


title: Zadeva C-558/12 P: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 23. januarja 2014 – Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) proti riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (prej Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG (Pritožba — Znamka Skupnosti — Besedna znamka WESTERN GOLD — Ugovor imetnika prejšnjih nacionalnih, mednarodnih in skupnostnih besednih znamk WeserGold, Wesergold in WESERGOLD)

text:
               22.3.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 85/9

         Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 23. januarja 2014 – Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) proti riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (prej Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG
   (Zadeva C-558/12 P) (1)

   (Pritožba - Znamka Skupnosti - Besedna znamka WESTERN GOLD - Ugovor imetnika prejšnjih nacionalnih, mednarodnih in skupnostnih besednih znamk WeserGold, Wesergold in WESERGOLD)
   2014/C 85/15
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnik: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) (zastopnik: A. Pohlmann, agent)

      Drugi stranki v postopku: riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (prej Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) (zastopnik: T. Melchert, odvetnik), Lidl Stiftung & Co. KG (zastopnika: M. Wolter in A. K. Marx, odvetnika)

      Predmet

   Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 21. septembra 2012 v zadevi Wesergold Getränkeindustrie proti UUNT in Lidl Stiftung (T-278/10), s katero je Splošno sodišče razveljavilo odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 24. marca 2010 (zadeva R 770/2009-1) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbo Getränkeindustrie GmbH & Co. KG in Lidl Stiftung & Co. KG – Zahteva za registracijo besednega znaka „WESTERN GOLD“ kot znamke Skupnosti – Verjetnost zmede v zvezi z nacionalnimi in mednarodnimi besednimi znamkami ter besedno znamko Skupnosti „WeserGold“, „Wesergold“ in „WESERGOLD“ – Kršitev člena 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1)

      Izrek

               1.

               Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 21. septembra 2012 v zadevi Wesergold Getränkeindustrie proti UUNT – Lidl Stifung (WESTERN GOLD) (T 278/10) se razveljavi.

               2.

               Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

               3.

               Odločitev o stroških se pridrži.

      (1)  UL C 32, 2.2.2013.


title: Zadeva T-652/14: Tožba, vložena 8. septembra 2014 – AF Steelcase proti UUNT

text:
               27.10.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 380/21

         Tožba, vložena 8. septembra 2014 – AF Steelcase proti UUNT
   (Zadeva T-652/14)
   2014/C 380/28
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Tožeča stranka: AF Steelcase, SA (Madrid, Španija) (zastopnik: S. Rodríguez Bajón, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               odločbo UUNT z dne 8. julija 2014 v zvezi z izključitvijo družbe AF Steelcase iz zadevnega razpisnega postopka razglasi za nično;

               —

               vse druge povezane odločbe UUNT v zvezi z zadevnim razpisom, po potrebi vključno s tistimi, s katerimi je oddano naročilo, ki je predmet zadevnega postopka, razglasi za nične in odredi, da se razpisni postopek vrne v fazo pred izključitvijo družbe AF Steelcase, da bi se njena ponudba ocenila;

               —

               podredno, če vrnitev ne bi bila mogoča, UUNT naloži, naj ji povrne 20  380 EUR iz naslova premoženjske škode, ki ji je nastala zaradi odločbe o izključitvi. UUNT naj tudi naloži, naj ji povrne 24  000 EUR iz naslova nepremoženjske škode, ki ji je nastala zaradi odločbe o izključitvi, in

               —

               UUNT naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Ta tožba je uperjena zoper izključitev ponudbe, ki jo je tožeča stranka predložila v javnem razpisu za dobavo in montažo pohištva in druge opreme (sklop 1) ter označevanje (sklop 2) na sedežu UUNT (UL 214/S 023-035020 z dne 1. februarja 2014).
   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: neobrazložitev in sprememba meril v odločbi o izključitvi družbe AF Steelcase iz zadevnega javnega razpisa.

                           —

                           V zvezi s tem trdi, da je treba ne glede na pomanjkljivo obrazložitev odločbe o izključitvi ugotoviti, da je uprava spremenila mnenje, kar je pri tožeči stranki povzročilo hudo oviro pri obrambi, ker če bi bilo od začetka navedeno, da je bil razlog za izključitev ponudbe to, da se je štelo, da zaradi spremembe polja 20 ponudba postane nepopolna, bi bile trditve za zahtevo po dodatnem preizkusu drugačne in bi temeljile na taki obrazložitvi.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev načel dobrega upravljanja in sorazmernosti, ki vodita delovanje evropske uprave.

                           —

                           V zvezi s tem trdi, da bi moral v obravnavanem primeru UUNT, ko je ugotovil, da je format priloge 20 drugačen, navezati stik z družbo AF Steelcase, da bi se to pojasnilo, saj je bilo treba od UUNT zahtevati skrbno in obenem preudarno ravnanje ob preučitvi in ocenjevanju zadevne ponudbe.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 1268/2012 z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije.

                           —

                           V zvezi s tem trdi, da ker UUNT družbe AF Steelcase ni zaprosil za potrebna pojasnila v skladu s členom 158(3) navedene uredbe, to – kot je bilo v tem primeru – ni bistveno vplivalo na pogoje ponudbe.


title: Zadeva F-19/09: Tožba, vložena 6. marca 2009 — Lopez Sanchez proti Svetu

text:
               16.5.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/46

         Tožba, vložena 6. marca 2009 — Lopez Sanchez proti Svetu
   (Zadeva F-19/09)
   2009/C 113/97
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Carolina Lopez Sanchez (Bruselj, Belgija) (zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in E. Marchal, odvetniki)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločbe, da tožeča stranka ne napreduje v naziv AST 3 v napredovalnem obdobju 2008 in, če je to potrebno, odločb, da v ta naziv napredujejo uradniki z nižjo uspešnostjo.

      Predloga tožeče stranke

               —

               Razglasi naj se ničnost odločbe OPI, da tožeča stranka ne napreduje v naziv AST 3 v napredovalnem obdobju 2008 in, če je to potrebno, odločb, da v ta naziv napredujejo uradniki z nižjo uspešnostjo;

               —

               Svetu Evropske unije naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva C-374/09 P: Pritožba, ki jo je Constantin Hârsulescu vložil 23. septembra 2009 zoper sklep Sodišča prve stopnje (šesti senat) z dne 22. julija 2009 v zadevi T-234/09, Hârsulescu proti Romuniji

text:
               19.6.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 161/14

      Pritožba, ki jo je Constantin Hârsulescu vložil 23. septembra 2009 zoper sklep Sodišča prve stopnje (šesti senat) z dne 22. julija 2009 v zadevi T-234/09, Hârsulescu proti Romuniji
      (Zadeva C-374/09 P)
      (2010/C 161/20)
      Jezik postopka: romunščina

         Stranki

         Pritožnik: Constantin Hârsulescu (zastopnik: C. Stanciu)

         Druga stranka v postopku: Romunija
      Sodišče (peti senat) je s sklepom z dne 4. marca 2010 zavrnilo pritožbo.


title: Zadeva T-366/04: Tožba Hensotherm AB proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), vložena dne 8. septembra 2004

text:
               5.2.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 31/22

         Tožba Hensotherm AB proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), vložena dne 8. septembra 2004
   (Zadeva T-366/04)
   (2005/C 31/45)
   Jezik postopka: švedščina
   Hensotherm AB, s sedežem v Trelleborgu (Švedska), ki ga zastopa Stefan Hallbäck, lawyer, je dne 8. septembra 2004 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložil tožbo proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).
   Druga stranka v postopku pred Odborom za pritožbe je bil Rudolf Hensel GmbH, s sedežem v Börnsenu (Nemčija).
   Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, da:

               —

               zadevo vrne Odboru za pritožbe Urada za usklajevanje, da vsebinsko preizkusi pritožbo prijavitelja zoper odločbo Oddelka za izbris z dne 11. septembra 2003 na podlagi bistvenih kršitev določb postopka;

               —

               podrejeno, preizkusi pritožbo zoper odločbo Oddelka za izbris z dne 11. septembra 2003 in odločbo Odbora za pritožbe z dne 12. julija 2004 in zavrne zahtevo Rudolf Hensel GmbH za ugotovitev ničnosti znamke št. 357 863;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe:

               Registrirana znamka Skupnosti, ki je predmet zahteve za ugotovitev ničnosti:

               Figurativna znamka „HENSOTHERM“ za blago iz razredov 2 in 17 (barve, tesnilni in izolacijski material) – znamka Skupnosti št. 357 863

               Imetnik znamke Skupnosti:

               Hensotherm AB

               Stranka, ki zahteva ugotovitev ničnosti:

               Rudolf Hensel GmbH

               Znamka stranke, ki zahteva ugotovitev ničnosti:

               Nacionalna besedna znamka „HENSOTHERM“ (št. 213 672) za blago iz razreda 2

               Odločba Oddelka za izbris:

               Razglasitev ničnosti znamke Skupnosti „HENSOTHERM“ zaradi nevarnosti zamenjave s prejšnjo nacionalno znamko „HENSOTHERM“ (št. 213 672)

               Odločba Odbora za pritožbe:

               Zavrnitev pritožbe

               Tožbeni razlogi pred Sodiščem prve stopnje:

               Kršitev členov 52(1)(a) in 78 Uredbe št. 40/94


title: Zadeva C-654/13: Sklep Sodišča (tretji senat) z dne 17. julija 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Madžarska) – Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV) (Predhodno odločanje — Člen 99 Poslovnika Sodišča — DDV — Direktiva 2006/112/ES — Člen 183 — Povračilo presežka DDV — Nacionalna ureditev, ki izključuje plačilo zamudnih obresti v zvezi z nepovratnim DDV v razumnem roku zaradi pogoja, za katerega je bilo razglašeno, da je v nasprotju s pravom Unije — Načelo enakovrednosti)

text:
               15.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 315/31

         Sklep Sodišča (tretji senat) z dne 17. julija 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Madžarska) – Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)
   (Zadeva C-654/13) (1)

   ((Predhodno odločanje - Člen 99 Poslovnika Sodišča - DDV - Direktiva 2006/112/ES - Člen 183 - Povračilo presežka DDV - Nacionalna ureditev, ki izključuje plačilo zamudnih obresti v zvezi z nepovratnim DDV v razumnem roku zaradi pogoja, za katerega je bilo razglašeno, da je v nasprotju s pravom Unije - Načelo enakovrednosti))
   2014/C 315/49
   Jezik postopka: madžarščina

      Predložitveno sodišče

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Stranki

      Tožeča stranka: Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft

      Tožena stranka: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)

      Izrek

   Pravo Unije in zlasti člen 183 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji in praksi države članice, kakršni sta ti iz postopka v glavni stvari in ki izključujeta izplačilo zamudnih obresti v zvezi z zneskom davka na dodano vrednost, ki ga zaradi nacionalne določbe, za katero je bilo presojeno, da je v nasprotju s pravom Unije, ni bilo mogoče vrniti v razumnem roku. Zaradi neobstoja zakonodaje Evropske unije na tem področju mora nacionalno pravo ob spoštovanju načel enakovrednosti in učinkovitosti določiti pogoje izplačila takih obresti, ki ne smejo biti manj ugodni od tistih, ki veljajo za tožbe, ki temeljijo na nespoštovanju notranjega prava in katerih predmet in podlaga sta podobna kot pri tožbah, ki temeljijo na kršitvi prava Unije, niti ne smejo biti urejeni tako, da bi v praksi onemogočili ali čezmerno otežili izvajanje pravic, ki jih podeljuje pravo Unije, kar mora v zadevi, ki jo obravnava, preveriti predložitveno sodišče. Nacionalna sodišča morajo po potrebi opustiti uporabo vsakršne določbe nacionalne zakonodaje, ki je v nasprotju s pravom Unije.

      (1)  UL C 85, 22.3.2014.


title: Zadeva C-608/13 P: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 9. junija 2016 – Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA/Evropska komisija (Pritožba — Omejevalni sporazumi — Člen 81 ES — Španski trg cestogradbenega bitumna — Razdelitev trga in usklajevanje cen — Predolgo trajanje postopka pred Splošnim sodiščem Evropske unije — Predolgo trajanje postopka pred Evropsko komisijo — Pritožba glede stroškov)

text:
               16.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 296/4

         Sodba Sodišča (peti senat) z dne 9. junija 2016 – Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA/Evropska komisija
   (Zadeva C-608/13 P) (1)

   ((Pritožba - Omejevalni sporazumi - Člen 81 ES - Španski trg cestogradbenega bitumna - Razdelitev trga in usklajevanje cen - Predolgo trajanje postopka pred Splošnim sodiščem Evropske unije - Predolgo trajanje postopka pred Evropsko komisijo - Pritožba glede stroškov))
   (2016/C 296/05)
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Pritožnica: Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA (zastopniki: O. Armengol i Gasull in J.M. Rodríguez Cárcamo, odvetniki)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopniki: C. Urraca Caviedes in F. Castillo de la Torre, ob sodelovanju J. Rivasa Andrésa, odvetnika)

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Družbi Compañía Española de Petróleos (CEPSA) SA se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 24, 25.1.2014.


title: Zadeva C-357/11: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus (Finska) 7. julija 2011 – Maahanmuuttovirasto

text:
               10.9.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 269/36

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus (Finska) 7. julija 2011 – Maahanmuuttovirasto
   (Zadeva C-357/11)
   2011/C 269/75
   Jezik postopka: finščina

      Predložitveno sodišče

   Korkein hallinto-oikeus

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Maahanmuuttovirasto

      Tožena stranka: L

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali je v nasprotju s členom 20 PDEU, da se državljanu tretje države zavrne dovoljenje za prebivanje, ker niso zagotovljena sredstva za njegovo preživljanje, če so družinske razmere take, da ima njegov zakonec skrbništvo nad otrokom, ki ima državljanstvo Unije, državljan tretje države pa ni niti eden od staršev niti nima skrbništva nad tem otrokom, poleg tega pa ne živi z zakoncem ali s tem otrokom?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba učinek člena 20 PDEU presoditi drugače, če imata državljan tretje države, ki nima dovoljenja za prebivanje in ne živi na Finskem, in njegov zakonec otroka, nad katerim imata skupno skrbništvo ter ki živi na Finskem in je državljan tretje države?


title: Zadeva C-485/10: Tožba, vložena 8. oktobra 2010 – Evropska komisija proti Helenski republiki

text:
               4.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 328/26

         Tožba, vložena 8. oktobra 2010 – Evropska komisija proti Helenski republiki
   (Zadeva C-485/10)
   ()
   2010/C 328/44
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: B. Stromsky in M. Konstantinidis)

      Tožena stranka: Helenska republika

      Predloga tožeče stranke

   Tožeča stranka Sodišču predlaga:

               —

               Ugotovi naj se, da Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov potrebnih za izvršitev Odločbe Komisije C(2008) 3118 z dne 2. julija 2008 (kakor je bila popravljena z Odločbo Komisije z dne 13. avgusta 2008) o pomočeh, podeljenih družbi Ellinika Nafpigeia A. E., ali, v vsakem primeru, ker o sprejetih ukrepih ni dovolj obvestila Komisije v skladu s členom 19 Odločbe, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 3, 5, 6, 8, 9 in od 11 do 18 zadevne odločbe ter Pogodbe o delovanju Evropske Unije;

               —

               Helenski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Predmet tožbe Komisije je neizvršitev Odločbe Komisije v zvezi z nezakonitimi državnimi pomočmi v korist družbe Ellinika Nafpigeia A. E., s strani Helenske republike, ki jih je treba izterjati prek sektorja te družbe, ki opravlja civilne dejavnosti.
   Komisija navaja, da bi morala Grčija zagotoviti izvršitev navedene odločbe v štirih mesecih od dneva, ko je bila vročena. Odločba je bila vročena 13. avgusta 2008 in Komisija ni dopustila odstopanj glede izvršitve Odločbe. Zato se je formalno rok za prenos iztekel 13. decembra 2008.
   Komisija poudarja, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča edini utemeljen razlog, ki ga lahko država članica navede zoper tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo v skladu s členom 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije vloži Komisija, absolutna nezmožnost pravilne izvršitve odločbe.
   Vendar pa v obravnavani zadevi grški organi niso nikoli navedli absolutne nezmožnosti izvršitve. Nasprotno, od začetka so izrazili voljo, da izvršijo Odločbo takoj, ko bo to mogoče. Komisija pa poudarja, da do dneva vložitve te tožbe grški organi niso sprejeli nobenega akta, ki bi pomenil izvršitev, čeprav le delno, Odločbe.
   Komisija meni, da Grčija ni sprejela ukrepov, potrebnih za izvršitev navedene Odločbe niti v skladu z rešitvijo, za katero so se dogovorili njene službe in pristojni grški organi, niti na kakršen koli drug ustrezen način.


title: Zadeva T-96/12: Tožba, vložena 1. marca 2012 – Španija proti Komisiji

text:
               14.4.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 109/33

         Tožba, vložena 1. marca 2012 – Španija proti Komisiji
   (Zadeva T-96/12)
   2012/C 109/66
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Kraljevina Španija (zastopnik: N. Díaz Abad, zastopnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da Komisija ni izpolnila svoje obveznosti, v skladu s katero bi morala španskim organom dolgovane preostanke (pomoči) izplačati v roku dveh mesecev od predložitve dokumentacije iz člena D(2)(d) Priloge II k Uredbi 1164/94;

               —

               podredno, dopis z dne 22. decembra 2011, ki vsebuje izjavo Komisije o zahtevku, ki je bil predhodno naslovljen na to institucijo v zvezi z izvršitvijo ustreznega plačila preostanka (pomoči) ob koncu projektov, ki jih sofinancira Kohezijski sklad, dodeljenega Španiji za programsko obdobje od 2000 do 2006, naj razglasi za ničen in naj ugotovi, da je Komisija dolžna izvršiti plačilo navedenih dolgovanih preostankov (pomoči), ter

               —

               toženi instituciji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   V tem postopku Kraljevina Španija uveljavlja neizpolnitev obveznosti, ki jo ima po mnenju tožeče države tožena institucija, da izvrši plačila dolgovanih preostankov (pomoči), ki ustrezajo koncu projektov, ki jih sofinancira Kohezijski sklad, dodeljenih Španiji za programsko obdobje od 2000 do 2006.
   Podredno in če Splošno sodišče meni, da dopis z dne 22. decembra 2011, ki vsebuje izjavo Komisije o zahtevku Kraljevine Španije, ki je bil predhodno naslovljen na to institucijo, pomeni prenehanje očitane neizpolnitve, se tudi zoper ta dopis vloži ustrezna ničnostna tožba.
   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja šest razlogov:

               1.

               Kršitev odstavka 5 člena D Priloge II k Uredbi št. 1164/94 (1), ker Komisija ni izvršila plačila preostanka (pomoči) za projekte, na katere se nanaša zahtevek, v roku dveh mesecev, ne da bi prišlo do prekinitve ali zadržanja tega roka.

               2.

               Kršitev načela pravne varnosti, ker je Komisija kršila jasen pravni predpis z natančno določenimi pravnimi posledicami.

               3.

               Kršitev odstavka 3 člena 18 Uredbe št. 1386/2002 (2), ker Komisija ni sprejela ustrezne odločbe v roku treh mesecev od sestanka s španskimi organi.

               4.

               Kršitev člena 12 Uredbe št. 1164/94, ker je Komisija prekoračila pristojnosti, ki ji jih navedeni člen podeljuje na področju finančnega nadzora.

               5.

               Kršitev člena 15 Uredbe 1386/2002, ker Komisija ni uporabila zakonsko določene možnosti, na podlagi katere lahko zahteva, da se opravi ponoven nadzor.

               6.

               Kršitev člena H Priloge II k Uredbi št. 1164/94, ker je Komisija začela postopek po tem členu, ne da bi bili za to izpolnjeni pogoji.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1164/94 z dne 16. maja 1994 o ustanovitvi Kohezijskega sklada (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 14, zvezek 1, str. 9).

      (2)  Uredba Komisije (ES) št. 1386/2002 z dne 29. julija 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1164/94 glede sistemov upravljanja in nadzora pomoči, dodeljene v okviru Kohezijskega sklada, ter postopkov izvajanja finančnih popravkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 14, zvezek 1, str. 162).


title: Zadeva C-582/14: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. oktobra 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Patrick Breyer/Bundesrepublik Deutschland (Predhodno odločanje — Obdelava osebnih podatkov — Direktiva 95/46/ES — Člen 2(a) — Člen 7(f) — Pojem „osebni podatki“ — Naslovi internetnega protokola — Shranjevanje ponudnika storitev spletnih medijev — Nacionalna zakonodaja, ki ne dopušča, da bi se upošteval legitimni interes upravljavca)

text:
               19.12.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 475/3

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. oktobra 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Patrick Breyer/Bundesrepublik Deutschland
   (Zadeva C-582/14) (1)

   ((Predhodno odločanje - Obdelava osebnih podatkov - Direktiva 95/46/ES - Člen 2(a) - Člen 7(f) - Pojem „osebni podatki“ - Naslovi internetnega protokola - Shranjevanje ponudnika storitev spletnih medijev - Nacionalna zakonodaja, ki ne dopušča, da bi se upošteval legitimni interes upravljavca))
   (2016/C 475/03)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesgerichtshof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Patrick Breyer

      Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

      Izrek

               1.

               Člen 2(a) Direktive 95/46 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov je treba razlagati tako, da dinamični naslov internetnega protokola, ki ga je ponudnik storitev spletnih medijev zabeležil ob dostopu neke osebe do spletnega mesta, ki ga ta ponudnik daje na voljo javnosti, glede tega ponudnika pomeni osebni podatek v smislu te določbe, če ima na voljo pravna sredstva, ki mu omogočajo identifikacijo posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, z dodatnimi informacijami, ki jih ima na voljo ponudnik dostopa do interneta tega posameznika.

               2.

               Člen 7(f) Direktive 95/46 je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, v skladu s katero lahko ponudnik storitev spletnih medijev zbira in uporablja osebne podatke, ki se nanašajo na uporabnika teh storitev brez njegovega soglasja, samo če sta to zbiranje in ta uporaba potrebna za to, da se zadevnemu uporabniku omogoča in zaračunava konkretni dostop do teh storitev, ne da bi cilj zagotavljanja splošnega delovanja teh storitev lahko upravičil uporabo teh podatkov po koncu postopka uporabe.

      (1)  UL C 89, 16.3.2015.


title: Zadeva T-430/04: Tožba Nomura Principal Investment plc in Nomura International plc proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 25. oktobra 2004

text:
               5.2.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 31/25

         Tožba Nomura Principal Investment plc in Nomura International plc proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 25. oktobra 2004
   (Zadeva T-430/04)
   (2005/C 31/48)
   Jezik postopka: angleščina
   Družbi Nomura Principal Investment plc in Nomura International plc, obe s sedežem v Londonu (Združeno kraljestvo), ki ju zastopajo C.-D. Ehlermann, F. Louis, A. Vallery, G. A. Gutermuth in C. Duvernoy, lawyers, sta dne 25. oktobra 2004 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložili tožbo proti Komisiji Evropskih skupnosti.
   Tožeči stranki Sodišču prve stopnje predlagata, naj:

               —

               razglasi za nično odločbo Komisije z dne 14. julija 2004 v zadevi državnih pomoči št. CZ 46/2003 – Češka republika (Investiÿní a poštovní banka, a.s.);

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopkov.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Komisija je sprejela izpodijano odločbo na podlagi postopka iz Poglavja 3 Priloge IV Pristopne pogodbe k Evropski uniji, za pregled ukrepov državne pomoči, ki so jih nove države članice sprejele pred njihovim pristopom in o katerih so njihovi organi obvestili Komisijo pred 1. majem 2004. Izpodbijana odločba določa, da se predpristopni ukrepi pomoči, ki jih je Češka republika odobrila češki banki Ceskoslovenska obchodni banka („CSOB“), ne „izvajajo po pristopu“ v smislu Poglavja 3 Priloge IV Pristopne pogodbe in zatorej niso predmet pregleda Komisije glede vsebinske skladnosti s pravili državne pomoči Evropske unije.
   Tožeči stranki navajata, da bi bilo treba to odločbo razglasiti za nično iz razloga, ker se zadevni češki ukrepi pomoči izvajajo po pristopu. Tožeča stranke meni, da izpodbijana odločba krši Poglavje 3 Priloge IV Pristopne pogodbe, člen 253 ES, člen 88 ES in Uredbo 659/1999 (1) z uporabo nepravilne razlage „ukrepov, ki se še vedno uporabljajo“ po pristopu.
   Tožeča stranka nadalje zatrjuje, da je Komisija s sprejemom izpodbijane odločbe s kršitvijo Poglavja 3 Priloge IV Pristopne pogodbe in člena 88 ES zlorabila svoja pooblastila s ponovno opredelitvijo „ukrepov, ki se še vedno uporabljajo“, da bi se izognila pregledu ukrepa, ki ga je sprejela država pristopnica, ki bi sicer spadal v prvotno definicijo tega pravnega pojma s strani Komisije.
   Tožeča stranka tudi zatrjuje, da je Komisija napačno uporabila pravo iz Poglavja 3 Priloge IV Pristopne pogodbe in člena 88 ES s tem, da ni začela z uradnim preiskovalnim postopkom navkljub trajajočim odprtim in nerešenim dejanskim vprašanjem in številnim dvomom, kar zadeva zakonitost priglašenih ukrepov. Prav tako je zmotno uporabila pravo z nepravilno uporabo svoje lastne definicije popristopne uporabljivosti predpristopnih ukrepov pomoči, ki jih je Češka republika odobrila za zavarovanje procesnega tveganja in drugih zahtevkov Češke nacionalne banke do CSOB. Končno, je storila pravno in dejansko napako s tem, da ni natančno raziskala dejstev, ki se nanašajo na ukrepe pomoči Češke republike CSOB.

      (1)  Uredba Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 ki predpisuje natančna pravila za uporabo člena 93 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, UL z dne 27.3.1999, L 83, str. 1.


title: Zadeva C-104/12: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. februarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesfinanzhof – Nemčija) – Finanzamt Köln-Nord proti Wolframu Beckerju (Šesta direktiva o DDV — Člen 17(2)(a) — Pravica do odbitka vstopnega davka — Nujnost obstoja neposredne in takojšnje povezave med vstopno in izstopno obdavčljivo transakcijo — Merilo za določitev te povezave — Odvetniške storitve, opravljene v okviru kazenskega postopka v zvezi z osebno odgovornostjo za korupcijo, začetega proti osebi, ki je poslovodja in največji lastnik družbe z omejeno odgovornostjo)

text:
               20.4.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 114/20

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. februarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesfinanzhof – Nemčija) – Finanzamt Köln-Nord proti Wolframu Beckerju
   (Zadeva C-104/12) (1)

   (Šesta direktiva o DDV - Člen 17(2)(a) - Pravica do odbitka vstopnega davka - Nujnost obstoja neposredne in takojšnje povezave med vstopno in izstopno obdavčljivo transakcijo - Merilo za določitev te povezave - Odvetniške storitve, opravljene v okviru kazenskega postopka v zvezi z osebno odgovornostjo za korupcijo, začetega proti osebi, ki je poslovodja in največji lastnik družbe z omejeno odgovornostjo)
   2013/C 114/29
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesfinanzhof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Vlagateljica zahteve za revizijo: Finanzamt Köln-Nord

      Druga stranka: Wolfram Becker

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Bundesfinanzhof – Razlaga členov 17(2)(a) in 22(2)(b) Direktive 77/388/EGS: Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23) – Nastanek in obseg pravice do odbitka – Nujnost neposredne in takojšnje zveze med gospodarsko dejavnostjo davčnega zavezanca in opravljeno storitvijo – Odvetniške storitve, opravljene v okviru kazenskega postopka v zvezi s korupcijo, začetega proti osebi, ki je poslovodja in največji lastnik družbe z omejeno odgovornostjo

      Izrek

   Obstoj neposredne in takojšnje zveze med določeno transakcijo in celotno dejavnostjo davčnega zavezanca za ugotovitev, ali je ta zavezanec blago in storitve uporabil „za namene [svojih] obdavčljivih transakcij“ v smislu člena 17(2)(a) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS), kakor je bila spremenjen z Direktivo Sveta 2001/115/ES z dne 20. decembra 2001, je odvisen od objektivne vsebine blaga ali storitve, ki jo je prejel davčni zavezanec.
   V obravnavanem primeru opravljanje odvetniških storitev, namen katerih je preprečiti kazensko obsodbo fizičnih oseb, ki so poslovodje podjetja, ki je davčni zavezanec, temu podjetju ne daje pravice, da davek na dodano vrednost na te storitve odbije kot vstopni davek.

      (1)  UL C 138, 12.5.2012.


title: Združeni zadevi C-145/15 in C-146/15: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 17. marca 2016 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Raad van State – Nizozemska) – K. Ruijssenaars, A. Jansen (C-145/15), J. H. Dees-Erf (C-146/15)/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu (Zračni promet — Uredba (ES) št. 261/2004 — Člen 7 — Povrnitev škode potnikom ob odpovedi ali več kot triurni zamudi leta — Člen 16 — Nacionalni organi, zadolženi za izvajanje Uredbe — Pristojnost — Sprejetje prisilnih ukrepov zoper letalskega prevoznika za plačilo odškodnine potniku)

text:
               2.5.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 156/17

         Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 17. marca 2016 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Raad van State – Nizozemska) – K. Ruijssenaars, A. Jansen (C-145/15), J. H. Dees-Erf (C-146/15)/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Združeni zadevi C-145/15 in C-146/15) (1)

   ((Zračni promet - Uredba (ES) št. 261/2004 - Člen 7 - Povrnitev škode potnikom ob odpovedi ali več kot triurni zamudi leta - Člen 16 - Nacionalni organi, zadolženi za izvajanje Uredbe - Pristojnost - Sprejetje prisilnih ukrepov zoper letalskega prevoznika za plačilo odškodnine potniku))
   (2016/C 156/24)
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Raad van State

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: K. Ruijssenaars, A. Jansen (C-145/15), J. H. Dees-Erf (C-146/15)

      Tožena stranka: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Ob udeležbi: Royal Air Maroc SA (C-145/15), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (C-146/15)

      Izrek

   Člen 16 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da organu, ki ga vsaka država članica določi na podlagi odstavka 1 tega člena in ki mu je predložena posamična pritožba potnika zaradi zavrnitve letalskega prevoznika, da temu plača odškodnino iz člena 7(1) navedene uredbe, ni treba sprejeti prisilnih ukrepov proti temu letalskemu prevozniku, da bi ga zavezal plačati to odškodnino.

      (1)  UL C 198, 15.6.2015.


               22.5.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 134/1

         2010/C 134/01
   Zadnja objava Sodišča Evropskih skupnosti v Uradnem listu Evropske unije

         UL C 113, 1.5.2010

      Prejšnje objave

      UL C 100, 17.4.2010

      UL C 80, 27.3.2010

      UL C 63, 13.3.2010

      UL C 51, 27.2.2010

      UL C 37, 13.2.2010

      UL C 24, 30.1.2010

   Ti teksti so na voljo na:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Zadeva C-626/13 P: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. januarja 2017 – Villeroy & Boch Austria GmbH/Evropska komisija (Pritožba — Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Belgijski, nemški, francoski, italijanski, nizozemski in avstrijski trg kopalniške opreme — Sklep o ugotovitvi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru — Usklajevanje cen in izmenjava občutljivih poslovnih informacij — Enotna kršitev — Dokaz — Globe — Neomejena sodna pristojnost — Razumni rok — Sorazmernost)

text:
               3.4.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 104/6

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. januarja 2017 – Villeroy & Boch Austria GmbH/Evropska komisija
   (Zadeva C-626/13 P) (1)

   ((Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Belgijski, nemški, francoski, italijanski, nizozemski in avstrijski trg kopalniške opreme - Sklep o ugotovitvi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru - Usklajevanje cen in izmenjava občutljivih poslovnih informacij - Enotna kršitev - Dokaz - Globe - Neomejena sodna pristojnost - Razumni rok - Sorazmernost))
   (2017/C 104/10)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnica: Villeroy & Boch Austria GmbH (zastopnika: A Reidlinger in J. Weichbrodt, odvetnika)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopniki: M. Kellerbauer, L Malferrari in F. Ronkes Agerbeek, agenti)

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Družbi Villeroy & Boch Austria GmbH se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 39, 8.2.2014.