title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 3. aprila 2014.#Hauptzollamt Köln proti Kronos Titan GmbH in Hauptzollamt Krefeld proti Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH.#Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Bundesfinanzhof.#Direktiva 2003/96/ES – Obdavčitev energentov – Izdelki, ki niso navedeni v Direktivi 2003/96/ES – Pojem „enakovredno gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo“.#Združeni zadevi C‑43/13 in C‑44/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 3. aprila 2014 (
            *1
         )
      „Direktiva 2003/96/ES — Obdavčitev energentov — Izdelki, ki niso navedeni v Direktivi 2003/96/ES — Pojem ‚enakovredno gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo‘“
      V združenih zadevah C‑43/13 in C‑44/13,
      katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) z odločbama z dne 14. novembra 2012, ki sta prispeli na Sodišče 28. januarja 2013, v postopkih

         Hauptzollamt Köln

      proti

         Kronos Titan GmbH (C‑43/13)
      in

         Hauptzollamt Krefeld

      proti

         Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (C‑44/13),
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, M. Safjan (poročevalec), J. Malenovský, sodnika, A. Prechal in K. Jürimäe, sodnici,
      generalni pravobranilec: Niilo Jääskinen,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Hauptzollamt Köln J. Krebs, agent,

               —

               za Kronos Titan GmbH W. Meilicke in D. E. Rabback, odvetnika,

               —

               za Hauptzollamt Krefeld X. Konoplev, agentka,

               —

               za Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH D. Schiebold in N. Liebheit, odvetnika,

               —

               za portugalsko vlado L. Inez Fernandes, A. Cunha in R. Collaço, agenti,

               —

               za Evropsko komisijo C. Barslev in W. Mölls, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 12. decembra 2013
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 2(3) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405).

               2

               Ta predloga sta bila vložena v dveh sporih, na eni strani med Hauptzollamt Köln (glavni carinski urad v Kölnu) in Kronos Titan GmbH (v nadaljevanju: Kronos), na drugi strani pa med Hauptzollamt Krefeld (glavni carinski urad v Krefeldu) in Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (v nadaljevanju: RRBS), in sicer zaradi stopnje obdavčitve, ki se uporablja na eni strani za toluen ter na drugi strani za beli špirit in lahko kurilno olje Exxsol D60, torej izdelke, ki jih Kronos oziroma RRBS uporabljata kot gorivo za ogrevanje.

         Pravni okvir

         Direktiva 2003/96

               3

               V uvodnih izjavah od 2 do 6, 9, 17 in 18 Direktive 2003/96 je navedeno:

                        „(2)

                        Odsotnost določb Skupnosti, s katerimi se nalaga najnižja stopnja obdavčitve za električno energijo in energente razen mineralnih olj, lahko negativno vpliva na pravilno delovanje notranjega trga.

                        (3)

                        Pravilno delovanje notranjega trga in doseganje ciljev drugih politik Skupnosti zahtevata določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Skupnosti za večino energentov, vključno z električno energijo, zemeljskim plinom in premogom.

                        (4)

                        Precejšnje razlike v nacionalnih ravneh obdavčitve energije, ki jih uporabljajo države članice se lahko izkažejo kot škodljive za nemoteno delovanje notranjega trga[.]

                        (5)

                        Določitev ustreznih najnižjih ravni obdavčitve na ravni Skupnosti lahko omogoči zmanjšanje obstoječih razlik v nacionalnih ravneh obdavčitve.

                        (6)

                        V skladu s členom 6 Pogodbe [ES] se okoljevarstvene zahteve morajo vključiti v opredelitev in izvajanje drugih politik Skupnosti.

                  […]

                        (9)

                        Državam članicam je treba omogočiti potrebno prožnost pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi.

                  […]

                        (17)

                        Treba je vzpostaviti različne najnižje ravni obdavčitve Skupnosti v skladu z uporabo energentov in električne energije.

                        (18)

                        Energenti, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo za nekatere industrijske in komercialne namene ter energenti, ki se uporabljajo kot gorivo za ogrevanje, se običajno obdavčujejo na nižji ravni od tiste, ki se uporablja za energente, uporabljene kot pogonsko gorivo.“

               4

               Člen 1 Direktive 2003/96 določa, da morajo države članice uvesti obdavčitev energentov in električne energije v skladu s to direktivo.

               5

               Člen 2 te direktive v odstavkih 1, 3 in 5 določa:
               „1.   V tej direktivi se izraz ‚energenti‘ uporablja za izdelke:

                        a)

                        […]

                        b)

                        iz oznak KN […] 2704 do 2715;

                        c)

                        iz oznak KN 2901 [in] 2902;
                        […]

                  3.   Kadar so namenjeni za uporabo, ponujeni naprodaj ali uporabljeni kot pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, se energenti, razen tistih, za katere je raven obdavčitve določena s to direktivo, obdavčijo glede na uporabo, po stopnji, ki se uporablja za enakovredno gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo.
               Razen obdavčenih [obdavčljivih] izdelkov, naštetih v odstavku 1 se vsi izdelki, ki so namenjeni za uporabo, ponujeni naprodaj ali uporabljeni kot pogonsko gorivo ali kot dodatek ali aditiv k pogonskim gorivom, obdavčijo po stopnji, ki se uporablja za enakovredno pogonsko gorivo.
               Razen obdavčenih [obdavčljivih] izdelkov, naštetih v odstavku 1[,] se vsi drugi ogljikovodiki, razen šote, ki so namenjeni za uporabo, ponujeni naprodaj ali uporabljeni kot gorivo za ogrevanje, obdavčijo po stopnji, ki se uporablja za enakovredne energente.
               […]
               5.   Sklicevanje v tej direktivi na oznake kombinirane nomenklature se nanaša na tiste iz Uredbe Komisije (ES) št. 2031/2001 z dne 6. avgusta 2001 o spremembah Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382)].
               […]“

               6

               Člen 4 navedene direktive določa:
               „1.   Rav[ni] obdavčitve, ki jih države članice določijo za energente in električno energijo, naštete v členu 2, ne smejo biti nižje od najnižjih ravni obdavčitve, določenih s to direktivo.
               2.   V tej direktivi izraz ‚raven obdavčitve‘ pomeni skupne dajatve, ki se pobirajo iz naslova vseh posrednih davkov (razen DDV) in ki se ob sprostitvi v porabo neposredno ali posredno izračunavajo za količino energentov in električne energije.“

               7

               Člena 7 in 8 te direktive določata, da se najnižje ravni obdavčitve za pogonska goriva in izdelke, uporabljene kot pogonsko gorivo, določijo, kot je navedeno v preglednicah A in B iz Priloge I k tej direktivi. Člen 9 te direktive določa, da se najnižje ravni obdavčitve, ki se uporabljajo za gorivo za ogrevanje, določijo, kot je navedeno v preglednici C iz Priloge I.

               8

               Nobena od teh preglednic ne določa ravni niti za toluen (oznaka KN 2902 30 00), niti za beli špirit, niti za lahko kurilno olje (zadnja dva spadata pod oznako KN 2710 11 21).

               9

               V preglednici C iz Priloge I k Direktivi 2003/96 je navedeno:

         Preglednica C. – Najnižje ravni obdavčitve za goriva za ogrevanje in električno energijo

                  Poslovna uporaba

                  Neposlovna uporaba

                  Plinsko olje (v evrih za 1 000 l)
                  oznake KN od 27 101 941 do 27 101 949

                  21

                  21

                  Težko kurilno olje
                  (v evrih za 1 000 kg)
                  oznake KN od 27 101 961 do 27 101 969|

                  15

                  15

                  Kerozin
                  (v evrih za 1 000 1)
                  oznaki KN 27 101 921 in 27 101 925

                  0

                  0

                  Utekočinjeni naftni plin
                  (v evrih za 1 000 kg)
                  oznake KN od 27 111 211 do 27 111 900

                  0

                  0

                  Zemeljski plin
                  (v evrih na gigajoule bruto kurilno vrednost)
                  oznaki KN 27 111 100 in 27 112 100

                  0,15

                  0,3

                  Premog in koks
                  (v evrih na gigajoule bruto kurilno vrednost)
                  oznake KN 2701, 2702 in 2704

                  0,15

                  0,3

                  Električna energija
                  (v evrih za MWh)
                  Oznaka KN 2716

                  0,5

                  1,0

         Nemško pravo

               10

               Člen 2 zakona o davku na energijo (Energiesteuergesetz) z dne 15. julija 2006 (v nadaljevanju: EnergieStG) v različici, ki je veljala v letih 2007 in 2008, kar je čas dejanskega stanja v postopkih v glavni stvari, določa:
               „(1)   Davek znaša,

                        1.

                        za 1000 1 bencina s tarifnimi podštevilkami od 2710 11 41 do 2710 11 49 [KN]

                  […]

                        (b)

                        z deležem žvepla največ 10 mg/kg 654,50 [EUR]

                  […]
               (3)   Z odstopanjem od odstavkov 1 in 2 davek znaša […] [sledi podroben seznam s petimi tarifnimi številkami – pri čemer imajo nekatere tarifne podštevilke – v katerih so našteti energenti in za njih obvezujoče bistveno nižje davčne stopnje; seznam med drugim zajema plinska olja iz tarifnih podštevilk od 2710 19 41 do 2710 19 49 KN in kurilno olje iz tarifnih podštevilk od 2710 19 61 do 2710 19 69 KN],
               če se uporabljajo za ogrevanje ali so bili dobavljeni v ta namen. […]
               (4)   Energenti, ki niso navedeni v odstavkih od 1 do 3, se obdavčijo enako kot energenti, ki so jim glede na sestavo in namen uporabe najbolj podobni. […]“

         Spora o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

         Dejansko stanje v postopku v glavni stvari v zadevi C‑43/13

               11

               Družba Kronos proizvaja prah titanovega dioksida, tako imenovani „beli pigment“. Za sprožitev želene kemične reakcije je potrebna temperatura 1650 stopinj Celzija. Družba Kronos to temperaturo doseže s tem, da v tok kisika vbrizgava toluen, ki pri tem izgoreva.

               12

               Družba Kronos je leta 2007 v zvezi z uporabo toluena pri Hauptzollamt Köln oddala davčni obračun, v katerem je izkazala okoli 1,1 milijona EUR davka na energijo. Ob upoštevanju pravnega stališča Hauptzollamt Köln je pri tem uporabila davčno stopnjo 654,50 EUR/1000 kg. Ta stopnja je v členu 2(1), točka 1(b), EnergieStG določena za bencin iz tarifnih podštevilk od 2710 11 41 do 2710 11 49 KN z vsebnostjo žvepla največ 10 mg/kg. Družba Kronos je obenem vložila ugovor zoper svojo prijavo, s katerim si je prizadevala doseči uporabo ene od bistveno nižjih davčnih stopenj, ki so v členu 2(3) EnergieStG določene za vrsto drugih energentov, ki se uporabljajo za ogrevanje.

               13

               Ker v členu 2 EnergieStG toluen ni naveden, je treba v skladu s členom 2(4) uporabiti davčno stopnjo energenta, ki mu je glede na sestavo in namen uporabe najbolj podoben.

               14

               O tožbah, ki sta bili vloženi po zavrnitvi ugovora, je odločalo Finanzgericht, ki je upoštevalo člen 2(3), prvi in tretji pododstavek, Direktive 2003/96. To sodišče je menilo, da ker je bil toluen uporabljen kot gorivo za ogrevanje, davčne stopnje glede na razlago člena 2 EnergieStG, ki je v skladu z zadevno določbo Direktive 2003/96, ni bilo mogoče izpeljati iz člena 2(1) EnergieStG, ampak iz člena 2(3) tega zakona, ker naj bi bile le v tej določbi določene davčne stopnje za goriva za ogrevanje.

               15

               Hauptzollamt Köln je zoper sodbo Finanzgericht vložil revizijo pri Bundesfinanzhof.

         Dejansko stanje v postopku v glavni stvari v zadevi C‑44/13

               16

               Družba RRBS proizvaja zaključne premaze, pri čemer uporablja toplotni postopek. Pri tem uporablja beli špirit, ki ga nabavi v neobdavčenih sodih (tarifna podštevilka 2710 11 21 KN), in lahko kurilno olje Exxsol D60 iz iste številke, ki med postopkom izgorevata.

               17

               Z odločbama o odmeri davka z dne 1. decembra 2008 oziroma 7. decembra 2009 za leti 2007 oziroma 2008 je Hauptzollamt Krefeld za beli špirit in lahko kurilno olje Exxsol D60 na podlagi davčne stopnje 654,50 EUR/1000 kg določil davek na energijo v višini 134747,70 EUR. Ta stopnja je v členu 2(1), točka 1(b), EnergieStG določena za bencin iz tarifnih podštevilk od 2710 11 41 do 2710 11 49 KN z vsebnostjo žvepla največ 10mg/kg. Ker družba RRBS z ugovorom ni uspela, je vložila tožbo, s katero je predlagala uporabo ene od bistveno nižjih davčnih stopenj, ki so določene v členu 2(3) EnergieStG za vrsto drugih energentov, ki se uporabljajo kot gorivo za ogrevanje.

               18

               Ker beli špirit in lahko kurilno olje Exxsol D60 v členu 2 EnergieStG nista navedena, bi bilo treba v skladu s členom 2(4) uporabiti davčno stopnjo energenta, ki jima je glede na sestavo in namen uporabe najbolj podoben.

               19

               Finanzgericht, ki je odločalo o tožbi, je menilo, da je treba upoštevati člen 2(3), prvi in tretji pododstavek, Direktive 2003/96. To sodišče je menilo, da ker sta bila beli špirit in lahko kurilno olje Exxsol D60 uporabljena kot gorivo za ogrevanje, davčne stopnje v skladu z razlago člena 2 EnergieStG, ki je v skladu s to določbo te direktive, ne bi bilo mogoče izpeljati iz člena 2(1) EnergieStG, ampak iz člena 2(3) EnergieStG, ker naj bi bile le v tej določbi določene davčne stopnje za goriva za ogrevanje.

               20

               Hauptzollamt Krefeld je zoper sodbo Finanzgericht vložil revizijo pri predložitvenem sodišču.

         Vprašanje za predhodno odločanje

               21

               Čeprav predložitveno sodišče meni, da je višja davčna stopnja za zadevne izdelke kljub temu, da se uporabljajo kot goriva za ogrevanje, v skladu z zahtevami iz Direktive 2003/96, pa glede te skladnosti vseeno ni popolnoma prepričano.

               22

               V teh okoliščinah je Bundesfinanzhof odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži vprašanje, ki je v obeh zadevah enako:
               „Ali je treba v skladu s členom 2(3) [Direktive 2003/96] druge energente, za katere raven obdavčitve s to direktivo ni določena, obdavčiti po stopnji, ki je v nacionalnem pravu določena za uporabo energenta kot goriva za ogrevanje, če se ta drugi energent prav tako uporablja kot gorivo za ogrevanje? Ali pa se lahko, če je drugi energent pri uporabi kot gorivo za ogrevanje enakovreden določenemu energentu, za obdavčitev uporabi stopnja, ki je za ta energent določena v nacionalnem pravu, čeprav gre pri tem za davčno stopnjo, ki je enotna ne glede na to, ali je energent uporabljen kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje?“

         Postopek pred Sodiščem

               23

               Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 7. februarja 2013 odločil, da se zadevi C‑43/13 in C‑44/13 združita za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.

         Vprašanje za predhodno odločanje

               24

               Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, kako je treba razlagati pogoj iz člena 2(3) Direktive 2003/96, da se drugi energenti, za katere raven obdavčitve ni določena s to direktivo, obdavčijo glede na njihovo uporabo po stopnji, ki se uporablja za enakovredno gorivo za ogrevanje ali za pogonsko gorivo.

               25

               Najprej je treba opozoriti, da je treba pri določitvi področja uporabe določbe prava Unije upoštevati hkrati njeno besedilo, njen kontekst in njene cilje (sodba Spedition Welter, C‑306/12, EU:C:2013:650, točka 17 in navedena sodna praksa).

               26

               Glede pojmov iz člena 2(3) Direktive 2003/96 je res, da več jezikovnih različic, in sicer med drugim španska, nemška, angleška, francoska in italijanska, za določitev ravni obdavčitve, ki se uporablja, kot prvo merilo določajo „uporabo“, medtem ko se merilo „enakovrednega“ izdelka upošteva šele potem. Tak vrstni red lahko pomeni, da je treba najprej preučiti, kakšna je konkretna uporaba zadevnega izdelka, in šele nato določiti, kateri referenčni izdelek je „enakovreden“.

               27

               Ker pa vrstni red teh meril ni enak v vseh jezikovnih različicah Direktive 2003/96, je treba preveriti, ali kontekst in cilji določbe, ki je sporna v postopkih v glavni stvari, potrjujejo dejstvo, da je konkretna uporaba izdelka pomembnejša od merila enakovrednosti.

               28

               V zvezi s kontekstom določbe, ki je sporna v postopkih v glavni stvari, je treba ugotoviti, da sistematika Direktive 2003/96 temelji na jasnem razlikovanju med pogonskimi gorivi in gorivi za ogrevanje. To razlikovanje, ki je navedeno v uvodnih izjavah 17 in 18 te direktive, je med drugim uporabljeno v členih od 7 do 9 te direktive v zvezi z načini določanja najnižje ravni obdavčitve po eni strani za goriva za ogrevanje ter po drugi strani za pogonska goriva in izdelke, uporabljene kot pogonska goriva za posebne industrijske in komercialne namene.

               29

               Člen 8 Direktive 2003/96, v katerem so našteti izdelki, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo, želi pojasniti funkcijo, ki jo ima merilo uporabe v kontekstu te direktive, in sicer da se določen izdelek lahko obdavči glede na njegovo uporabo, bodisi kot pogonsko gorivo bodisi kot gorivo za ogrevanje.

               30

               Ugotoviti je torej treba, da sistematika Direktive 2003/96 temelji na jasnem razlikovanju med pogonskimi gorivi in gorivi za ogrevanje predvsem glede na merilo uporabe.

               31

               Glede ciljev pravil, med katere spada določba iz postopkov v glavni stvari, je treba ugotoviti, da je iz uvodnih izjav od 3 do 5 Direktive 2003/96 razvidno, da je zakonodajalec Unije z določitvijo razlikovanja med pogonskimi gorivi in gorivi za ogrevanje ter z določitvijo določenega števila najnižjih ravni obdavčitve želel zagotoviti pravilno delovanje notranjega trga.

               32

               Vendar pa razlaga člena 2(3) te direktive v smislu, da morajo države članice za vsak izdelek, ki se uporablja kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje, uporabiti davčno stopnjo, ki je določena za drugo pogonsko gorivo oziroma gorivo za ogrevanje, omogoča približevanje nacionalnih pravil obdavčevanja, tako da se izogne temu, da se enak izdelek v določenih državah članicah obdavči kot pogonsko gorivo, v drugih državah članicah pa zanj velja davčna stopnja za goriva za ogrevanje. S tako razlago mehanizem, ki se izvaja s to določbo, dejansko prispeva k pravilnemu delovanju notranjega trga.

               33

               Še več, razlaga člena 2(3) Direktive 2003/96 v smislu, da je merilo uporabe kot pogonsko gorivo oziroma kot gorivo za ogrevanje odločilno, dopušča, da se preprečijo morebitna izkrivljanja konkurence med izdelki, ki se uporabljajo za isti namen.

               34

               Najprej je treba torej opredeliti, ali se zadevni izdelek uporablja kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje, nato pa se glede na primer določi pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, ki mu je enakovredno v smislu te določbe.

               35

               Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 48 sklepnih predlogov, je pojem „enakovrednost energenta“ treba razlagati, kolikor je mogoče z vidika zamenljivosti ali nadomestljivosti zadevnih energentov. V postopkih v glavni stvari je treba torej preveriti, ali je enega od izdelkov iz preglednice C iz Priloge I k Direktivi 2003/96 mogoče uporabiti kot zamenjavo za zadevne energente z namenom, da se v tem primeru doseže želeni rezultat. Tako se zagotovi, da za dva izdelka, ki imata isto funkcijo, velja ista raven obdavčitve.

               36

               Treba je tudi navesti, da je treba, če ni mogoče določiti zamenjave v skladu s prejšnjo točko, v posameznem primeru določiti pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, ki je glede na svojo sestavo in namen uporabe najbolj podobno zadevnemu izdelku. Tako se zadosti obveznosti razlikovanja med pogonskimi gorivi in gorivi za ogrevanje glede izdelkov, za katere najnižje ravni obdavčitve niso bile posamično določene na ravni Evropske unije.

               37

               Iz tega izhaja, da je „enakovredno pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje“ v smislu člena 2(3) Direktive 2003/96 treba opredeliti najprej glede na uporabo zadevnega izdelka, in sicer kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje, nato pa določiti, s katerim pogonskim gorivom ali gorivom za ogrevanje iz upoštevne preglednice iz Priloge I k Direktivi 2003/96 se ta izdelek dejansko nadomesti pri uporabi, oziroma če to ni mogoče, določiti izdelek, ki mu je glede na sestavo in namen uporabe najbolj podoben.

               38

               Glede na zgoraj navedene ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba pogoj iz člena 2(3) Direktive 2003/96, da se drugi energenti, katerih raven obdavčitve ni določena v tej direktivi, obdavčijo glede na svojo uporabo po stopnji, ki se uporablja za enakovredno gorivo za ogrevanje ali za pogonsko gorivo, razlagati tako, da je treba najprej opredeliti, ali se zadevni izdelek uporablja kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje, nato pa je treba določiti, s katerim pogonskim gorivom ali gorivom za ogrevanje iz upoštevne preglednice iz Priloge I k tej direktivi se ta izdelek dejansko nadomesti pri uporabi, oziroma če to ni mogoče, določiti izdelek, ki mu je glede na sestavo in namen uporabe najbolj podoben.

         Stroški

               39

               Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Pogoj iz člena 2(3) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije, v skladu s katerim se drugi energenti, katerih raven obdavčitve ni določena v tej direktivi, obdavčijo glede na svojo uporabo po stopnji, ki se uporablja za enakovredno gorivo za ogrevanje ali za pogonsko gorivo, je treba razlagati tako, da je treba najprej opredeliti, ali se zadevni izdelek uporablja kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje, nato pa je treba določiti, s katerim pogonskim gorivom ali gorivom za ogrevanje iz upoštevne preglednice iz Priloge I k tej direktivi se ta izdelek dejansko nadomesti pri uporabi, oziroma če to ni mogoče, določiti izdelek, ki mu je glede na sestavo in namen uporabe najbolj podoben.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 4. decembra 2008. # Theologos-Grigorios Chatzithanasis proti Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis in Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Symvoulio tis Epikrateias - Grčija. # Direktiva 92/51/EGS - Priznavanje diplom - Študij, opravljen na ‚centru za svobodne študije‘, ki ga država članica gostiteljica ne priznava za izobraževalno ustanovo - Optik. # Zadeva C-151/07.

text:
      Zadeva C-151/07
      Theologos-Grigorios Chatzithanasis
      proti
      Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis
      in
      Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias)
      „Direktiva 92/51/EGS – Priznavanje diplom – Študij, opravljen na ‚centru za svobodne študije‘, ki ga država članica gostiteljica ne priznava za izobraževalno ustanovo
         – Optik“

      Povzetek sodbe
      Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Delavci – Priznavanje diplom – Direktiva 92/51
      (Direktiva Sveta 92/51, členi 1(a), 3 in 4)
      Člene 1(a), 3 in 4 Direktive 92/51 o drugem splošnem sistemu priznavanja strokovne izobrazbe in usposabljanja, ki dopolnjuje
         Direktivo 89/48/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2001/19, je treba razlagati tako, da morajo pristojni organi države
         članice gostiteljice, na podlagi člena 3 te direktive in brez poseganja v uporabo člena 4 te direktive, priznati diplomo,
         ki jo je izdal pristojni organ v drugi državi članici, čeprav ta diploma potrjuje izobrazbo in usposobljenost, ki je bila
         v celoti ali deloma pridobljena na ustanovi, ki ima sedež v državi članici gostiteljici in ki v skladu z zakonodajo te države
         ni priznana kot izobraževalna ustanova.

      Po eni strani namreč Direktiva 92/51 ne vsebuje omejitev glede države članice, v kateri bi moral kandidat pridobiti poklicne
         kvalifikacije, po drugi strani pa so le organi, ki so pristojni za izdajo diplome, ki omogoča dostop do reguliranega poklica,
         zadolženi, da ob upoštevanju pravil, ki se uporabljajo v okviru njihovega sistema strokovnega izobraževanja in usposabljanja,
         preverijo, ali so izpolnjeni pogoji, ki se zahtevajo za izdajo teh diplom in med katere spadajo tudi pogoji glede izobraževalne
         ustanove, v kateri je imetnik diplome opravil svoje izobraževanje in usposabljanje. S to razlago se ne postavlja pod vprašaj
         pristojnosti države članice gostiteljice glede vsebine poučevanja in organizacije izobraževalnega sistema, saj zadevna diploma
         glede na to direktivo ne spada pod izobraževalni sistem države članice gostiteljice, ampak pod izobraževalni sistem države
         članice, pod katero spada pristojni organ, ki je izdal to diplomo. Zato mora ta organ zagotoviti kakovost zadevnih izobraževanj
         in usposabljanj.

      Poleg tega dejstvo, da se državljan neke države članice, ki želi opravljati reguliran poklic, odloči, da bo tega opravljal
         v državi članici po svoji izbiri, samo po sebi ne more pomeniti zlorabe splošnega sistema za priznavanje, določenega z Direktivo
         92/51, pravica državljanov držav članic, da izberejo državo članico, v kateri želijo pridobiti svoje poklicne kvalifikacije,
         pa je neločljivo povezana z izvrševanjem temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba, na enotnem trgu.

      (Glej točke od 30 do 32 in 34 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 4. decembra 2008(*)

      „Direktiva 92/51/EGS – Priznavanje diplom – Študij, opravljen na ‚centru za svobodne študije‘, ki ga država članica gostiteljica ne priznava za izobraževalno ustanovo
         – Optik“

      V zadevi C-151/07,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias
         (Grčija) z odločbo z dne 13. marca 2007, ki je prispela na Sodišče 19. marca 2007, v postopku

      Theologos‑Grigorios Chatzithanasis
      proti
      Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis,

      Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK),
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, J.‑C. Bonichot, K. Schiemann (poročevalec), J. Makarczyk in P. Kūris, sodniki,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. januarja 2008,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za grško vlado E. Skandalou, zastopnica,
      –        za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, zastopnica,
      –        za slovaško vlado J. Čorba, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti G. Zavvos in H. Støvlbæk, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 1(a), 3 in 4 Direktive Sveta 92/51/EGS z dne 18. junija
         1992 o drugem splošnem sistemu priznavanja strokovne izobrazbe in usposabljanja, ki dopolnjuje Direktivo 89/48/EGS (UL L 209,
         str. 25), kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. maja 2001 (UL L 206, str. 1,
         v nadaljevanju: Direktiva 92/51). Zadeva vprašanje, ali se je mogoče sklicevati na te določbe, da bi organi druge države članice
         priznali diplome, podeljene po končanem študiju na njenem ozemlju.

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med T.‑G. Chatzithanasisom ter Ypourgos Ygeias kai Koinonikis Allilengyis (minister
         za zdravje in socialno solidarnost, nekdanji minister za zdravje in skrbstvo) in Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai
         Katartisis (zavod za izobraževanje in strokovno usposabljanje, v nadaljevanju OEEK), ker je Symvoulio Epangelmatikis Anagnorisis
         Titlon Ekpaidefsis kai Katartisis (svet za priznavanje enakovrednosti dokazil o izobrazbi in usposobljenosti, v nadaljevanju
         Seatek) zavrnil prošnjo, ki jo je vložil T.‑G. Chatzithanasis, da bi lahko v Grčiji opravljal poklic optika.

      3        T.‑G. Chatzithanasis se je ob vložitvi te vloge skliceval na diplomo optika, ki jo je izdal deželni institut za študij optike
         in optometrije Vinci (Italija), ustanova, na katero se nanaša tudi zadeva Komisija proti Grčiji, v kateri je bila danes izrečena
         sodba (C‑84/07). Glavno pravno vprašanje, ki se postavlja v tej zadevi, je podobno vprašanju, za katero gre, glede Direktive
         Sveta 89/48/EGS z dne 21. decembra 1988 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem
         in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta (UL 1989, L 19, str. 16), kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/19 (v nadaljevanju:
         Direktiva 89/48), v zadevi Komisija proti Grčiji, v kateri je bila izrečena sodba 23. oktobra 2008 (C‑274/05, ZOdl., str.
         I-0000).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      4        Direktiva 92/51 vzpostavlja dodatni splošni sistem priznavanja strokovne izobrazbe in usposabljanja, ki pokriva stopnje izobrazbe
         in usposobljenosti, ki jih ne pokriva prvotni splošni sistem, uveden z Direktivo 89/48, katere uporaba je omejena na visokošolsko
         izobraževanje in usposabljanje. Direktiva 92/51 v bistvu pokriva kvalifikacije, pridobljene po končanju izobraževanja in usposabljanja,
         ki traja od enega do treh let, Direktiva 89/48 pa se nanaša na kvalifikacije, za katere je potreben študij, ki traja tri leta
         ali več.

      5        V skladu s peto uvodno izjavo Direktive 92/51 dodatni splošni sistem temelji na istih načelih in smiselno vsebuje iste predpise
         kot prvotni sistem.

      6        Člen 1(a) Direktive 92/51 določa:

      „V tej direktivi veljajo naslednje opredelitve pojmov:
      a)      ‚diploma‘: vsako dokazilo o izobrazbi in usposobljenosti ali celota takih dokazil:

      –        ki jih je izdal pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni in drugimi predpisi te države,
      –        iz katerih je razvidno, da je kandidat uspešno zaključil:
      i)      bodisi posrednješolsko izobraževanje, ki ga ne zajema druga vrstica člena 1(a) Direktive 89/48/EGS, v trajanju najmanj enega
         leta ali v enakem trajanju ob delu, za katero je eden od vstopnih pogojev načelno uspešno končan srednješolski program, zahtevan
         za vpis v univerzitetni ali visokošolski program, pa tudi morebitno strokovno izobraževanje, ki se lahko zahteva kot dodatek
         h končanemu posrednješolskemu izobraževanju;

      ii)      bodisi enega od izobraževalnih programov in programov usposabljanja, navedenih v Prilogi C, in
      –        iz katerih je razvidno, da ima imetnik poklicne kvalifikacije, zahtevane za dostop in opravljanje reguliranega poklica v tej
         državi članici,

      –        če je bilo izobraževanje in usposabljanje, potrjeno s tem dokazilom, predvsem pridobljeno v Skupnosti ali zunaj njenih meja
         na izobraževalni ustanovi, ki zagotavlja izobraževanje in usposabljanje v skladu z zakoni in drugimi predpisi države članice,
         ali če ima kandidat tri leta poklicnih izkušenj, potrjenih s strani države članice, ki je priznala dokazilo o izobrazbi, izdano
         v tretji državi.

      –        V smislu prvega pododstavka velja za diplomo: vsako dokazilo o izobrazbi in usposabljanju ali celota takih dokazil, ki jih
         je izdal pristojni organ države članice kot priznanje izobrazbe in usposabljanja, ki sta bila pridobljena v Skupnosti in ju
         pristojni organ te države članice tako priznava kot enakovredna ustrezni stopnji, s tem pa se priznajo enake pravice do dostopa
         in opravljanja reguliranega poklica.“

      7        V točki 1 Priloge C k Direktivi 92/51, naslovljene „Paramedicinski tečaji usposabljanja in tečaji usposabljanja za nego otrok“
         je na seznamu programov s posebno strukturo, navedenem v točki (ii) druge alinee prvega pododstavka člena 1(a) te direktive,
         v drugi alinei rubrike, posvečene Italijanski republiki, naveden tudi optik („ottico“).

      8        Člen 2, prvi odstavek, Direktive 92/51 določa:

      „Ta direktiva velja za vsakega državljana držav članic, ki želi kot samozaposlena ali zaposlena oseba opravljati reguliran
         poklic v državi članici gostiteljici.“

      9        Člen 3 Direktive 92/51 nalaga splošno obveznost priznavanja diplom, ki so jih izdali pristojni organi v drugih državah članicah.
         V navedenem členu je določeno, da država članica gostiteljica, v kateri je dostop do poklica reguliran, ne more iz naslova
         nezadostnih kvalifikacij državljanu države članice preprečiti dostopa do tega poklica, zlasti če ima prosilec diplomo, ki
         jo druga država članica predpisuje za dostop do tega poklica na svojem ozemlju.

      10      Člen 4 Direktive 92/51 upošteva dejstvo, da lahko obstajajo znatne razlike glede izobrazbe in usposobljenosti, ki se zahteva
         v različnih državah članicah za dostop do istega reguliranega poklica. Ta določba državi članici omogoča, da če med izobrazbo
         in usposobljenostjo, ki jo ima prosilec, in med izobrazbo in usposobljenostjo, ki se običajno zahteva v državi članici gostiteljici,
         obstaja bistvena razlika glede njenega trajanja ali vsebine, od prosilca zahteva, da dokaže poklicne izkušnje z določenim
         trajanjem ali da opravi „izravnalne ukrepe“, namreč prilagoditveno obdobje ali preizkus usposobljenosti.

       Nacionalna ureditev
      11      V skladu s členom 16 ustave Helenske republike lahko univerzitetno in visokošolsko izobraževanje in usposabljanje zagotavljajo
         izključno javne ustanove.

      12      Vendar po mnenju Symvoulio tis Epikrateias (državni svet) ta določba ne pomeni, da mora izobraževanje in usposabljanje zagotavljati
         izključno država. Ustava za posameznike sicer res ne določa pravice do ustanavljanja poklicnih izobraževalnih ustanov, vendar
         jim ustanavljanja tovrstnih ustanov ne prepoveduje. V skladu z ustavo je torej zakonodajalec tisti, ki mora urediti vprašanje
         ustanavljanja posameznikov takih ustanov, pri čemer ima možnost, da ustanavljanje takšnih ustanov dovoli ali prepove.

      13      Obstajajo tudi zasebnopravni „centri za svobodne študije“ („Ergastiria Eleftheron Spoudon“), katerih ustanavljanje in delovanje
         je urejeno z zakonsko uredbo št. 9/1935 z dne 9. oktobra 1935, s katero so bile spremenjene in dopolnjene določbe glede strokovnega
         izobraževanja in usposabljanja (FEK A’ 451), in z zakonom 1966/1991, s katerim je med drugim urejen prenos študentov visokošolskih
         izobraževalnih ustanov (AEI) in dijakov tehničnih izobraževalnih ustanov (TEI) (FEK A’ 147/26.9.1991). V skladu z grško zakonsko
         ureditvijo ti organizmi niso izobraževalne ustanove in ne zagotavljajo nobenega priznanega poklicnega izobraževanja ne glede
         na raven. Študentom omogočajo le, da obiskujejo študij, katerega uspešno končanje je potrjeno s potrdili, ki nimajo nobene
         uradne vrednosti.

      14      V Grčiji je poklic optika reguliran. Za dostop do tega poklica je v skladu z določbami predsedniške uredbe 83/1989 z naslovom
         „Poklicne pravice imetnikov diplom oddelkov […] e) optika zdravstvene in skrbstvene poklicne šole tehničnih izobraževalnih
         ustanov (TEI)“ (FEK A’ 37/7.2.1989) in določbami zakona 971/1979 o opravljanju poklica optika in prodajnih mestih za optične
         izdelke (FEK A’ 223/22.9.1979) treba imeti diplomo oddelka „za optiko“ tehnične izobraževalne ustanove, to je diplome, kot
         je opredeljena v Direktivi 89/48.

      15      Namen predsedniške uredbe 231/1998 o drugem splošnem sistemu priznavanja strokovne izobrazbe in usposabljanja (FEK A’ 178/29.7.1998)
         je, da se v grški pravni red prenese Direktiva 92/51.

      16      Na podlagi člena 13 te predsedniške uredbe je za sprejemanje prošenj zainteresiranih oseb in za sprejetje odločb v zvezi s
         priznanjem strokovne izobrazbe in usposabljanja pristojno ministrstvo, ki je pristojno ratione materiae za dovolitev opravljanja reguliranega poklica.

      17      V členu 14(1) navedene predsedniške uredbe je predvideno, da se znotraj OEEK ustanovi Seatek. Ta mora na podlagi poročila
         ministrstva, pristojnega ratione materiae, preučiti spis vsakega prosilca in se z odločbo, naslovljeno na to ministrstvo, izreči o vprašanju, ali so izpolnjeni pogoji
         za priznanje enakovrednosti zadevne izobrazbe in usposabljanja za poklicne namene. Pristojno ministrstvo je v okviru izdaje
         dovoljenja za opravljanje reguliranega poklica vezano na to odločbo.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      18      T.‑G. Chatzithanasis je v šolskih letih 1997/1998 in 1998/1999 obiskoval dvoletni študij optike, potrjen z diplomo deželnega
         instituta za študij optike in optometrije Vinci. Na podlagi tega dokazila lahko v Italiji opravlja poklic optika.

      19      V šolskem letu 1999/2000 je T.‑G. Chatzithanasis poleg tega obiskoval enoletni študij optometrije, potrjen z dokazilom o študiju,
         ki ga je izdala ista izobraževalna ustanova.

      20      T.‑G. Chatzithanasis teh dveh študijev ni opravil na sedežu deželnega instituta za študij optike in optometrije Vinci v Italiji,
         ampak v Grčiji, na centru za svobodne študije Optometriki s sedežem v Metamorfosi.

      21      Vendar se je zadevna oseba odpravila na sedež italijanske izobraževalne ustanove, da bi tam obiskovala specialistični študij
         v trajanju 300 ur in sodelovala na izpitih, da bi pridobila zgoraj navedeno dovoljenje za opravljanje poklica optika.

      22      T.‑G. Chatzithanasis poklica optika ni opravljal v Italiji. Ker je ta poklic želel opravljati v Grčiji, je 22. februarja 2002
         pri ministru za zdravje in skrbstvo vložil prošnjo za priznanje enakovrednosti njegove italijanske diplome optika.

      23      To ministrstvo je sestavilo poročilo, v skladu s katerim naj bi se ugodilo prošnji T.‑G. Chatzithanasisa, s pridržkom izravnalnih
         ukrepov, upravičenih zaradi bistvenih razlik med izobraževanjem in usposabljanjem za optika v Grčiji in med izobraževanjem
         in usposabljanjem za optika v Italiji. Navedeno ministrstvo je poročilo skupaj z dokumentacijo za to prošnjo, ki jo je predložil
         T.‑G. Chatzithanasis, posredovalo OEEK.

      24      Znotraj OEEK je Seatek 23. aprila 2003 sprejel odločbo št. 16, s katero je bila zavrnjena prošnja T.‑G. Chatzithanasisa. Ta
         zavrnitev je bila v bistvenem obrazložena s tem, da je bila diploma, na katero se sklicuje zadevna oseba, izdana po končanju
         študija, ki opravljal predvsem na centru za svobodne študije, ki ima sedež v Grčiji in ki v skladu z grško zakonodajo ni priznan
         kot izobraževalna ustanova.

      25      T.‑G. Chatzithanasis je s pritožbo, vloženo 5. februarja 2004 pri Symvoulio tis Epikrateias, predlagal razglasitev ničnosti
         te odločbe Seatek.

      26      V skladu z večinskim mnenjem Symvoulio tis Epikrateias so pogoji, od katerih je v skladu z Direktivo 92/51 odvisno priznanje
         diplom, izpolnjeni, in, s pridržkom izravnalnih ukrepov, Seatek ni upravičeno zavrnil prošnje T.‑G. Chatzithanasisa.

      27      Nasprotno, v skladu z manjšinskim mnenjem, prvič, obstajajo dvomi glede tega, ali se lahko diploma, ki jo ima T.‑G. Chatzithanasis,
         šteje za „diplomo“ v smislu člena 1(a) Direktive 92/51, in, drugič, glede na to, da so za vsebino poučevanja in organizacijo
         izobraževalnih sistemov ter za vsebino in organizacijo strokovnega usposabljanja v skladu s členi 149 ES in 150 ES izključno
         pristojne države članice, ni treba, da bi Helenska republika priznala potrdila o študiju, izdana po končanju študija, opravljenega
         na centru za svobodne študije, ki ni uradno priznan.

      28      V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Če državljan države članice z uveljavljanjem dokazila, ki po njegovem mnenju sodi na področje uporabe Direktive […] 92/51
         […], pristojne organe države članice gostiteljice zaprosi, da mu priznajo dostop in opravljanje reguliranega poklica v tej
         državi članici, ali lahko ti organi na podlagi členov 1, 2, 3 in 4 zadevne direktive, ob upoštevanju členov 149 [ES] in 150
         […] ES, zavrnejo prošnjo kandidata (tako, da povsem izključijo dostop in opravljanje poklica v državi članici gostiteljici)
         z obrazložitvijo, da so to dokazilo sicer res izdali organi države članice izvora, vendar je bil študij opravljen predvsem
         v državi članici gostiteljici, na ustanovi, ki je, čeprav svobodno opravlja dejavnost v državi članici gostiteljici, ta država
         članica na podlagi splošnega predpisa nacionalnega prava ne priznava kot izobraževalno ustanovo?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      29      Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali morajo pristojni organi države članice gostiteljice v skladu s členom
         3 Direktive 92/51, ob upoštevanju člena 4 te direktive, priznati diplomo, ki jo je izdal pristojni organ v drugi državi članici,
         čeprav ta diploma potrjuje izobrazbo in usposobljenost, ki je bila v celoti ali deloma pridobljena na ustanovi, ki ima sedež
         v državi članici gostiteljici in ki v skladu z zakonodajo te države ni priznana kot izobraževalna ustanova.

      30      Glede tega je treba poudariti, da je bilo v zvezi z Direktivo 89/48 že razsojeno, prvič, da navedena direktiva ne vsebuje
         omejitev glede države članice, v kateri bi moral kandidat pridobiti poklicne kvalifikacije in, drugič, da so le organi, ki
         so pristojni za izdajo diplome, ki omogoča dostop do reguliranega poklica, zadolženi, da ob upoštevanju pravil, ki se uporabljajo
         v okviru njihovega sistema strokovnega izobraževanja in usposabljanja, preverijo, ali so izpolnjeni pogoji, ki se zahtevajo
         za izdajo teh diplom in med katere sodijo tudi pogoji glede izobraževalne ustanove, v kateri je imetnik diplome opravil izobraževanje
         in usposabljanje (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Grčiji z dne 23. oktobra 2008, točke 28, 31 in 32).

      31      Iz sodne prakse izhaja tudi, da se s to razlago Direktive 89/48 ne postavlja pod vprašaj pristojnost Helenske republike glede
         vsebine poučevanja in organizacije izobraževalnega sistema, saj zadevna diploma glede na Direktivo 89/48 ne sodi v grški izobraževalni
         sistem, ampak v izobraževalni sistem države članice, v katero sodi pristojni organ, ki je izdal to diplomo. Zato mora ta organ
         zagotoviti kakovost zadevnih izobraževanj in usposabljanj (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Grčiji z
         dne 23. oktobra 2008, točki 36 in 40).

      32      Poleg tega je bilo razsojeno, da dejstvo, da se državljan neke države članice, ki želi opravljati reguliran poklic, odloči,
         da bo tega opravljal v državi članici po svoji izbiri, samo po sebi ne more pomeniti zlorabe splošnega sistema za priznavanje,
         določenega z Direktivo 89/48, in da je pravica državljanov držav članic, da izberejo državo članico, v kateri želijo pridobiti
         poklicne kvalifikacije, neločljivo povezana z izvrševanjem temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba ES, na enotnem trgu
         (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2008 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑286/06, ZOdl., str. I-0000, točka 72).

      33      Ker so upoštevne določbe Direktive 92/51 v bistvu enake kot določbe Direktive 89/48 in ker v skladu s peto uvodno izjavo Direktive
         92/51 dodatni sistem, ki je vzpostavljen s to direktivo, izrecno temelji na istih načelih in smiselno vsebuje ista pravila
         kot prvotni sistem, ki je bil uveden z Direktivo 89/48, lahko glede Direktive 92/51 sledimo enakemu sklepanju.

      34      Glede na vse, kar je bilo navedeno zgoraj, je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člene 1(a), 3 in 4 Direktive
         92/51 razlagati tako, da morajo pristojni organi države članice gostiteljice, na podlagi člena 3 te direktive in brez poseganja
         v uporabo člena 4 navedene direktive, priznati diplomo, ki jo je izdal pristojni organ v drugi državi članici, čeprav ta diploma
         potrjuje izobrazbo in usposobljenost, ki je bila v celoti ali deloma pridobljena na ustanovi, ki ima sedež v državi članici
         gostiteljici in ki v skladu z zakonodajo te države ni priznana kot izobraževalna ustanova.

       Stroški
      35      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      Člene 1(a), 3 in 4 Direktive Sveta 92/51/EGS z dne 18. junija 1992 o drugem splošnem sistemu priznavanja strokovne izobrazbe
            in usposabljanja, ki dopolnjuje Direktivo 89/48/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/19/ES Evropskega parlamenta
            in Sveta z dne 14. maja 2001, je treba razlagati tako, da morajo pristojni organi države članice gostiteljice, na podlagi
            člena 3 te direktive in brez poseganja v uporabo člena 4 te direktive, priznati diplomo, ki jo je izdal pristojni organ v
            drugi državi članici, čeprav ta diploma potrjuje izobrazbo in usposobljenost, ki je bila v celoti ali deloma pridobljena na
            ustanovi, ki ima sedež v državi članici gostiteljici in ki v skladu z zakonodajo te države ni priznana kot izobraževalna ustanova.
      Podpisi
      **Jezik postopka: grščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 22. junija 1990. # Georges Marcopoulos proti Sodišču Evropskih skupnosti. # Uradniki - Javni natečaj. # Združeni zadevi T-32/89 in T-39/89.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 1. julija 1964. # Rémy Huber proti Komisiji Evropske gospodarske skupnosti. # Zadeva 78-63.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 13. julija 2006. # Michel Andrieu proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Ničnostna tožba - Odškodninska tožba - Nedopustnost. # Zadeva T-285/04.