title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. novembra 2008.#Coditel Brabant SA proti Commune d’Uccle in Région de Bruxelles-Capitale.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d’État - Belgija.#Javna naročila - Postopki oddaje - Koncesije za javne storitve - Koncesija za uporabo občinskega omrežja kabelske televizije - Podelitev medobčinski zadrugi s strani občine - Obveznost preglednosti - Pogoji - Izvajanje podobnega nadzora nad koncesionarjem s strani organa, ki podeljuje koncesijo, kot nad svojimi službami.#Zadeva C-324/07.

text:
      Zadeva C-324/07
      Coditel Brabant SA
      proti
      Commune d’Uccle in Région de Bruxelles-Capitale
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija))
      „Javna naročila – Postopki oddaje – Koncesije za javne storitve – Koncesija za uporabo občinskega omrežja kabelske televizije – Podelitev koncesije medobčinski zadrugi s strani občine – Obveznost preglednosti – Pogoji – Izvajanje podobnega nadzora nad koncesionarjem s strani organa, ki podeljuje koncesijo, kot nad svojimi službami“
      Povzetek sodbe
      1.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Prosto opravljanje storitev – Koncesija za javne storitve
      (člena 43 ES in 49 ES)
      2.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Prosto opravljanje storitev – Koncesija za javne storitve
      (člena 43 ES in 49 ES)
      1.        Člena 43 ES in 49 ES, načeli enakosti in prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo ter obveznost preglednosti, ki iz
         njih izhaja, ne nasprotujejo temu, da javnopravna korporacija brez razpisa podeli koncesijo za javne storitve medobčinski
         zadrugi, katere vsi člani so javnopravne korporacije, če te izvajajo nad to zadrugo podoben nadzor kot nad svojimi službami
         in če navedena zadruga opravlja glavni del svoje dejavnosti za te javnopravne korporacije.

      Pri presoji, ali javni organ, ki podeljuje koncesijo, nad koncesionarjem izvaja nadzor, podoben tistemu, ki ga izvaja nad
         svojimi službami, je treba upoštevati vse zakonske predpise in upoštevne okoliščine. Ta preizkus mora pokazati, da je zadevni
         koncesionar pod nadzorom, ki omogoča javnemu organu, ki podeljuje koncesijo, da vpliva na odločitve navedenega koncesionarja.
         Pri tem mora biti podana možnost odločilno vplivati na strateške cilje in na pomembne odločitve tega koncesionarja.

      Torej ko odločitve glede dejavnosti medobčinske zadruge, ki je v lasti izključno javnopravnih korporacij, sprejemajo organi
         te zadruge, določeni v statutu in v katerih so predstavniki včlanjenih javnopravnih korporacij, se nadzor, ki ga nad temi
         odločitvami izvajajo navedene javnopravne korporacije, šteje za tak, da jim omogoča podoben nadzor nad to zadrugo kot nad
         svojimi službami.

      (Glej točki 28 in 42 ter točki 1 in 2 izreka.)
      2.        Če se javnopravna korporacija včlani v medobčinsko zadrugo, katere vsi člani so javnopravne korporacije, da bi nanjo prenesla
         izvajanje javne storitve, lahko korporacije, ki so vključene v to zadrugo, izvajajo nadzor nad njo skupaj, tako da odločajo
         z večino, če je to predvideno, da bi bilo ta nadzor mogoče opredeliti za podoben nadzoru, ki ga izvajajo nad svojimi službami.

      Tak nadzor mora biti namreč podoben nadzoru, ki ga ta organ izvaja nad svojimi službami, vendar ni nujno, da je popolnoma
         enak. Nadzor nad koncesionarjem mora biti učinkovit, vendar ni nujno, da je posamezen.

      Če pa se več javnopravnih korporacij odloči, da bodo javne storitve opravljale prek skupnega koncesionarja, je navadno izključeno,
         da ena od teh korporacij, razen če ni v koncesionarju udeležena z večinskim deležem, sama izvaja odločilni nadzor nad odločitvami
         zadnjega. Zahteva, da v takem primeru javnopravne korporacije izvajajo nadzor posamezno, bi povzročila, da bi bilo treba razpis
         opraviti v večini primerov, ko bi se javnopravna korporacija nameravala vključiti v skupino, sestavljeno iz drugih javnopravnih
         korporacij, kot je medobčinska zadruga.

      To torej ne bi bilo v skladu s sistemom pravil Skupnosti na področju javnih naročil in koncesij. Javni organ namreč lahko
         naloge v javnem interesu, ki so mu naložene, izpolni z lastnimi upravnimi, tehničnimi in drugimi sredstvi in se ni dolžan
         obrniti na zunanje subjekte, ki niso del njegovih služb. Javni organi lahko možnost, da s svojimi sredstvi izvajajo javne
         storitve, uporabijo v sodelovanju z drugimi javnimi organi.

      Če je več javnopravnih korporacij udeleženih v koncesionarju, ki mu zaupajo izvajanje ene od javnih storitev, lahko javnopravne
         korporacije ta nadzor nad tem subjektom izvajajo skupaj. Postopek, uporabljen za sprejetje odločitve, zlasti uporaba večine,
         glede kolegijskega organa ni pomemben.

      (Glej točke od 46 do 51 in 54 ter točko 3 izreka.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 13. novembra 2008(*)

      „Javna naročila – Postopki oddaje – Koncesije za javne storitve – Koncesija za uporabo občinskega omrežja kabelske televizije – Podelitev medobčinski zadrugi s strani občine – Obveznost preglednosti – Pogoji – Izvajanje podobnega nadzora nad koncesionarjem s strani organa, ki podeljuje koncesijo, kot nad svojimi službami“
      V zadevi C‑324/07,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Conseil d’État (Belgija)
         z odločbo z dne 3. julija 2007, ki je prispela na Sodišče 12. julija 2007, v postopku

      Coditel Brabant SA
      proti
      Commune d’Uccle,

      Région de Bruxelles-Capitale,

      ob udeležbi
      Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé),

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, A. Ó Caoimh, J. N. Cunha Rodrigues (poročevalec), J. Klučka in A. Arabadjiev, sodniki,
      generalna pravobranilka: V. Trstenjak,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. aprila 2008,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Coditel Brabant SA F. Tulkens in V. Ost, odvetnika,
      –        za commune d’Uccle P. Coenraets, odvetnik,
      –        za Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé) N. Fortemps in J. Bourtembourg, odvetnika,

      –        za belgijsko vlado J. C. Halleux, zastopnik, skupaj z B. Staelensom, odvetnik,
      –        za nemško vlado M. Lumma in J. Möller, zastopnika,
      –        za nizozemsko vlado C. Wissels in Y. de Vries, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti B. Stromsky in D. Kukovec, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 4. junija 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 43 ES in 49 ES, načel enakega obravnavanja in prepovedi
         diskriminacije glede na državljanstvo ter obveznosti preglednosti, ki iz njiju izhaja.

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Coditel Brabant SA (v nadaljevanju: Coditel) na eni strani ter občino Uccle,
         regijo Bruselj-glavno mesto in zadrugo Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé) (v nadaljevanju:
         Brutélé) na drugi strani, ker je občina Uccle dodelila upravljanje občinskega omrežja kabelske televizije medobčinski zadrugi.

       Pravni okvir
       Nacionalna zakonodaja
      3        Člen 1 zakona z dne 22. decembra 1986 o medobčinskem povezovanju (Moniteur belge z dne 26. junija 1987, str. 9909, v nadaljevanju:
         zakon o medobčinskem povezovanju) določa:

      „Več občin se lahko, pod pogoji iz tega zakona, poveže v združenja z določenimi cilji v občinskem interesu. Ta združenja se
         v nadaljevanju imenujejo medobčinska združenja.“

      4        Člen 3 tega zakona določa:

      „Medobčinska združenja so pravne osebe javnega prava. Ne glede na njihovo obliko ali cilj nimajo pridobitnega namena.“
      5        Člen 10 navedenega zakona določa:

      „Vsako medobčinsko združenje ima generalno skupščino, upravni odbor in kolegij komisarjev.“
      6        Člen 11 istega zakona določa:

      „Ne glede na razmerje vložkov različnih članov v sredstva meodbčinskega združenja imajo občine vedno večino glasov ter predsedujejo
         v različnih njegovih upravljalnih in nadzornih organih.“

      7        Člen 12 zakona o medobčinskem povezovanju določa:

      „Predstavnike povezanih občin v generalni skupščini določi občinski svet vsake občine izmed občinskih svetnikov, župana in
         njegovih pomočnikov.

      Glasovi vsake občine v generalni skupščini ustrezajo njenemu deležu v združenju.“
       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      8        Občina Uccle je od leta 1969 do leta 1999 družbi Coditel dovoljevala gradnjo in uporabo omrežja kabelske televizije na svojem
         ozemlju. Navedena občina se je 28. oktobra 1999 odločila odkupiti to omrežje z učinkom od 1. januarja 2000.

      9        V ta namen je občina Uccle z odločbo z dne 28. oktobra 1999 odločila, da bo objavila javni razpis za podelitev koncesije prihodnjemu
         koncesionarju za uporabo navedenega omrežja. Štiri družbe, med njimi tudi Coditel, so se prijavile na ta razpis.

      10      Občina Uccle se je 25. maja 2000 odločila, da ne bo podelila koncesije za uporabo svojega omrežja kabelske televizije, ampak
         ga bo raje prodala.

      11      Poziv kupcem k oddaji ponudb o nakupu je bil objavljen 15. septembra 2000 v biltenu razpisov (Bulletin des adjudications).
         Pet družb, med njimi tudi družba Coditel, je vložilo ponudbe o nakupu. Družba Brutélé, ki je medobčinska zadruga, pri tem
         ni vložila ponudbe o nakupu, ampak predlog, naj občina pristopi k zadrugi kot pridruženi član.

      12      Ker je občina Uccle menila, da štiri od petih ponudb niso v skladu z razpisom in da je edina dopustna ponudba, namreč ponudba
         družbe Coditel, prenizka, se je 23. novembra 2000 odpovedala prodaji občinskega omrežja kabelske televizije.

      13      Občina Uccle se je s sklepom z dne 23. novembra 2000 hkrati odločila, da pristopi k zadrugi Brutélé in da pri tem slednji
         podeli koncesijo za upravljanje svojega omrežja kabelske televizije.

      14      Obrazložitev tega sklepa med drugim vsebuje te ugotovitve:

      „Zadruga Brutélé ponuja občini Uccle, da se bo v primeru njenega pristopa oblikoval samostojen podsektor dejavnosti s samostojnostjo
         odločanja.

      Ta samostojnost se med drugim nanaša na:
      –        izbiro programov, ki se bodo oddajali;
      –        naročnino in priključnino;
      –        politiko vlaganj in razvoja;
      –        popuste ali prednosti za določene skupine oseb;
      –        obliko in način drugih storitev prek omrežja ter možnost, da se na zadrugo prenese izvedba storitev v občinskem interesu,
         ki ustrezajo cilju iz statuta, kot sta na primer vzpostavitev občinskega intraneta in spletne strani ter izobraževanje zaposlenih
         v ta namen.

      V tem okviru bi:
      –        zadruga Brutélé pripravila bilanco uspeha in poročilo o dejavnostih za omrežje občine Uccle;
      –        [občina] Uccle imela člana v upravnem odboru zadruge Brutélé, tri člane v svetu bruseljskega sektorja dejavnosti, revizorja
         in občinskega strokovnjaka.

      Zadruga Brutélé se zavezuje, da bo pokrivala celotno omrežje občine Uccle in v največ enem letu povečala zmogljivost tega
         omrežja, če občina to želi, za razvoj vseh naslednjih storitev:

      –        razširitev TV‑ponudbe: dodatni programi in paket programov (‚le bouquet‘);
      –        programi ‚pay per view‘;
      –        dostop do interneta;
      –        glasovna telefonija;
      –        videonadzor;
      –        prenos podatkov z visoko hitrostjo.
      V plačilo ponujeni letni prispevek je sestavljen tako:
      (a)   fiksni prispevek v višini 10 % prejemkov iz naročnin za kabelsko televizijo (na podlagi 31.000 naročnikov in 3400 BEF letne
         naročnine (brez davka na dodano vrednost in avtorskih pravic) znaša ta prispevek 10.540.000 BEF na leto);

      (b)   izplačilo 5 % prometa Canala+ in Bouqueta;
      (c)   izplačilo celotnega dobička, ki je bil ustvarjen z vsemi opravljenimi storitvami.“
      15      Iz predložitvene odločbe izhaja, da je občina Uccle morala vpisati 76 deležev zadruge Brutélé, pri čemer vsak znaša 200.000 BEF.
         Poleg tega je navedena občina zahtevala in od zadruge Brutélé dobila možnost, da lahko kadarkoli enostransko izstopi iz tega
         medobčinskega združenja.

      16      Iz predložitvene odločbe izhaja, da je Brutélé medobčinska zadruga, katere člani so občine in medobčinsko združenje, ki je
         tudi sestavljeno izključno iz občin. Zasebni subjekti se v zadrugo ne morejo včlaniti. Njen upravni odbor sestavljajo predstavniki
         občin (največ trije iz vsake občine), ki jih imenuje generalna skupščina, v kateri so predstavniki občin. Upravni odbor ima
         najobsežnejša pooblastila.

      17      Iz predložitvene odločbe izhaja tudi to, da so občine razdeljene v dva sektorja – eden od njih obsega občine bruseljske regije
         – ki se lahko razdelijo v podsektorje. V vsakem sektorju se oblikuje sektorski odbor, v katerem so člani upravnih odborov,
         ki jih na predlog občin imenuje generalna skupščina in ki zasedajo v različnih sestavah, ki odražajo razmerja med deleži v
         vsakem sektorju. Upravni odbor lahko na sektorske odbore prenese pooblastila v zvezi z zadevami, značilnimi za podsektorje
         – zlasti glede načinov uporabe tarif, načrtov razvoja in vlaganj, financiranja vlaganj in oglaševalskih kampanj – in zadevami,
         ki so skupne več podsektorjem določenega sektorja dejavnosti. Preostali organi zadruge Brutélé, določeni v statutu, so generalna
         skupščina, katere sklepi so obvezujoči za vse člane, generalni direktor, kolegij strokovnjakov – ki so občinski uradniki in
         jih je toliko kot članov upravnih odborov in ki slednjim pomagajo – ter kolegij komisarjev-revizorjev. Generalnega direktorja,
         strokovnjake in komisarje imenuje, odvisno od primera, upravni odbor oziroma generalna skupščina.

      18      Predložitvena odločba poleg tega opredeli, da zadruga Brutélé opravlja glavni del svoje dejavnosti za svoje člane.

      19      Družba Coditel je 22. januarja 2001 pri Conseil d’État (Belgija) vložila tožbo, med drugim za razglasitev ničnosti sklepa
         z dne 23. novembra 2000, s katero je občina Uccle postala članica zadruge Brutélé. Družba Coditel je v tej tožbi očitala tej
         občini, da se je včlanila v zadrugo Brutélé in ji dodelila upravljanje svojega omrežja kabelske televizije, ne da bi primerjala
         prednosti te možnosti s prednostmi, ki bi jih lahko imela podelitev koncesije za njeno omrežje kabelske televizije drugemu
         subjektu. Družba Coditel je navajala, da je občina Uccle s takim ravnanjem kršila zlasti načelo prepovedi diskriminacije in
         obveznost preglednosti, ki ju določa pravo Skupnosti.

      20      Zadruga Brutélé je to trditev izpodbijala z navedbo, da se šteje za obliko „čistega“ medobčinskega povezovanja z dejavnostmi,
         ki so določene in pridržane za pridružene občine, in da je bilo na podlagi njenega statuta občini Uccle dovoljeno oblikovati
         samostojen podsektor dejavnosti s samostojnostjo odločanja, kar naj bi ji omogočilo enak neposreden in natančen nadzor nad
         dejavnostmi zadruge v tem podsektorju kot nad njenimi notranjimi službami.

      21      Conseil d’État meni, da pristop občine Uccle k zadrugi Brutélé ne spada na področje javnih naročil storitev, ampak na področje
         koncesij za javne storitve v smislu prava Skupnosti. Za takšno koncesijo naj se ne bi uporabile direktive Skupnosti o javnih
         naročilih, ampak naj bi iz prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo izhajala zlasti obveznost preglednosti pri podelitvi
         koncesije v skladu s sodno prakso Sodišča, ki izhaja iz sodbe z dne 7. decembra 2000 v zadevi Telaustria in Telefonadress
         (C‑324/98, Recueil, str. I‑10745). Občina Uccle bi morala, da bi izpolnila zahteve prava Skupnosti, načeloma izvesti ponoven
         razpis, da bi preverila, ali ne bi bilo ugodneje podeliti koncesijo za svoje storitve kabelske televizije drugemu gospodarskemu
         subjektu namesto zadrugi Brutélé. Conseil d’État se sprašuje, ali se te zahteve prava Skupnosti ne uporabijo na podlagi sodne
         prakse Sodišča, ki izhaja iz sodbe z dne 18. novembra 1999 v zadevi Teckal (C‑107/98, Recueil, str. I‑8121), v skladu s katero
         navedene zahteve ne veljajo, če koncesionarja nadzoruje javni organ, ki podeljuje koncesijo, in če ta koncesionar opravlja
         glavni del svoje dejavnosti za ta organ.

      22      V teh okoliščinah je Conseil d’État prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.   Ali lahko občina brez razpisa pristopi k zadrugi, ki združuje izključno druge občine in združenja občin (tako imenovano čisto
         medobčinsko povezovanje), zato da bi nanjo prenesla upravljanje omrežja kabelske televizije, če opravlja zadruga glavni del
         svojih dejavnosti za svoje člane in v njihovo korist ter odločitve v zvezi z njimi sprejemajo upravni odbor in sektorski odbori
         v mejah pooblastil, ki jim jih odobri upravni odbor, kot organi, ki so določeni v statutu, ki jih sestavljajo predstavniki
         javnopravnih korporacij in ki odločajo z večino teh predstavnikov?

      2.     Ali se obvladovanje odločanja v zadrugi, ki ga prek organov, določenih v statutu, izvajajo vsi člani zadruge ali le del teh
         v primeru sektorjev ali podsektorjev dejavnosti, lahko šteje za tako, da jim omogoča podoben nadzor nad zadrugo, kot je tisti,
         ki ga izvajajo nad svojimi službami?

      3.     Ali mora to obvladovanje in ta nadzor, da se ju lahko opredeli za podobna, izvajati posamezno vsak član ali zadošča, da ju
         izvaja večina članov?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo in drugo vprašanje
      23      Ker sta prvo in drugo vprašanje povezani, ju je treba preučiti skupaj.

      24      Iz predložitvene odločbe izhaja, da je občina Uccle ob pristopu k zadrugi Brutélé tej dodelila upravljanje svojega omrežja
         kabelske televizije. Iz tega tudi izhaja, da v plačilo ponujeni prispevek zadruge Brutélé ne prihaja od občine, ampak iz plačil
         uporabnikov tega omrežja. Tako plačilo pa je značilno za koncesijo za javne storitve (sodba z dne 13. oktobra 2005 v zadevi
         Parking Brixen, C‑458/03, ZOdl., str. I‑8585, točka 40).

      25      Koncesijske pogodbe za javne storitve ne spadajo na področje uporabe Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju
         postopkov za oddajo javnih naročil storitev (UL L 209, str. 1), ki se je uporabljala v času dejstev iz postopka v glavni stvari.
         Čeprav so take pogodbe izvzete s področja uporabe te direktive, morajo javni organi, ki jih sklepajo, spoštovati temeljna
         pravila Pogodbe ES, načelo prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo in načelo enakega obravnavanja ter obveznost preglednosti,
         ki iz njih izhaja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Telaustria in Telefonadress, točke od 60 do 62, in sodbo z dne
         21. julija 2005 v zadevi Coname, C‑231/03, ZOdl., str. I‑7287, točke od 16 do 19). Čeprav obveznost razpisa ne izhaja nujno
         iz obveznosti preglednosti, pa mora v skladu s slednjo javni organ, ki podeljuje koncesije, v korist potencialnih ponudnikov
         zagotoviti ustrezno stopnjo javnosti, ki koncesijo za javne storitve odpre za konkurenco in omogoča nadzor nad tem, ali so
         bili postopki podelitve izvedeni nepristransko (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Telaustria in Telefonadress, točka
         62, in Coname, točka 21).

      26      Uporaba pravil iz členov 12 ES, 43 ES in 49 ES ter splošnih načel, katerih poseben izraz so, je na področju koncesij za javne
         storitve izključena, kadar javni organ, ki podeljuje koncesijo, nadzoruje koncesionarja tako kot svoje službe in kadar ta
         subjekt sočasno opravlja dejavnost predvsem za organ oziroma organe, ki so v njem udeleženi (glej v tem smislu zgoraj navedeni
         sodbi Teckal, točka 50, in Parking Brixen, točka 62).

      27      Nacionalno sodišče je glede drugega od teh pogojev v predložitveni odločbi pojasnilo, da zadruga Brutélé opravlja glavni del
         svoje dejavnosti za svoje člane. Zato je treba preučiti obseg prvega pogoja, v skladu s katerim morajo javni organi, ki podeljujejo
         koncesijo, nadzorovati koncesionarja podobno kot nadzirajo svoje službe.

      28      Pri presoji, ali javni organ, ki podeljuje koncesijo, nad koncesionarjem izvaja nadzor, podoben tistemu, ki ga izvaja nad
         svojimi službami, je treba upoštevati vse zakonske predpise in upoštevne okoliščine. Ta preizkus mora pokazati, da je zadevni
         koncesionar pod nadzorom, ki omogoča javnemu organu, ki podeljuje koncesijo, da vpliva na odločitve navedenega koncesionarja.
         Pri tem mora biti podana možnost odločilno vplivati na strateške cilje in na pomembne odločitve tega koncesionarja (glej v
         tem smislu zgoraj navedeno sodbo Parking Brixen, točka 65, in sodbo z dne 11. maja 2006 v zadevi Carbotermo in Consorzio Alisei,
         C‑340/04, ZOdl., str. I‑4137, točka 36).

      29      Med okoliščinami, ki izhajajo iz predložitvene odločbe, je treba upoštevati, prvič, kapitalski delež koncesionarja, drugič,
         sestavo njegovih organov odločanja in, tretjič, obseg pooblastil, ki jih ima njegov upravni odbor.

      30      Glede prve od teh okoliščin je treba opozoriti, da je izključena možnost, da bi javni organ, ki podeljuje koncesijo, lahko
         izvajal nad koncesionarjem nadzor, podoben nadzoru, ki ga izvaja nad svojimi službami, če ima zasebno podjetje kapitalski
         delež v tem subjektu (glej v tem smislu sodbo z dne 11. januarja 2005 v zadevi Stadt Halle in RPL Lochau, C-26/03, ZOdl.,
         str. I‑1, točka 49).

      31      Vendar okoliščina, da je javni organ, ki podeljuje koncesijo, sam ali z drugimi javnimi organi lastnik celotnega kapitala
         koncesionarja, kaže na to – in to ni odločilno – da ta javni organ nad tem koncesionarjem izvaja nadzor, podoben tistemu,
         ki ga izvaja nad svojimi službami (zgoraj navedena sodba Carbotermo in Consorzio Alisei, točka 37, in sodba z dne 19. aprila
         2007 v zadevi Asemfo, C‑295/05, ZOdl., str. I‑2999, točka 57).

      32      Iz predložitvene odločbe izhaja, da je v zadevi v glavni stvari koncesionar medobčinska zadruga, katere člani so občine ter
         medobčinsko združenje, ki združuje izključno občine, in v katerega se zasebni subjekti ne morejo včlaniti.

      33      Drugič, iz spisa izhaja, da so v upravnem odboru zadruge Brutélé predstavniki včlanjenih občin, ki jih imenuje generalna skupščina,
         ki je sestavljena iz predstavnikov včlanjenih občin. Te v skladu s členom 12 zakona o medobčinskem povezovanju določi občinski
         svet vsake občine izmed svetnikov, župana in njegovih pomočnikov.

      34      Okoliščina, da organe odločanja zadruge Brutélé sestavljajo predstavniki javnopravnih korporacij, ki so včlanjene v to zadrugo,
         kaže, da slednje obvladujejo organe odločanja zadruge Brutélé in zato lahko odločilno vplivajo tako na strateške cilje kot
         na njene pomembne odločitve.

      35      Tretjič, iz spisa izhaja, da upravni odbor zadruge Brutélé izvaja najobsežnejša pooblastila. Ta med drugim določa tarife.
         Poleg tega ima možnost, vendar ne obveznosti, da na sektorski oziroma podsektorski odbor prenese reševanje nekaterih zadev,
         ki so značilne za te sektorje oziroma podsektorje.

      36      Zastavlja se vprašanje, ali je zadruga Brutélé s tem dosegla tržno usmerjenost in določeno stopnjo samostojnosti, kar bi otežilo
         nadzor, ki ga izvajajo javnopravne korporacije, ki so vanjo včlanjene.

      37      V zvezi s tem je treba poudariti, da zadruga Brutélé ni ustanovljena kot delniška družba, ki lahko sledi ciljem neodvisno
         od svojih delničarjev, ampak kot medobčinska zadruga, ki jo ureja zakon o meobčinskem povezovanju. Poleg tega na podlagi člena
         3 tega zakona medobčinska združenja niso pridobitna.

      38      Iz navedenega zakona, ki ga dopolnjuje statut zadruge Brutélé, naj bi izhajalo, da je njen statutarni cilj uresničevanje naloge
         v občinskem interesu, za katerega izpolnitev je bila ustanovljena, in da ne sledi nobenemu interesu, ki bi bil drugačen od
         interesa javnopravnih korporacij, ki so vanjo včlanjene.

      39      S pridržkom, da predložitveno sodišče preveri dejstva, iz navedenega izhaja, da zadruga Brutélé, kljub obsegu pooblastil,
         ki jih ima njen upravni odbor, nima določene stopnje samostojnosti, ki bi izključevala to, da izvajajo občine, ki so vanjo
         včlanjene, nad njo podoben nadzor kot nad svojimi službami.

      40      Te ugotovitve veljajo a fortiori, če odločitve v zvezi z dejavnostmi medobčinske zadruge sprejemajo sektorski oziroma podsektorski odbori v okviru pooblastil,
         ki jim jih daje upravni odbor. Če se ena ali več včlanjenih občin šteje za sektor oziroma podsektor dejavnosti te zadruge,
         je nadzor, ki ga te občine lahko izvajajo nad zadevami, ki so prenesene na sektorske in podsektorske odbore, še strožji od
         nadzora, ki ga te izvajajo skupaj z vsemi člani znotraj plenarnih organov omenjene zadruge.

      41      Iz navedenega izhaja, s pridržkom, da predložitveno sodišče preveri stopnjo samostojnosti, ki jo ima zadevna medobčinska zadruga
         v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, da se lahko nadzor, ki ga javnopravne korporacije, včlanjene v tako medobčinsko
         zadrugo, izvajajo prek organov, določenih v statutu, nad njenimi odločitvami, šteje za takega, da tem korporacijam omogoča
         podoben nadzor nad to zadrugo kot nad svojimi službami.

      42      Zato je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da:

      –        člena 43 ES in 49 ES, načeli enakosti in prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo ter obveznost preglednosti, ki iz
         njih izhaja, ne nasprotujejo temu, da javnopravna korporacija brez razpisa podeli koncesijo za javne storitve medobčinski
         zadrugi, katere vsi člani so javnopravne korporacije, če te javnopravne korporacije izvajajo nad to zadrugo podoben nadzor
         kot nad svojimi službami in če navedena zadruga opravlja glavni del svoje dejavnosti za te javnopravne korporacije;

      –        s pridržkom, da predložitveno sodišče preveri stopnjo samostojnosti, ki jo ima zadevna zadruga, se lahko v okoliščinah, ki
         se obravnavajo v postopku v glavni stvari, ko odločitve glede dejavnosti medobčinske zadruge, ki je v lasti izključno javnopravnih
         korporacij, sprejemajo organi te zadruge, določeni v statutu in v katerih so predstavniki včlanjenih javnopravnih korporacij,
         nadzor, ki ga nad temi odločitvami izvajajo navedene javnopravne korporacije, šteje za tak, da jim omogoča podoben nadzor
         nad to zadrugo kot nad svojimi službami.

       Tretje vprašanje
      43      Predložitveno sodišče v tretjem vprašanju v bistvu sprašuje – če se javnopravna korporacija včlani v medobčinsko zadrugo,
         katere vsi člani so javnopravne korporacije, da bi nanjo prenesla izvajanje javne storitve –, ali mora vsaka od teh javnopravnih
         korporacij, ki so vključene v to zadrugo, nad njo izvajati nadzor posamezno ali ga lahko izvajajo skupaj, tako da odločajo
         z večino, če je to predvideno, da bi bilo mogoče ta nadzor opredeliti za podobnega nadzoru, ki ga izvajajo nad svojimi službami.

      44      Po eni strani je treba opozoriti, da se v skladu s sodno prakso Sodišča, kadar je v koncesionarju udeleženih več javnih organov,
         pogoj glede pretežnega dela dejavnosti tega subjekta lahko izpolni z upoštevanjem dejavnosti, ki jo ta subjekt opravlja za
         vse te organe kot celoto (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Carbotermo in Consorzio Alisei, točki 70 in 71, in Asemfo,
         točka 62).

      45      Bilo bi v skladu s sklepanjem, na katerem temelji ta sodna praksa, da se pogoj glede nadzora, ki ga izvajajo javnopravne korporacije,
         lahko izpolni tudi z upoštevanjem nadzora, ki ga nad koncesionarjem skupaj izvajajo javnopravne korporacije, ki so v njem
         udeležene.

      46      Sodna praksa zahteva, da je nadzor nad koncesionarjem s strani javnega organa, ki podeljuje koncesijo, podoben nadzoru, ki
         ga ta organ izvaja nad svojimi službami, vendar ne zahteva, da je popolnoma enak (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
         Parking Brixen, točka 62). Nadzor nad koncesionarjem mora biti učinkovit, vendar ni nujno, da je posamezen.

      47      Po drugi strani pa je, če se več javnopravnih korporacij odloči, da bodo javne storitve opravljale prek skupnega koncesionarja,
         navadno izključeno, da ena od teh korporacij, razen če ni v koncesionarju udeležena z večinskim deležem sama, izvaja odločilni
         nadzor nad odločitvami zadnjega. Zahteva, da v takem primeru javnopravne korporacije izvajajo nadzor posamezno, bi povzročila,
         da bi bilo treba razpis opraviti v večini primerov, ko bi se javnopravna korporacija nameravala vključiti v skupino, sestavljeno
         iz drugih javnopravnih korporacij, kot je medobčinska zadruga.

      48      To torej ne bi bilo v skladu s sistemom pravil Skupnosti na področju javnih naročil in koncesij. Javni organ namreč lahko
         naloge v javnem interesu, ki so jim naložene, izpolni z lastnimi upravnimi, tehničnimi in drugimi sredstvi in se ni dolžan
         obrniti na zunanje subjekte, ki niso del njegovih služb (zgoraj navedena sodba Stadt Halle in RPL Lochau, točka 48).

      49      Javni organi lahko možnost, da s svojimi sredstvi izvajajo javne storitve, uporabijo v sodelovanju z drugimi javnimi organi
         (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Asemfo, točka 65).

      50      Treba je torej priznati, da če je več javnopravnih korporacij udeleženih v koncesionarju, ki mu zaupajo izvajanje ene od javnih
         storitev, lahko javnopravne korporacije ta nadzor nad tem subjektom izvajajo skupaj.

      51      Postopek, uporabljen za sprejetje odločitve, zlasti uporaba večine, glede kolegijskega organa ni pomemben.

      52      Tega sklepa zgoraj navedena sodba Coname ne omaja. Sodišče je v tej sodbi sicer menilo, da je 0,97‑odstotni delež tako majhen,
         da občini ne omogoča nadzora nad koncesionarjem, ki opravlja javno storitev (glej zgoraj navedeno sodbo Coname, točka 24).
         Vendar Sodišče v tem delu sodbe ne obravnava vprašanja, ali bi se tak nadzor lahko izvajal skupaj.

      53      Poleg tega je Sodišče v poznejši sodbi, namreč v zgoraj navedeni sodbi Asemfo (točke od 56 do 61), potrdilo, da je v nekaterih
         okoliščinah lahko pogoj glede nadzora, ki ga izvaja javnopravna korporacija, izpolnjen, če ima taka korporacija le 0,25‑odstotni
         kapitalski delež javnega podjetja.

      54      Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti da – če se javnopravna korporacija včlani v medobčinsko zadrugo, katere vsi člani
         so javnopravne korporacije, da bi nanjo prenesla izvajanje javne storitve – lahko korporacije, ki so vključene v to zadrugo,
         izvajajo nadzor nad njo skupaj, tako da odločajo z večino, če je to predvideno, da bi bilo ta nadzor mogoče opredeliti za
         podobnega nadzoru, ki ga izvajajo nad svojimi službami.

       Stroški
      55      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      1)      Člena 43 ES in 49 ES, načeli enakosti in prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo ter obveznost preglednosti, ki iz
            njih izhaja, ne nasprotujejo temu, da javnopravna korporacija brez razpisa podeli koncesijo za javne storitve medobčinski
            zadrugi, katere vsi člani so javnopravne korporacije, če te javnopravne korporacije izvajajo nad to zadrugo podoben nadzor
            kot nad svojimi službami in če navedena zadruga opravlja glavni del svoje dejavnosti za te javnopravne korporacije.
      2)      S pridržkom, da predložitveno sodišče preveri stopnjo samostojnosti, ki jo ima zadevna zadruga, se lahko v okoliščinah, ki
            se obravnavajo v postopku v glavni stvari, ko odločitve glede dejavnosti medobčinske zadruge, ki je v lasti izključno javnopravnih
            korporacij, sprejemajo organi te zadruge, določeni v statutu in v katerih so predstavniki včlanjenih javnopravnih korporacij,
            nadzor, ki ga nad temi odločitvami izvajajo navedene javnopravne korporacije, šteje za tak, da jim omogoča podoben nadzor
            nad to zadrugo kot nad svojimi službami.
      3)      Če se javnopravna korporacija včlani v medobčinsko zadrugo, katere vsi člani so javnopravne korporacije, da bi nanjo prenesla
            izvajanje javne storitve, lahko korporacije, ki so vključene v to zadrugo, izvajajo nadzor nad njo skupaj, tako da odločajo
            z večino, če je to predvideno, da bi bilo ta nadzor mogoče opredeliti za podoben nadzoru, ki ga izvajajo nad svojimi službami.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča z dne 7. maja 1987. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji. # Zadeva 186/85.


Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 26. februarja 2015.#Costa Crociere SpA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti SAMSARA – Prejšnja besedna znamka Skupnosti SAMSARA – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-388/13.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 17. oktobra 2013. # Isdin SA proti Bial-Portela & Cª SA. # Pritožba - Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti ZEBEXIR - Prejšnja besedna znamka ZEBINIX - Relativni razlogi za zavrnitev - Uredba (ES) št. 207/2009 - Člen 8(1)(b) - Obveznost obrazložitve. # Zadeva C-597/12 P.

text:
         SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
      z dne 17. oktobra 2013 (
            *1
         )
      „Pritožba — Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Skupnosti ZEBEXIR — Prejšnja besedna znamka ZEBINIX — Relativni razlogi za zavrnitev — Uredba (ES) št. 207/2009 — Člen 8(1)(b) — Obveznost obrazložitve“
      V zadevi C-597/12 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 18. decembra 2012,

         Isdin SA s sedežem v Barceloni (Španija), ki jo zastopata G. Marín Raigal in P. López Ronda, odvetnika,
      pritožnica,
      drugi stranki v postopku sta
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa P. Geroulakos, agent,
      tožena stranka na prvi stopnji,

         Bial-Portela & Ca SA s sedežem v São Mamede do Coronado (Portugalska),
      tožeča stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (sedmi senat),
      v sestavi G. Arestis, predsednik senata, J.-C. Bonichot in A. Arabadžiev (poročevalec), sodnika,
      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Isdin SA (v nadaljevanju: Isdin) s pritožbo zahteva razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 9. oktobra 2012 v zadevi Bial-Portela proti UUNT – Isdin (ZEBEXIR) (T-366/11, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče razveljavilo odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 6. aprila 2011 (zadeva R 1212/2009-1) glede postopka z ugovorom med Bial-Portela & Ca SA (v nadaljevanju: Bial-Portela) in Isdin (v nadaljevanju: sporna odločba).

         Dejansko stanje

               2

               Dejansko stanje spora je v točkah od 1 do 9 izpodbijane sodbe povzeto tako:

                        „1

                        [Isdin] je 4. aprila 2008 vložila prijavo znamke Skupnosti pri [UUNT] na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146), kakor je bila spremenjena [nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1)]. Prijava se je nanašala na registracijo besednega znaka ZEBEXIR.

                        2

                        Proizvodi, za katere se je zahtevala registracija, spadajo v razreda 3 in 5 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen (v nadaljevanju: Nicejski aranžma), in ustrezajo temu opisu:

                                 —

                                 razred 3: „pripravki za beljenje in druge snovi za pranje; pripravki za čiščenje, poliranje, razmaščevanje in brušenje (abrazivni pripravki); mila; parfumerijski izdelki, eterična olja, kozmetična sredstva, losioni za lase; sredstva za čiščenje zob‘;

                                 —

                                 razred 5: „farmacevtski in veterinarski proizvodi; sanitarni proizvodi za medicinske namene; dietetske snovi za medicinsko uporabo, hrana za dojenčke; obliži, obvezilni material; snovi za plombiranje zob in za zobne odtise; dezinfekcijska sredstva; pripravki za uničevanje škodljivcev; fungicidi, herbicidi‘.

                        3

                        Prijava znamke Skupnosti je bila objavljena v Biltenu znamk Skupnosti št. 24/2008 z dne 16. junija 2008.

                        4

                        [Bial-Portela] je 9. septembra 2008 vložila ugovor proti registraciji prijavljene znamke na podlagi člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 [postal člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009].

                        5

                        Ugovor je temeljil na prejšnji besedni znamki Skupnosti ZEBINIX, katere prijava je bila vložena 28. oktobra 2003 in ki je bila registrirana 14. marca 2005 za proizvode in storitve iz razredov 3, 5 in 42, ki ustrezajo temu opisu:

                                 —

                                 razred 3: „pripravki za beljenje in druge snovi za pranje; pripravki za čiščenje, poliranje, razmaščevanje in brušenje; mila; parfumerijski izdelki, eterična olja, kozmetična sredstva, losioni za lase; sredstva za čiščenje zob‘;

                                 —

                                 razred 5: „farmacevtski, veterinarski proizvodi in sanitarni proizvodi; dietetske snovi za medicinsko uporabo, hrana za dojenčke; obliži, obvezilni material; snovi za plombiranje zob in za zobne odtise; dezinfekcijska sredstva; pripravki za uničevanje škodljivcev; fungicidi, herbicidi‘;

                                 —

                                 razred 42: „znanstvene in tehnološke storitve ter raziskave in storitve oblikovanja - projektiranja v zvezi s tem; industrijske analize in raziskave‘.

                        6

                        Ugovor je bil vložen zoper vse proizvode, za katere je bila zahtevana registracija.

                        7

                        Oddelek za ugovore je z odločbo z dne 3. septembra 2009 zavrnil ugovor glede vseh proizvodov, ker je ugotovil, da glede znakov ni verjetnosti zmede [zaradi prejšnje znamke] v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.

                        8

                        [Bial-Portela] je 13. oktobra 2009 pri UUNT vložila pritožbo zoper odločbo oddelka za ugovore na podlagi členov od 58 do 64 Uredbe št. 207/2009.

                        9

                        S [sporno odločbo] je prvi odbor za pritožbe UUNT zavrnil ugovor [Bial-Portela] v celoti. Predvsem je ugotovil, da so upoštevna javnost vsi potrošniki Evropske unije in da so proizvodi, ki jih označuje prejšnja znamka, enaki proizvodom, ki jih označuje prijavljena znamka. Ocenil je, da je kljub skupnim elementom, in sicer prvemu zlogu in prvim trem črkam, celotni fonetičen in vizualen vtis zadevnih znakov različen. Odbor za pritožbe je menil, da ker pomenska primerjava ne vpliva na presojo podobnosti med znakoma, so vizualne in fonetične razlike dovolj pomembne za izključitev verjetnosti zmede [zaradi prejšnje znamke], celo za enake proizvode.“

         Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

               3

               S tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložena 6. julija 2011, je Bial-Portela Splošnemu sodišču predlagala, naj sporno odločbo razveljavi in UUNT naloži, da zavrne registracijo zadevne znamke.

               4

               Bial-Portela se je v utemeljitev tožbe sklicevala na en tožbeni razlog, in sicer kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.

               5

               Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo po eni strani razsodilo, da je zahteva družbe Bial-Portela za naložitev obveznosti UUNT nedopustna, in po drugi sprejelo njen edini tožbeni razlog in sporno odločbo razveljavilo. Glede tega je predvsem ugotovilo:

                        —

                        v točki 18 te sodbe, da je upoštevna javnost povprečen potrošnik Unije, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren;

                        —

                        v točki 19 iste sodbe, da so proizvodi, ki jih označujeta zadevni znamki, enaki;

                        —

                        v točkah 26 in 27 izpodbijane sodbe, da razlike na vizualni ravni v osrednjem in končnem delu nasprotujočih si znakov ne zadostujejo za nevtralizacijo vtisa podobnosti zaradi enakega skupnega začetka teh znakov in da sta si v nasprotju z mnenjem oddelka za pritožbe navedena znaka, obravnavana kot celota, vizualno podobna;

                        —

                        v točkah od 32 do 34 navedene sodbe, da je prvi zlog v zadevnih znamkah enak, da sta druga zloga različna, vendar sta si po zvočnosti blizu, in da sta tretja zloga različna, vendar vsebujeta skupni črki „i‘ in „x‘, pri čemer ima druga jasno prepoznaven zven; kot tudi, da pri celoviti presoji fonetične razlike med zadevnima znamkama ne zmorejo izključiti določene ravni fonetične podobnosti;

                        —

                        v točki 35 te sodbe, da noben od nasprotujočih si znakov v upoštevnem jeziku nima pomena in da tako pomenska podobnost ne vpliva na primerjavo teh znakov.

               6

               Splošno sodišče glede celovite presoje verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke v točki 40 izpodbijane sodbe posebej ugotavlja:
               „V nasprotju s tem, kar je ugotovil odbor za pritožbe, je stopnja podobnosti nasprotujočih si znakov povprečna, zlasti na vizualni ravni. V tem okviru je treba upoštevati tudi dejstvo, da se proizvodi iz razreda 3 in velik del proizvodov iz razreda 5 (in sicer hrana za dojenčke, obvezilni material, dezinfekcijska sredstva, pripravki za uničevanje škodljivcev, fungicidi in herbicidi), ki jih označujeta nasprotujoči si znamki, običajno tržijo na policah v supermarketih in jih potrošniki izberejo po tem, ko vidno preučijo njihovo embalažo, kar pomeni, da je vizualna podobnost znakov zelo pomembna. Tako je treba skleniti, da verjetnost zmede glede prijavljene in prejšnje znamke obstaja.“

         Predlogi strank

               7

               Isdin in UUNT predlagata Sodišču, naj razveljavi izpodbijano sodbo in stroške pritožbe naloži družbi Bial-Portela. Isdin Sodišču še predlaga, da potrdi sporno odločbo v delu, v katerem je bil zavrnjen ugovor družbe Bial-Portela v celoti.

         Pritožba

               8

               Isdin v bistvu navaja pet pritožbenih razlogov zoper izpodbijano sodbo v zvezi z izkrivljanjem sporne odločbe, izkrivljanjem dejstev, kršitvijo pravice do obrambe in dvema kršitvama člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. V odgovoru na sporočilo o pritožbi UUNT pritrjuje drugemu in petemu pritožbenemu razlogu, pri čemer opredeli petega kot kršitev obveznosti obrazložitve Splošnega sodišča.

               9

               Najprej je treba preučiti peti pritožbeni razlog, ki ga Isdin navaja v utemeljitev svoje pritožbe.

         Trditve strank

               10

               Isdin v petem pritožbenem razlogu trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ker v točki 40 izpodbijane sodbe ni pravilno uporabilo sodne prakse v zvezi s celovito presojo verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke.

               11

               Glede tega Isdin navaja, da je Splošno sodišče menilo, da je vizualna podobnost znakov pomembna za nekatere proizvode iz razreda 5 Nicejskega aranžmaja, ki jih označuje znamka, za katero se zahteva registracija, vendar ne za preostale proizvode, in sklenilo, da obstaja verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke na podlagi te vizualne podobnosti za vse proizvode iz tega razreda, ki jih označuje navedena znamka.

               12

               Isdin meni, da Splošno sodišče ni navedlo pomembnosti vizualne podobnosti ali njene nepomembnosti za druge proizvode iz navedenega razreda 5, ki jih zajema znamka, za katero se zahteva registracija, tako da sklepanje o verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke ne more zajemati teh proizvodov. Splošno sodišče naj bi torej presodilo o verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke glede zadevnih znamk, ne da bi upoštevalo vse upoštevne dejavnike zadeve.

               13

               UUNT podpira obrazložitev družbe Isdin. Natančneje navaja, da je obrazložitev Splošnega sodišča sicer pravilna in upoštevna za proizvode, ki jih Splošno sodišče izrecno navaja, vendar ni pravilna in upoštevna za druge proizvode iz razreda 5 Nicejskega aranžmaja, in sicer za: „farmacevtski, veterinarski proizvodi in sanitarni proizvodi; dietetske snovi za medicinsko uporabo, obliži; snovi za plombiranje zob in za zobne odtise“, ki se ne prodajajo v supermarketih, temveč v lekarnah, kjer naj vizualna podobnost ne bi bila pomembna.

               14

               Zato UUNT ocenjuje, da je za velik del proizvodov iz navedenega razreda 5 edina obrazložitev izpodbijane sodbe glede celovite presoje verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke, da „sta si nasprotujoča si znaka povprečno podobna, zlasti na vizualni ravni“. Taka utemeljitev pa naj bi bila preveč splošna in abstraktna in tako nezadostna za pojasnitev, zakaj bi lahko ta podobnost povprečne stopnje potrošnike zavedla glede porekla zadevnih proizvodov. UUNT zato ugotavlja pomanjkljivo obrazložitev izpodbijane sodbe glede verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke.

         Presoja Sodišča

               15

               Najprej je treba ugotoviti, da Isdin s svojim petim pritožbenim razlogom dejansko predlaga Sodišču, kot je pravilno poudaril UUNT, naj sankcionira pomanjkljivo obrazložitev Splošnega sodišča pri uporabi člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.

               16

               V skladu s tem členom se na podlagi ugovora imetnika prejšnje znamke znamka ne registrira, če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo znamko in enakosti ali podobnosti proizvodov ali storitev, ki jih znamki označujeta, obstaja verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke v javnosti na ozemlju, na katerem je prejšnja znamka varovana.

               17

               Iz ustaljene sodne prakse Sodišča v zvezi s tem izhaja, da pomeni verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 verjetnost, da bi javnost lahko mislila, da zadevni proizvodi ali storitve izvirajo iz istega podjetja ali, glede na okoliščine, iz ekonomsko povezanih podjetij (glej sodbe z dne 12. junija 2007 v zadevi UUNT proti Shaker, C-334/05 P, ZOdl., str. I-4529, točka 33; z dne 20. septembra 2007 v zadevi Nestlé proti UUNT, C-193/06 P, točka 32, in z dne 16. junija 2011 v zadevi Union Investment Privatfonds proti UniCredito Italiano, C-317/10 P, ZOdl., str. I-5471, točka 53).

               18

               Obstoj verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke v javnosti je treba presojati celovito in ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov v zadevnem primeru (glej v tem smislu sodbo z dne 11. novembra 1997 v zadevi SABEL, C-251/95, Recueil, str. I-6191, točka 22; ter zgoraj navedeni sodbi UUNT proti Shaker, točka 34, in Nestlé proti UUNT, točka 33).

               19

               V skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso Sodišča mora biti celovita presoja verjetnosti zmede zaradi prejšnje znamke, kar zadeva vizualno, slušno ali pomensko podobnost zadevnih znamk, utemeljena na celotnem vtisu, ki ga te ustvarjajo, ob upoštevanju predvsem njihovih razlikovalnih in prevladujočih elementov. Zaznava znamk, ki jo ima povprečni potrošnik glede zadevnih proizvodov ali storitev, ima glavno vlogo pri celoviti presoji omenjene verjetnosti. V zvezi s tem povprečen potrošnik navadno zaznava znamko kot celoto in se ne posveča preučevanju raznih podrobnosti (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe SABEL, točka 23; UUNT proti Shaker, točka 35, in Nestlé proti UUNT, točka 34).

               20

               Za presojo stopnje podobnosti med zadevnima znamkama je treba določiti predvsem njuno stopnjo vizualne, slušne in pomenske podobnosti ter glede na okoliščine primera presoditi pomen, ki ga je treba pripisati tem različnim elementom ob upoštevanju razreda zadevnih proizvodov ali storitev in okoliščin, v katerih se tržijo (zgoraj navedena sodba UUNT proti Shaker, točka 36, in sodba z dne 24. marca 2011 v zadevi Ferrero proti UUNT, C-552/09 P, ZOdl., str. I-2063, točka 85).

               21

               Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča Splošno sodišče z obveznostjo obrazložitve sodb na podlagi členov 36 in 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ni zavezano k natančni obrazložitvi, ki bi izčrpno in drugemu za drugim sledila vsem razlogovanjem strank v sporu. Obrazložitev je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, na katere se je oprlo Splošno sodišče, Sodišču pa, da ima dovolj elementov za nadzor v okviru pritožbe (glej zlasti sodbo z dne 21. decembra 2011 v zadevi A2A proti Komisiji, C-320/09 P, točka 97).

               22

               V tej zadevi iz izpodbijane sodbe izhaja, zlasti iz točke 40, da je Splošno sodišče pri presoji stopnje podobnosti med zadevnima znamkama upoštevalo pogoje trženja, ki po njegovem mnenju prevladujejo glede hrane za dojenčke, obvezilnega materiala, dezinfekcijskih sredstev, pripravkov za uničevanje škodljivcev, pesticidov, fungicidov in herbicidov iz razreda 5 Nicejskega aranžmaja.

               23

               Vendar tudi če se predpostavlja, da ti pogoji trženja dejansko prevladujejo za te proizvode, kar Isdin in UUNT podrobno izpodbijata, je treba ugotoviti, da taka presoja ne zajema drugih proizvodov iz razreda 5, ki jih zajema prijava zadevne znamke, kot to pravilno navajata Isdin in UUNT.

               24

               Iz točke 40 izpodbijane sodbe, ker se nanaša izključno na „velik del proizvodov iz razreda 5 (in sicer hrana za dojenčke, obvezilni material, dezinfekcijska sredstva, pripravki za uničevanje škodljivcev, fungicidi in herbicidi)“, namreč izhaja, da Splošno sodišče ni razširilo utemeljitve za tako naštete proizvode na druge proizvode iz navedenega razreda. Splošno sodišče pa je kljub temu razveljavilo sporno odločbo za vse proizvode iz razreda 5 Nicejskega aranžmaja.

               25

               Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se mora preučitev razlogov za zavrnitev nanašati na vsakega od proizvodov ali storitev, za katerega se zahteva registracija znamke (glej v tem smislu sodbo z dne 15. februarja 2007 v zadevi BVBA Management, Training en Consultancy, C-239/05, ZOdl., str. I-1455, točka 34).

               26

               Sodišče pa je sicer priznalo, da je lahko obrazložitev splošna za vse zadevne proizvode ali storitve, kadar se za zavrnitev za vrsto ali skupino proizvodov ali storitev navaja enak razlog (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo BVBA Management, Training en Consultancy, točka 37, in sklep z dne 21. marca 2012 v zadevi Fidelio proti UUNT, C-87/11 P, točka 43).

               27

               Vendar se ta možnost nanaša le na proizvode in storitve, ki so medsebojno zadosti neposredno in konkretno povezani, in sicer toliko, da tvorijo dovolj homogeno kategorijo ali skupino proizvodov ali storitev. Le dejstvo, da so zadevni proizvodi ali storitve v istem razredu Nicejskega aranžmaja, zato ne zadostuje za sklep o taki homogenosti, saj je v teh razredih pogosto veliko različnih proizvodov ali storitev, ki niso nujno medsebojno povezani dovolj neposredno in konkretno (glej v tem smislu sklep z dne 18. marca 2010 v zadevi CFCMCEE proti UUNT, C-282/09 P, ZOdl., str. I-2395, točka 40).

               28

               Splošno sodišče je v tej zadevi sámo naredilo razliko med proizvodi iz istega razreda Nicejskega aranžmaja na podlagi njihovih pogojev trženja. Splošno sodišče pa mora obrazložiti svojo odločitev glede vsake skupine proizvodov, ki jih je oblikovalo znotraj tega razreda.

               29

               Glede na to, da taka obrazložitev ni podana glede proizvodov iz navedenega razreda 5, razen tistih, naštetih v točki 40 izpodbijane sodbe, in sicer hrane za dojenčke, obvezilnega materiala, dezinfekcijskih sredstev, pripravkov za uničevanje škodljivcev, pesticidov, fungicidov in herbicidov, ta sodba ne omogoča zadevnim osebam, da se seznanijo z razlogi, na katere je Splošno sodišče v zvezi s tem oprlo razveljavitev sporne odločbe, niti Sodišču ne poda zadostnih elementov za izvajanje nadzora v okviru zadevne pritožbe.

               30

               V teh okoliščinah je treba pritožbi ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi bilo treba preučiti druge pritožbene razloge, ki jih navaja Isdin v utemeljitev svoje pritožbe.

               31

               V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča lahko to ob razveljavitvi odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje, ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču. V tej zadevi je treba ugotoviti, da stanje postopka še ne dovoljuje dokončne odločitve.

               32

               Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču in pridržati odločitev o stroških.

               Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

                           1.

                           Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 9. oktobra 2012 v zadevi Bial-Portela proti UUNT – Isdin (ZEBEXIR) (T-366/11) se razveljavi.

                           2.

                           Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

                           3.

                           Odločitev o stroških se pridrži.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 1. decembra 2011.#Systeme Helmholz GmbH proti Hauptzollamt Nürnberg.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija.#Direktiva 2003/96/ES - Obdavčitev energentov in električne energije - Člen 14(1)(b) - Oprostitev za energente, ki se uporabljajo kot gorivo v zračnem prometu - Uporaba letala v drugačne namene kot komercialne - Obseg.#Zadeva C-79/10.

text:
      Zadeva C-79/10
      Systeme Helmholz GmbH
      proti
      Hauptzollamt Nürnberg
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)
      „Direktiva 2003/96/ES – Obdavčitev energentov in električne energije – Člen 14(1)(b) – Oprostitev za energente, ki se uporabljajo kot gorivo v zračnem prometu – Uporaba letala v drugačne namene kot komercialne – Obseg“
      Povzetek sodbe
      1.        Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Obdavčitev energentov in električne energije – Oprostitev za energente, ki se uporabljajo
            kot gorivo v zračnem prometu razen poletov v zasebne namene – Obseg
      (Direktiva Sveta 2003/96, člen 14(1)(b))
      2.        Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Obdavčitev energentov in električne energije – Oprostitev za pogonska goriva, ki
            se uporabljajo v proizvodnji, razvoju, preizkušanju in vzdrževanju letal – Obseg
      (Direktiva Sveta 2003/96, člen 15(1)(j))
      1.        Člen 14(1)(b) Direktive Sveta 2003/96 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije
         je treba razlagati tako, da oprostitve davka na gorivo za uporabo v zračnem prometu iz te določbe ne more uveljavljati družba,
         ki za pridobivanje poslov uporablja lastno letalo, zato da njeni zaposleni obiskujejo stranke ali poslovne sejme, ker ti poleti
         niso neposredno namenjeni opravljanju odplačnih storitev v zračnem prometu s strani te družbe.

      (Glej točko 33 in točko 1 izreka.)
      2.        Člen 15(1)(j) Direktive 2003/96 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je treba
         razlagati tako, da se ta določba ne uporablja za pogonska goriva, porabljena za lete do centra za vzdrževanje letal in nazaj.

      (Glej točko 39 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 1. decembra 2011(*)

      „Direktiva 2003/96/ES – Obdavčitev energentov in električne energije – Člen 14(1)(b) – Oprostitev za energente, ki se uporabljajo kot gorivo v zračnem prometu – Uporaba letala v drugačne namene kot komercialne – Obseg“
      V zadevi C‑79/10,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija)
         z odločbo z dne 1. decembra 2009, ki je prispela na Sodišče 11. februarja 2010, v postopku

      Systeme Helmholz GmbH
      proti
      Hauptzollamt Nürnberg,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, A. Prechal (poročevalka), sodnica, L. Bay Larsen, sodnik, C. Toader, sodnica,
         in E. Jarašiūnas, sodnik,

      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodna tajnica: K. Sztranc‑Sławiczek, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. maja 2011,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Systeme Helmholz GmbH G. Real, Wirtschaftsprüfer/Steuerberater,
      –        za Hauptzollamt Nürnberg S. Junker, Regierungsdirektor, in D. Jakobs, Prozessbevollmächtigter,
      –        za francosko vlado G. de Bergues, B. Cabonat in B. Beaupere‑Manokha, zastopniki,
      –        za ciprsko vlado E. Symeonidou, zastopnica,
      –        za Evropsko komisijo W. Mölls, zastopnik,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 11(3), 14(1)(b) in 15(1)(j) Direktive Sveta 2003/96/ES
         z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja
         v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Systeme Helmholz GmbH (v nadaljevanju: Systeme Helmholz) in Hauptzollamt
         Nürnberg (carinski organ v Nürnbergu, v nadaljevanju: Hauptzollamt), ker je slednji družbi Systeme Helmholz zavrnil vračilo
         davka na mineralna olja, ki ga je bilo treba plačati za pogonsko gorivo za letalo te družbe, ker ta ni letalski prevoznik.

       Pravni okvir
       Pravo Unije
      3        V uvodni izjavi 23 Direktive 2003/96 je navedeno:

      „Zaradi obstoječih mednarodnih obveznosti in ohranjanja konkurenčnosti družb v Skupnosti je priporočljivo nadaljevati z oprostitvami
         za energente, ki se uporabljajo v zračnem in pomorskem prometu razen v zračnem in pomorskem prometu za zasebne namene, medtem
         ko imajo države članice možnost, da omejijo te oprostitve.“

      4        Člen 11(3) te direktive določa:

      „V primeru mešane uporabe se obdavčitev uporablja sorazmerno z vsakim načinom uporabe, čeprav se v primerih, kjer je poslovna
         ali neposlovna uporaba zanemarljiva, lahko obravnava kot da je ni.“

      5        Člen 14(1)(b) te direktive določa:

      „Razen splošnih določb iz Direktive 92/12/EGS o izjemah pri uporabi obdavčenih izdelkov in brez poseganja v druge določbe
         Skupnosti, države članice izvzamejo iz obdavčitve pod pogoji, ki jih določijo zaradi zagotavljanja pravilne in enotne uporabe
         takšnih izjem ter preprečevanja kakršnega koli izogibanja, izmikanja ali zlorabe, naslednje energente:

      […]
      (b)   energente, ki so dobavljeni kot gorivo za uporabo v zračnem prometu razen poletov v zasebne namene.
      V tej direktivi pomenijo ‚poleti v zasebne namene‘ uporabo letala s strani lastnika ali fizične ali pravne osebe, ki letalo
         uporablja bodisi na podlagi najema bodisi na kakršenkoli drug način, v drugačne namene kot so komercialni nameni in predvsem
         za drugačne namene kot za prevoz potnikov ali blaga za plačilo ali za opravljanje storitev za plačilo ali za organe oblasti.

      Države članice lahko omejijo področje uporabe te izjeme na dobave letalskega goriva (oznaka KN 2710 19 21)“.
      6        Člen 15(1)(j) Direktive 2003/96 določa:

      „Brez poseganja v druge določbe Skupnosti lahko države članice pod davčnim nadzorom uporabijo popolne ali delne izjeme glede
         ravni obdavčitve za:

      […]
      (j)   pogonska goriva ki se uporabljajo v proizvodnji, razvoju, preizkušanju in vzdrževanju letal in plovil“.
       Nacionalno pravo
      7        Upoštevne določbe so vsebovane v zakonu o davku na mineralna olja (Mineralölsteuergesetz) z dne 21. decembra 1992 (BGBl. 1992
         I, str. 2185) v različici, ki je veljala leta 2004, ki je zadevno leto v sporu (v nadaljevanju: MinöStG), in v uredbi za izvajanje
         zakona o davku na mineralna olja (Mineralölsteuer-Durchführungsverordnung) z dne 15. septembra 1993 (BGBl. 1993 I, str. 1602)
         v različici, ki je veljala leta 2004.

      8        Člen 4 MinöStG je med drugim določal:

      „Oprostitve, opredelitve pojmov
      (1)      Mineralno olje, s pridržkom člena 12, lahko neobdavčeno uporabljajo:
      […]
      3.     kot pogonsko sredstvo v zračnem prometu
      a)     letalski prevozniki za prevoz oseb in stvari v pridobitne namene ali za izvajanje storitev za plačilo,
      b)     organi in zvezna vojska v zrakoplovih za službene namene in zračne reševalne službe za namene zračnega reševanja.
      Pogonska sredstva v zračnem prometu so v smislu tega zakona letalski bencin s tarifno podštevilko 2710 0026, katerega raziskovalno
         oktansko število ni manjše od 100, lahko pogonsko gorivo za letalske turbine s tarifno podštevilko 2710 0037 in pogonsko gorivo
         za letalske turbine (srednje težko olje) s tarifno podštevilko 2710 0051 Kombinirane nomenklature, če se te uporabljajo v
         zrakoplovih;

      […]“
      9        Člen 12 MinöStG je določal:

      „Dovoljenje
      Kdor želi mineralno olje, za katero v skladu s členom 3, od (1) do (3), (5) in (7), členom 4 ali členom 32(1) in (2) velja
         davčna ugodnost,

      1.     uporabiti ali posredovati drugim osebam v namene, za katere veljajo davčne ugodnosti, ali
      2.     kot uporabnik ali distributer
      a)     vnesti na območje, za katero ne velja pravo Skupnosti o trošarinah (tretje države), ali
      b)     v pridobitne namene ali s prodajo na daljavo izvoziti v drugo državo članico Evropske skupnosti,
      za to potrebuje dovoljenje
      […]“
      10      Člen 50(1) uredbe za izvajanje zakona o davku na mineralna olja je v različici, ki se je uporabljala leta 2004, določal:

      „Vračilo davka na pogonska goriva v zračnem prometu:
      (1)   Letalskim prevoznikom in organizacijam se davek na pogonska goriva v zračnem prometu, za katera so ti na davčnem ozemlju ob
         nakupu plačali davek, goriva pa uporabili za lete, za katere velja oprostitev davka, na zahtevo v skladu s členom 4(1), točka
         3, zakona vrne […]“

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      11      Družba Systeme Helmholz je lastnica podjetja, ki se ukvarja z razvojem in prodajo elektronskih delov in programske opreme.
         V lasti ima letalo, ki ga poslovodja uporablja v zasebne namene in za obiskovanje drugih družb in poslovnih sejmov, pa tudi
         za lete zaradi vzdrževanja in usposabljanja. Ta družba nima operativne licence v smislu nemškega zakona o zračnem prometu
         (Luftverkehrsgesetz), ki jo morajo nujno pridobiti letalski prevozniki v Nemčiji.

      12      Družba Systeme Helmholz je vodila mesečno evidenco o uporabi letala, pri čemer je zapisala datum, progo in čas trajanja ter
         namen leta. 16. decembra 2005 je zaprosila za vračilo davka na mineralna olja za skupaj 2385 litrov letalskega bencina v skupnem
         znesku 1700,12 EUR, ki je bil leta 2004 v Nemčiji porabljen za lete v poslovne namene, med katerimi so bili tudi leti do centra
         za vzdrževanje letal in nazaj ter leti za usposabljanje.

      13      Hauptzollamt je z odločbo z dne 9. februarja 2006 ta zahtevek za vračilo zavrnil, ker družba Systeme Helmholz ni bila letalski
         prevoznik.

      14      Ker je Hauptzollamt z odločbo z dne 12. aprila 2006 ugovor, ki ga je družba Systeme Helmholz vložila zoper to zavrnitev vračila,
         razglasil za neutemeljen, je ta vložila tožbo pri Finanzgericht München. To sodišče je razsodilo, da je družba Systeme Helmholz
         za lete v poslovne namene, razen letov zaradi vzdrževanja in usposabljanja, v skladu s členom 14(1)(b), prvi pododstavek,
         Direktive 2003/96 upravičena do vračila davka na mineralna olja. Finanzgericht München je menilo, da omejitev oprostitve na
         letalske prevoznike iz te določbe ni razvidna. Uporaba letala za potrebe družbe zaradi pridobivanja poslov naj bi imela komercialen
         namen, tako da naj bi bili izpolnjeni pogoji za oprostitev, določeni v pravu Skupnosti.

      15      Finanzgericht München pa je, nasprotno, razsodilo, da za lete zaradi vzdrževanja in preizkušanja delovanja letala ter zaradi
         usposabljanja davčne ugodnosti iz Direktive 2003/96 ni mogoče uveljavljati. Menilo je namreč, da člen 15(1)(j) te direktive
         določa zgolj možnost vračila za pogonska goriva, ki se uporabljajo pri vzdrževanju letala. Poleg tega naj leti zaradi vzdrževanja
         in usposabljanja ne bi bili leti v komercialne namene, ker naj bi se izvajali tako iz zasebnih kot poslovnih razlogov in naj
         ne bi bili neposredno povezani z dejavnostmi podjetja. Tudi delna oprostitev naj zanje ne bi bila mogoča, saj člen 14(1)(b)
         Direktive 2003/96 te možnosti ne določa.

      16      Zoper to sodbo sta družba Systeme Helmholz in Hauptzollamt vložila revizijo pri Bundesfinanzhof, prva zato, ker ji je bila
         s to odločbo zavrnjena oprostitev za lete zaradi vzdrževanja in usposabljanja, druga pa, ker je bila s to odločbo družba Systeme
         Helmholz oproščena davka na pogonsko gorivo, porabljeno za lete, ki jih je ta družba opravila za lastne potrebe.

      17      Bundesfinanzhof je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.   Ali je treba člen 14(1)(b), prvi pododstavek, [Direktive 2003/96] razlagati tako, da izvzetje letov za zasebne namene iz davčne
         ugodnosti pomeni, da se oprostitev plačila davka na energente, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo za zračni promet, odobri
         samo letalskim prevoznikom, ali pa so iz obdavčitve izvzeta vsa pogonska goriva, ki se uporabljajo v zračnem prometu, če gre
         pri uporabi letala za pridobitno dejavnost?

      2.     Ali je treba člen 15(1)(j) [Direktive 2003/96] razlagati tako, da se določba nanaša tudi na pogonska goriva, ki jih letalo
         potrebuje za let do centra za vzdrževanje letal in nazaj, ali pa davčna ugodnost velja samo za podjetja, katerih dejanski
         poslovni cilji so proizvodnja, razvoj, preizkušanje in vzdrževanje letal?

      3.     Ali je treba člen 11(3) [Direktive 2003/96] razlagati tako, da je treba pri letalu, ki se uporablja tako za zasebne kot pridobitne
         namene, za lete zaradi vzdrževanja ali šolanja v skladu s členom 14(1)(b) [Direktive 2003/96] odobriti oprostitev davka na
         pogonsko gorivo, uporabljeno za te lete, sorazmerno s pridobitno uporabo?

      4.     Če je odgovor na tretje vprašanje nikalen: Ali je mogoče zaradi neuporabe člena 11(3) Direktive [2003/96] v okviru člena 14(1)(b)
         [Direktive 2003/96] sklepati, da pri mešani uporabi letala za zasebne in pridobitne namene za lete zaradi vzdrževanja in šolanja
         ni mogoča nobena oprostitev plačila davka?

      5.     Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen ali če je iz katere druge določbe [Direktive 2003/96] razvidna ustrezna pravna
         posledica: Katera merila in katero referenčno obdobje se uporabijo pri določanju deleža posameznega načina uporabe v smislu
         člena 11(3) [Direktive 2003/96] za lete zaradi vzdrževanja in šolanja?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      18      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se davčna oprostitev iz člena 14(1)(b) Direktive 2003/96 uporablja
         za podjetje, kot je to v zadevi iz postopka v glavni stvari, katerega dejavnost ne spada v sektor zračne plovbe in ki zaradi
         sklepanja poslov uporablja lastno letalo, da bi se njegovi zaposleni sestali s strankami ali udeležili poslovnih sejmov.

      19      Da bi odgovorili na to vprašanje, je treba poudariti, da morajo biti določbe glede oprostitev, določenih v Direktivi 2003/96,
         deležne samostojne razlage, ki temelji na njihovem besedilu in na ciljih, ki jim sledi ta direktiva (glej v tem smislu sodbe
         z dne 1. aprila 2004 v zadevi Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft, C‑389/02, Recueil, str. I-3537, točka 19; z dne 1.
         marca 2007 v zadevi Jan De Nul, C-391/05, ZOdl., str. I-1793, točka 22, in z dne 11. novembra 2011 v zadevi Sea Fighter, C-505/10,
         še neobjavljena v ZOdl., točka 14).

      20      Prvič, kar zadeva besedilo člena 14(1)(b) Direktive 2003/96, v njegovem prvem pododstavku je določena davčna oprostitev za
         „energente, ki so dobavljeni kot gorivo za uporabo v zračnem prometu razen poletov v zasebne namene“. V drugem pododstavku
         je nato z negacijo opredeljen pojem „poleti v zasebne namene“, tako da zajemajo „uporabo letala […] v drugačne namene kot
         so komercialni nameni in predvsem za drugačne namene kot za prevoz potnikov ali blaga za plačilo ali za opravljanje storitev
         za plačilo ali za organe oblasti“.

      21      Iz dikcije „drugačne namene kot za prevoz potnikov ali blaga za plačilo ali za opravljanje storitev za plačilo“ je razvidno,
         da se zračni promet, za katerega se uporablja ta oprostitev, nanaša na porabo goriva, kadar je letalo neposredno namenjeno
         opravljanju odplačnih storitev v zračnem prometu. Pojem „promet“ tako zahteva, da je opravljanje odplačnih storitev neločljivo
         povezano s poleti letala (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Sea Fighter, točka 18).

      22      To razlago člena 14(1)(b) Direktive 2003/96 poleg tega potrjujejo tudi pripravljalna dela. Evropska komisija je namreč v predlogu
         direktive, ki je pripeljal do sprejetja Direktive Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur
         za mineralna olja (UL L 316, str. 12), z uvedbo oprostitve davka na gorivo za uporabo v zračnem prometu nameravala „na celotno
         komercialno letalstvo razširiti oprostitev, ki se trenutno uporablja za gorivo, uporabljeno pri mednarodnih komercialnih letih“
         (COM(90) 434 konč.). Po mnenju Komisije bi bilo „zaradi tega mogoče enako obravnavati zračni promet med katerima koli krajema
         v Skupnosti, kar bi poudarilo odprtost notranjega trga. Za gorivo, ki se uporablja pri poletih v zasebne namene, bi bilo treba
         plačati davek, kar je že običajna praksa“. Komisija je tako zaradi davčne oprostitve za gorivo, ki se uporablja v zračnem
         prometu, razlikovala polete v komercialne in polete v zasebne namene.

      23      Drugič, iz cilja Direktive 2003/96, ki je, da države članice obdavčijo energente, je razvidno, da se z njo ne želijo določiti
         splošne oprostitve (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Sea Fighter, točka 21).

      24      Poleg tega je iz uvodne izjave 23 Direktive 2003/96 razvidno, da njen člen 14(1)(b) temelji na spoštovanju mednarodnih obveznosti
         in na ohranitvi konkurenčnosti družb v Skupnosti.

      25      To sklicevanje na mednarodne obveznosti se, kot meni Komisija, nanaša zlasti na davčne oprostitve za energente, ki se uporabljajo
         v civilnem letalstvu, do katerih so upravičene letalske družbe na podlagi Konvencije o mednarodnem civilnem letalstvu, podpisane
         v Chicagu 7. decembra 1944 (Recueil des traités des Nations Unies, zv. 15, str. 296), in na podlagi mednarodnih dvostranskih sporazumov o zračnih prevozih, ki so jih sklenile Evropska unija
         in/ali njene države članice s tretjimi državami ter države članice med sabo.

      26      Glede ohranitve konkurenčnosti družb v Skupnosti je treba ugotoviti, kot menita ciprska vlada in Komisija, da se konkurenčnost
         iz uvodne izjave 23 Direktive 2003/96 nanaša zlasti na konkurenčnost letalskih družb v Skupnosti glede na tiste iz tretjih
         držav. Naložitev davka na gorivo, porabljeno za lete znotraj Skupnosti ali mednarodne lete, ki jih opravljajo evropske letalske
         družbe, bi namreč močno zmanjšalo konkurenčnost teh družb v primerjavi z letalskimi prevozniki iz tretjih držav.

      27      Iz teh ugotovitev izhaja, da dejavnosti v zračnem prometu, ki jih opravlja družba, kot je Systeme Helmholz, ki so namenjene
         prevozu njenih zaposlenih do strank ali udeležbi na poslovnih sejmih z lastnim letalom, ni mogoče izenačiti z uporabo letala
         v komercialne namene v smislu in za uporabo člena 14(1)(b) Direktive 2003/96 in zato ne spadajo na področje uporabe v tem
         členu določene davčne oprostitve za gorivo, ki se uporablja v zračnem prometu, ker gre za dejavnosti v zračnem prometu, ki
         niso neposredno namenjene opravljanju odplačnih storitev v zračnem prometu.

      28      Tega sklepa ne more omajati dejstvo, da med jezikovnimi različicami člena 14(1)(b), prvi pododstavek, te direktive obstajajo
         nekatere razlike glede dejavnosti v zračnem prometu, za katere ni mogoče uveljavljati davčne oprostitve iz te določbe. Medtem
         ko so v več jezikovnih različicah te določbe uporabljeni izrazi, ki napotujejo zgolj na prostočasne dejavnosti, kot sta angleška
         in francoska različica, v katerih je uporabljen pojem „aviation de tourisme privée“ („private pleasure-flying“), je v nemški
         različici te direktive vsaj v besedilu same določbe uporabljen pojem „zasebni nekomercialni zračni promet“ („private nichtgewerbliche
         Luftfahrt“), za katerega se zdi, da napotuje na nekomercialne dejavnosti v celoti.

      29      Vendar so ti različni pojmi izrecno opredeljeni v členu 14(1)(b), drugi pododstavek, Direktive 2003/96 kot „uporaba letala
         […] v drugačne namene kot so komercialni nameni in predvsem za drugačne namene kot za prevoz potnikov ali blaga za plačilo
         ali za opravljanje storitev za plačilo ali za organe oblasti“. Obseg davčne oprostitve iz člena 14(1)(b) Direktive 2003/96
         je treba razlagati ob upoštevanju te opredelitve.

      30      Nazadnje, sklepa iz točke 27 te sodbe ni mogoče ovreči niti z zgoraj navedenima sodbama Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft
         in Jan De Nul. V teh zadevah se je namreč gorivo, za katero je bila zaprošena davčna oprostitev, uporabljalo v ladjah, ki
         so bile neposredno namenjene opravljanju odplačnih storitev. Tako je v točki 28 zgoraj navedene sodbe Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft
         Sodišče glede dejavnosti družbe Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft e. G., ki so zajemale organizacijo pogrebov na odprtem
         morju, za kar je ta uporabljala tri za to predelane ladje, razsodilo, da „ni sporno, da [te dejavnosti] pomenijo opravljanje
         odplačnih storitev“. Poleg tega je v točki 40 zgoraj navedene sodbe Jan De Nul Sodišče pojasnilo, da manevri, ki jih izvede
         sesalni bager med sesanjem in odlaganjem materialov, torej poti, ki so neločljivo povezane s čiščenjem dna, spadajo na področje
         uporabe pojma „plovbe“ v smislu člena 8(1)(c), prvi pododstavek, Direktive 92/81.

      31      Točko 23 zgoraj navedene sodbe Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft, v kateri je Sodišče razsodilo, da „vsaka dejavnost
         pri plovbi v komercialne namene spada na področje uporabe oprostitve“, in točko 25 iste sodbe, v kateri je Sodišče pojasnilo,
         da Direktiva 92/81 ne vsebuje nikakršnega razlikovanja glede namena plovbe, na katero se nanaša, in da se lahko izkrivljanje
         konkurence, ki se mu z določbami te direktive skuša izogniti, pojavi ne glede na vrsto zadevne komercialne plovbe, je treba
         razumeti v tem kontekstu. Tako namen opravljene poti za uporabo davčne oprostitve ni upošteven, če plovba zajema opravljanje
         odplačnih storitev (zgoraj navedena sodba Sea Fighter, točka 17).

      32      Nasprotno pa v zadevi iz postopka v glavni stvari poslovne poti zaposlenih družbe Systeme Helmholz s, ki jih opravljajo z
         letalom te družbe, da bi obiskali stranke in poslovne sejme zaradi pridobivanja poslov, in sicer za razvoj in distribucijo
         elektronskih delov in programske opreme, niso neposredno namenjene opravljanju odplačnih storitev v zračnem prometu te družbe.

      33      Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(1)(b) Direktive 2003/96 razlagati tako, da oprostitve davka
         na gorivo za uporabo v zračnem prometu iz te določbe ne more uveljavljati družba, kot je ta v zadevi iz postopka v glavni
         stvari, ki za pridobivanje poslov uporablja lastno letalo, zato da njeni zaposleni obiskujejo stranke ali poslovne sejme,
         ker ti poleti niso neposredno namenjeni opravljanju odplačnih storitev v zračnem prometu s strani te družbe.

       Drugo vprašanje
      34      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se davčna oprostitev iz člena 15(1)(j) Direktive 2003/96
         uporablja samo za pogonska goriva, ki jih uporabljajo podjetja, ki se ukvarjajo s proizvodnjo, razvojem, preizkušanjem in
         vzdrževanjem letal, ali pa ta oprostitev velja tudi za pogonska goriva, ki jih letalo potrebuje za let do centra za vzdrževanje
         letal in nazaj.

      35      Člen 15(1)(j) Direktive 2003/96 določa, da lahko države članice pod davčnim nadzorom uporabijo popolne ali delne oprostitve
         ali znižajo raven obdavčenja za pogonska goriva, ki se uporabljajo v proizvodnji, razvoju, preizkušanju in vzdrževanju letal
         in plovil.

      36      Prvič, kar zadeva besedilo te določbe, iz njene formulacije in zlasti uporabe izrazov „bei der“ v nemški, „field“ v angleški
         in „domaine“ v francoski različici te določbe je razvidno, da davčna oprostitev iz člena 15(1)(j) Direktive 2003/96 lahko
         velja zgolj za pogonska goriva, ki jih uporabljajo podjetja, ki opravljajo v tem členu navedene dejavnosti.

      37      Drugič, glede splošne sistematike Direktive 2003/96 je treba ugotoviti, da čeprav je namen obvezne oprostitve iz člena 14(1)(b)
         te direktive davčno spodbuditi uporabo pogonskih goriv v letalstvu za komercialne namene, pa člen 15(1)(j) te direktive določa
         fakultativno oprostitev, katere namen je posebej spodbuditi nekatere komercialne dejavnosti, ki jih opravljajo izdelovalci
         letal in centri za vzdrževanje letal, ki med drugim zahtevajo porabo goriva na tleh in od katerih nobena ne spada na področje
         običajnih dejavnosti družb, ki poslujejo v sektorju zračnega prometa.

      38      Iz tega je mogoče sklepati, da se člen 15(1)(j) te direktive ne nanaša na pogonska goriva, ki jih je letalo porabilo za lete
         do centra za vzdrževanje in nazaj.

      39      Zato je treba na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 15(1)(j) Direktive 2003/96 razlagati
         tako, da se ta določba ne uporablja za pogonska goriva, porabljena za lete do centra za vzdrževanje letal in nazaj.

       Vprašanja od tretjega do petega
      40      Predložitveno sodišče želi z vprašanji od tretjega do petega v bistvu izvedeti, ali je treba pri mešani uporabi letala za
         zasebne in poslovne namene oprostitev za pogonsko gorivo, porabljeno za lete zaradi vzdrževanja ali usposabljanja, odobriti
         sorazmerno s poslovno uporabo, in če da, katera merila in referenčna obdobja je treba upoštevati pri določanju deleža posameznega
         načina uporabe.

      41      Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje na ta vprašanja za predhodno odločanje ni treba odgovoriti.

       Stroški
      42      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      1.      Člen 14(1)(b) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov
            in električne energije je treba razlagati tako, da oprostitve davka na gorivo za uporabo v zračnem prometu iz te določbe ne
            more uveljavljati družba, kot je ta v zadevi iz postopka v glavni stvari, ki za pridobivanje poslov uporablja lastno letalo,
            zato da njeni zaposleni obiskujejo stranke ali poslovne sejme, ker ti poleti niso neposredno namenjeni opravljanju odplačnih
            storitev v zračnem prometu s strani te družbe.
      2.      Člen 15(1)(j) Direktive 2003/96 je treba razlagati tako, da se ta določba ne uporablja za pogonska goriva, porabljena za lete
            do centra za vzdrževanje letal in nazaj.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.