title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 2. maja 2006.#Evropski parlament proti Svetu Evropske unije.#Ničnostna tožba - Uredba (ES) št. 1435/2003 - Evropska zadruga (SCE) - Izbira pravne podlage - Člen 95 ES - Člen 308 ES.#Zadeva C-436/03.

text:
      Zadeva C-436/03
      Evropski parlament
      proti
      Svetu Evropske unije
      „Ničnostna tožba – Uredba (ES) št. 1435/2003 – Evropska zadruga (SCE) – Izbira pravne podlage – Člen 95 ES – Člen 308 ES“
      Povzetek sodbe
      Akti institucij – Izbira pravne podlage – Merila – Člen 308 ES – Meje
      (člena 95 ES in 308 ES; Uredba Sveta št. 1435/2003)
      Ustrezno pravno podlago, na podlagi katere je treba sprejeti akt, je treba določiti glede na vsebino in glavni cilj tega akta.
      V tem pogledu je uporaba člena 308 ES za pravno podlago akta upravičena le, če nobena druga določba Pogodbe institucijam Skupnosti
         ne daje potrebne pristojnosti za sprejetje tega akta. Člen 95 ES zakonodajalca Skupnosti pooblašča, da sprejme ukrepe za izboljšanje
         pogojev za vzpostavitev in delovanje notranjega trga, pri čemer morajo ti ukrepi dejansko imeti ta cilj, s tem da prispevajo
         k odstranjevanju ovir pri ekonomskih svoboščinah, za katere jamči Pogodba in med katerimi je svoboda ustanavljanja. Uporaba
         tega člena za pravno podlago je prav tako mogoča z namenom, da se prepreči pojavljanje ovir pri trgovanju, ki izhajajo iz
         neenotnega razvoja nacionalnih zakonodaj, pri čemer mora biti pojav teh ovir kljub temu verjeten, cilj zadevnega ukrepa pa
         mora biti njihova preprečitev.

      Namen Uredbe št. 1435/2003 o statutu evropske zadruge (SCE) pa je vzpostaviti novo pravno obliko, poleg nacionalnih oblik
         zadrug, pri čemer je treba SCE šteti za evropsko pravno obliko zadrug s posebno in skupnostno naravo. Pravno obliko SCE namreč
         primarno ureja ta uredba, pogoji za njeno ustanovitev so njej lastni, ravno tako pa je SCE lastna možnost, da se sedež iz
         ene države članice prenese v drugo, pri tem pa ta prenos ne povzroči prenehanja SCE ali nastanka nove pravne osebe. Poleg
         tega oblika evropske zadruge obstaja poleg zadrug nacionalnega prava.

      V teh okoliščinah za to uredbo, ki ne spreminja različnih obstoječih nacionalnih zakonodaj, ni mogoče šteti, da približuje
         zakonodaje držav članic o zadrugah. Zato člen 95 ES ni mogel biti primerna pravna podlaga za sprejetje te uredbe, ki je bila
         tako pravilno sprejeta na podlagi člena 308 ES.

      (Glej točke 35, 36, od 38 do 44 in 46.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 2. maja 2006(*)

      „Ničnostna tožba – Uredba (ES) št. 1435/2003 – Evropska zadruga (SCE) – Izbira pravne podlage – Člen 95 ES – Člen 308 ES“
      V zadevi C-436/03,
      zaradi ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES, vložene 14. oktobra 2003,
      Evropski parlament, ki sta ga najprej zastopala J. L. Rufas Quintana in E. Waldherr, nato pa E. Waldherr in R. Passos, zastopniki, z naslovom
         za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      ob intervenciji
      Komisije Evropskih skupnosti, ki jo je najprej zastopala C. Schmidt, nato J.‑F. Pasquier, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      intervenientka,
      proti
      Svetu Evropske unije, ki ga zastopata J.-P. Jacqué in M. C. Giorgi Fort, zastopnika,

      tožena stranka,
      ob intervenciji
      Kraljevine Španije, ki jo zastopa E. Braquehais Conesa, zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, ki ga zastopa R. Caudwell, zastopnica, skupaj z lordom P. Goldsmithom in N. Paines, QC, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      intervenienta,
      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas in J. Makarczyk, predsedniki senatov, J.‑P. Puissochet
         (poročevalec), R. Schintgen, J. Klučka, U. Lõhmus, E. Levits in A. Ó Caoimh, sodniki,

      generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 12. julija 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Evropski parlament predlaga razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 1435/2003 dne 22. julija 2003 o statutu evropske zadruge
         (SCE) (UL L 207, str. 1, v nadaljevanju: izpodbijana uredba).

       Pravni okvir
      2        Izpodbijana uredba je bila sprejeta na podlagi člena 308 ES. Vzpostavlja enoten statut, ki se uporablja za evropsko zadrugo
         (SCE), med drugim s ciljem odstranitve ovir pri čezmejnem sodelovanju družb z upoštevanjem posebnosti zadrug.

      3        Druga uvodna izjava izpodbijane uredbe določa:

      „Dokončno oblikovanje notranjega trga in izboljšanje ekonomskega in socialnega položaja po vsej Skupnosti, ki ga omogoča,
         ne pomenita le, da bi bilo treba odpraviti trgovinske ovire, ampak tudi prilagoditi proizvodne strukture razsežnosti Skupnosti.
         Zato je nujno, da imajo družbe vseh vrst, katerih poslovanje ni omejeno zgolj na zadovoljevanje lokalnih potreb, možnost načrtovati
         in izvesti reorganizacijo svojega poslovanja na ravni Skupnosti.“

      4        Uvodne izjave od enajste do štirinajste vsebujejo besedilo:

      „(11) Čezmejno sodelovanje med zadrugami v Skupnosti trenutno ovirajo pravne in upravne težave, ki bi jih bilo treba odpraviti
         na trgu brez meja.

      (12) Uvajanje evropske pravne oblike za zadruge, ki temelji na skupnih načelih, vendar upošteva njihove posebne značilnosti,
         bi zadrugam moralo omogočiti, da bi poslovale zunaj svojih nacionalnih meja na celotnem ozemlju Skupnosti ali njenem delu.

      (13) Glavni cilj uredbe je omogočiti ustanovitev SCE fizičnim osebam s prebivališčem v različnih državah članicah ali pravnim
         osebam, ustanovljenim po zakonodaji različnih držav članic. Omogočila bo tudi ustanovitev SCE z združitvijo dveh obstoječih
         zadrug ali s preoblikovanjem nacionalne zadruge v novo obliko brez poprejšnjega prenehanja, če ima navedena zadruga svoj sedež
         in glavno upravo v eni državi članici ter obrat ali hčerinsko družbo v drugi državi članici.

      (14) Glede na poseben značaj SCE, ki ji ga daje Skupnost, dogovor o ‚dejanskem sedežu‘, ki ga sprejema ta uredba glede SCE,
         ne posega v zakonodajo držav članic in vnaprej ne posega v druga besedila Skupnosti o pravu družb.“

      5        Izpodbijana uredba določa zlasti pravila o ustanovitvi SCE (člen 2), o njenem minimalnem kapitalu (člen 3) in o statutu (člen
         5). Na podlagi člena 1(5) izpodbijane uredbe je SCE pravna oseba.

      6        Člen 6 izpodbijane uredbe določa:

      „Sedež SCE je v Skupnosti, in sicer v državi članici, v kateri je glavna uprava SCE. Država članica lahko poleg tega SCE,
         ki je registrirana na njenem ozemlju, naloži obveznost imeti glavno upravo in sedež v istem kraju.“

      7        Člen 7 izpodbijane uredbe ureja prenos sedeža SCE, ki se izvede brez izgube njene pravne osebnosti:

      „1. V skladu z odstavki od 2 do 16 se lahko sedež SCE prenese v drugo državo članico. Tak prenos ne povzroči prenehanja SCE
         ali nastanka nove pravne osebe.“

      8        Člen 8(1) izpodbijane uredbe določa:

      „1. Za SCE se uporablja:
      (a)   ta uredba;
      (b)   določbe statuta SCE, kadar je to dovoljeno s to uredbo;
      (c)   za področja, ki jih ne ureja ta uredba, ali, kadar so urejena delno, za vidike, ki niso zajeti s to uredbo:
      (i)   zakonodaja, ki so jo sprejele države članice za izvajanje ukrepov Skupnosti, ki se nanašajo posebej na SCE;
      (ii) zakonodaja držav članic, ki bi se uporabljala za zadruge, ustanovljene v skladu z zakonodajo države članice, v kateri je sedež
         SCE;

      (iii) določbe njenega statuta enako kot za zadruge, ustanovljene v skladu z zakonodajo države članice, v kateri je sedež SCE.“
      9        Končno, izpodbijana uredba omogoča čezmejne združitve SCE (členi 2(1), četrta alinea, in od 19 do 34 izpodbijane uredbe).

       Zakonodajni postopek, ki je privedel do sprejetja izpodbijane uredbe
      10      Komisija Evropskih skupnosti je 6. marca 1992 Svetu Evropske unije predstavila začetni predlog glede SCE (UL 1992, C 99, str.
         14). Ta predlog je temeljil na členu 100 A Pogodbe ES (po spremembi postal člen 95 ES).

      11      Zaradi sprememb pogodb, ki sta jih uvedli pogodbi iz Maastrichta in Amsterdama, je bila pravna podlaga tega predloga uredbe
         prilagojena potrebam člena 95 ES. Parlament je v svojem mnenju potrdil to pravno podlago.

      12      Razprave v Svetu so povzročile spremembo te pravne podlage, člen 95 ES je nadomestil člen 308 ES. Zaradi te spremembe je Svet
         odločil, da se bo znova posvetoval s Parlamentom.

      13      Parlament je v mnenju z dne 14. maja 2003 predlagal, naj se člen 95 ohrani kot pravna podlaga. Komisija, ki se je izrekla
         o spremembah Parlamenta, je to stališče podprla.

      14      Svet je 22. julija 2003 formalno sprejel izpodbijano uredbo in s tem potrdil izbiro člena 308 za pravno podlago.

       Predlogi strank in postopek pred Sodiščem
      15      Parlament predlaga Sodišču, naj:

      –        izpodbijano uredbo razglasi za nično;
      –        ohrani njene učinke v veljavi do začetka veljavnosti nove ureditve na tem področju, ki bo sprejeta v razumnem roku na primerni
         pravni podlagi;

      –        Svetu naloži plačilo stroškov.
      16      Svet predlaga Sodišču, naj:

      –        zavrne tožbo;
      –        Parlamentu naloži plačilo stroškov.
      17      S sklepom predsednika Sodišča z dne 9. marca 2004 je bilo Komisiji dovoljeno, da intervenira v podporo predlogom Parlamenta.
         Z istim sklepom je bilo Kraljevini Španiji in Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska dovoljeno, da intervenirata
         v podporo predlogom Sveta.

       Tožba
       Trditve strank
      18      Parlament v utemeljitev tožbe navaja en sam tožbeni razlog, in ta je napačna izbira člena 308 ES za pravno podlago izpodbijane
         uredbe. Po njegovem mnenju bi bila ustrezna pravna podlaga člen 95 ES.

      19      V zvezi s tem omenja, da razlike v pravu družb držav članic ovirajo dejavnosti zadrug, zlasti kar zadeva prenos njihovega
         sedeža in čezmejnih združitev.

      20      Parlament dalje meni, da ima uredba lahko za pravno podlago člen 95 ES. Tako bi se lahko približevanje prava držav članic
         izvedlo tako, da bi se nacionalno pravo dopolnilo z ustanovitvijo evropskih pravnih oblik. V primeru SCE naj bi bilo približevanje
         prava držav članic potrebno za ustanovitev in vodenje evropskih zadrug.

      21      Parlament dodaja, da pojem „približevanje“, ki ga vsebuje člen 95, ne vsebuje le ukrepov za odstranjevanje ovir, ki izhajajo
         iz razlik v različnih nacionalnih pravnih redih, temveč tudi ukrepe, ki so namenjeni preseganju ozemeljskih omejitev nacionalnih
         pravnih redov, kolikor je to potrebno za vzpostavitev in delovanje notranjega trga.

      22      Glede tega Parlament izpodbija trditev Sveta, po kateri bi moral ukrep približevanja nujno vključevati popolno ali delno nadomestitev
         nacionalnih določb. Poleg tega naj bi Sodišče dopustilo, da se konvergenca zakonodaj držav članic, ki je cilj člena 95 ES,
         lahko izvršuje, čeprav v nekaterih državah članicah ni zakonodaje, ki bi urejala določeno področje (sodba z dne 9. oktobra
         2001 v zadevi Nizozemska proti Parlamentu in Svetu, C-377/98, Recueil, str. I-7079, točka 15).

      23      Enako velja za trditve Sveta, po katerih naj bi bil prvi pogoj za približevanje zakonodaj pristojnost države članice, da na
         tem področju sprejme predpise, ki bi imeli enake učinke kot približevanje. Po mnenju Parlamenta iz člena 95 ni mogoče izvesti
         tega pogoja, toliko bolj zato, ker država članica ne more sama priti do rezultata, ki bi bil enak približevanju zakonodaj.

      24      Parlament poudarja tudi to, da člen 308 ni primerna pravna podlaga za sprejetje izpodbijane uredbe, ker je med drugim uporaba
         te določbe pogojena s tem, da Pogodba ES za doseganje zastavljenega cilja ne določa nobenega posebnega pooblastila za ravnanje,
         kar pa naj ne bi veljalo v obravnavanem primeru.

      25      Ustanovitve evropske zadruge ni mogoče enačiti z ustanovitvijo nove pravice, ki obstaja poleg nacionalnih pravic, kot je to
         na področju intelektualne lastnine (glej zlasti Uredbo Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL
         1994, L 11, str. 1) in Uredbo Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL L 227,
         str. 1). Parlament poudarja, da sta ti uredbi, ki temeljita na členu 308 ES, uvedli upravne organe Skupnosti, ki so pravne
         osebe in so finančno in upravno neodvisni, kar pa naj ne bi veljalo v primeru izpodbijane uredbe.

      26      Evropska zadruga naj namreč ne bi bila nova oblika družbe, ločena od prava držav članic, saj izpodbijana uredba ne določa
         njene izčrpne organizacije, temveč le ureja njeno strukturo in sistematično napotuje na pravo, ki se uporablja v državi članici
         njenega sedeža.

      27      Komisija, intervenientka, podpira enake trditve kot Parlament. Poleg tega poudarja širši pomen pojma „usklajevanje“ iz člena
         95 ES.

      28      Po mnenju Komisije je cilj izpodbijane uredbe izboljšanje pogojev za vzpostavitev in delovanje notranjega trga, s tem da prispeva
         k odstranjevanju ovir pri svobodi opravljanja storitev z ustanovitvijo evropske pravne oblike, kar zadrugam omogoča, da delujejo
         preko nacionalnih meja. V obravnavanem primeru naj bi poseben značaj statuta evropske zadruge, ki mu ga daje Skupnost, dopolnjeval
         različne nacionalne statute zadrug z namenom olajšati razvoj njihovih čezmejnih dejavnosti.

      29      Svet meni, da izpodbijana uredba ustanavlja novo pravno obliko evropske razsežnosti, ki je dodana zadrugam nacionalnega prava.

      30      Dodaja, da samo dejstvo, da je akt Skupnosti namenjen vzpostavljanju in delovanju notranjega trga, ne zadošča za to, da bi
         bila njegova potrebna pravna podlaga člen 95 ES. Člen 14 ES naj bi določal, da je člen 95 ES le ena od mnogih določb, s katerimi
         se udejanja notranji trg.

      31      Da bi ta akt lahko temeljil na členu 95 ES, bi moral približevati nacionalne zakonodaje in bi moral biti namenjen odstranjevanju
         ovir, s katerimi razlike in/ali omejen ozemeljski učinek nacionalnih ureditev ovirajo uresničitev ciljev Pogodbe.

      32      Svet navaja, da mora usklajevalni ukrep nujno privesti do rezultata, do katerega bi bilo mogoče priti s sočasnim sprejetjem
         enake zakonodaje v vsaki državi članici. V obravnavanem primeru pa nobena država članica gledana posamično ni mogla uvesti
         takega statuta, kot ga določa izpodbijana uredba.

      33      Iz tega razloga, in ker ni druge upoštevne določbe, naj bi bilo edino člen 308 ES mogoče uporabiti za pravno podlago za to
         uredbo.

      34      Kraljevina Španija in vlada Združenega kraljestva, intervenienta, prav tako menita, da je evropska zadruga nova pravna oblika.
         Izpodbijana uredba bi zato morala biti sprejeta na podlagi člena 308 ES.

       Presoja Sodišča
      35      Ustrezno pravno podlago, na podlagi katere je treba sprejeti akt, je treba določiti glede na vsebino in glavni cilj tega akta
         (glej zlasti sodbo z dne 17. marca 1993 v zadevi Komisija proti Svetu, C-155/91, Recueil, str. I-939, točke od 19 do 21, in
         zgoraj navedeno sodbo Nizozemska proti Parlamentu in Svetu, točka 27).

      36      V tem pogledu je uporaba člena 308 ES za pravno podlago akta upravičena le, če nobena druga določba Pogodbe institucijam Skupnosti
         ne daje potrebne pristojnosti za sprejetje tega akta (glej sodbi z dne 26. marca 1987 v zadevi Komisija proti Svetu, 45/86,
         Recueil, str. 1493, točka 13, in z dne 13. julija 1995 v zadevi Španija proti Svetu, C-350/92, Recueil, str. I-1985, točka
         26).

      37      Sodišče je tako že razsodilo, da se Skupnost pri ustanavljanju novih pravic intelektualne lastnine, ki obstajajo poleg nacionalnih
         pravic, lahko opira na člen 308 ES (glej mnenje št. 1/94 z dne 15. novembra 1994, Recueil, str. I-5267, točka 59, ter zgoraj
         navedeni sodbi Španija proti Svetu, točki 23 in 27, in Nizozemska proti Parlamentu in Svetu, točka 24). Nasprotno je uporaba
         člena 308 ES za pravno podlago izključena, če zadevni akt Skupnosti ne določa nove pravice za zaščito na ravni Skupnosti,
         ampak le usklajuje pravila iz zakonodaj držav članic za izdajo in zaščito te pravice (zgoraj navedena sodba Nizozemska proti
         Parlamentu in Svetu, točka 25).

      38      Člen 95 ES zakonodajalca Skupnosti pooblašča, da sprejme ukrepe za izboljšanje pogojev za vzpostavitev in delovanje notranjega
         trga, pri čemer morajo ti ukrepi dejansko imeti ta cilj, s tem da prispevajo k odstranjevanju ovir pri ekonomskih svoboščinah,
         za katere jamči Pogodba in med katerimi je svoboda ustanavljanja (glej zlasti sodbi z dne 5. oktobra 2000 v zadevi Nemčija
         proti Parlamentu in Svetu, C-376/98, Recueil, str. I-8419, točke 83, 84 in 95, in z dne 10. decembra 2002 v zadevi British
         American Tobacco (Investments) in Imperial Tobacco, C‑491/01, Recueil, str. I-11453, točka 60).

      39      Uporaba člena 95 ES za pravno podlago je prav tako mogoča z namenom, da se prepreči pojavljanje ovir pri trgovanju, ki izhajajo
         iz neenotnega razvoja nacionalnih zakonodaj, pri čemer mora biti pojav teh ovir kljub temu verjeten, cilj zadevnega ukrepa
         pa mora biti njihova preprečitev (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe Španija proti Svetu, točka 35, Nemčija proti Parlamentu
         in Svetu, točka 86, Nizozemska proti Parlamentu in Svetu, točka 15, in British American Tobacco (Investments) in Imperial
         Tobacco, točka 61).

      40      V obravnavanem primeru iz vsebine in ciljev izpodbijane uredbe izhaja, da je njen namen vzpostaviti novo pravno obliko, poleg
         nacionalnih oblik zadrug, kot to med drugim poudarjata dvanajsta in štirinajsta uvodna izjava izpodbijane uredbe, po katerih
         je treba evropsko zadrugo šteti za evropsko pravno obliko zadrug s posebnim značajem, ki ji ga daje Skupnost.

      41      V skladu s členom 8(1)(a) izpodbijane uredbe namreč pravno obliko evropske zadruge primarno ureja ta uredba. Njen člen 8(1)(b)
         določa, da se za evropsko zadrugo lahko uporabljajo tudi določbe njenega statuta, kadar je to izrecno dovoljeno s to uredbo.
         Le subsidiarno pa za področja, ki jih ta uredba ali statut evropske zadruge ne urejata, člen 8(1)(c) te uredbe med drugim
         napotuje na pravo države članice, v kateri ima evropska zadruga svoj sedež.

      42      Poleg tega pogoji za ustanovitev evropske zadruge, ki so našteti v členu 2 izpodbijane uredbe, veljajo le zanjo. Posebnost
         evropske zadruge je tudi možnost iz člena 7 izpodbijane uredbe, da se sedež iz ene države članice prenese v drugo, pri tem
         pa ta prenos ne povzroči prenehanja SCE ali nastanka nove pravne osebe.

      43      Končno iz člena 9 izpodbijane uredbe, na podlagi katerega se evropska zadruga v vsaki od držav članic obravnava, kot da je
         zadruga, ustanovljena v skladu z zakonodajo države članice, v kateri ima sedež, izhaja, da evropska zadruga obstaja poleg
         zadrug nacionalnega prava.

      44      V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da je cilj izpodbijane uredbe, ki ne spreminja različnih obstoječih nacionalnih zakonodaj,
         približevanje zakonodaj držav članic o zadrugah, ampak ustanovitev nove oblike zadruge, ki obstaja poleg nacionalnih oblik.

      45      Na to ugotovitev ne vpliva dejstvo, da izpodbijana uredba ne določa izčrpno celote pravil, ki se uporabljajo za evropske zadruge,
         in da na določenih točkah napotuje na pravo države članice, na ozemlju katere ima evropska zadruga sedež, saj ima to napotilo,
         kot je bilo poudarjeno zgoraj, subsidiaren značaj.

      46      Iz navedenega izhaja, da člen 95 ES ni mogel biti primerna pravna podlaga za sprejetje izpodbijane uredbe, ki je bila pravilno
         sprejeta na podlagi člena 308 ES.

      47      Ker edini tožbeni razlog ni utemeljen, se mora tožba zavrniti.

       Stroški
      48      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili priglašeni. Svet je predlagal,
         naj se Parlamentu naloži plačilo stroškov, in ker ta s tožbenimi razlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov. V skladu
         s členom 69(4) tega poslovnika Kraljevina Španija, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska in Komisija, intervenienti,
         nosijo svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Evropskemu parlamentu se naloži plačilo stroškov.
      3)      Kraljevina Španija, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska ter Komisija Evropskih skupnosti nosijo svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. januarja 2007.#Estager SA proti Receveur principal de la recette des douanes de Brive.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde - Francija.#Ekonomska in monetarna politika - Uredbi (ES) št. 1103/97 in št. 974/98 - Uvedba evra - Preračunavanje med nacionalnimi valutnimi enotami in enotami evra - Ureditev države članice, ki se nanaša na zaokroževanje vrednosti v evrih za določene zneske, izražene v nacionalni valuti v zakonskih besedilih te države.#Zadeva C-359/05.

text:
      Zadeva C-359/05
      Estager SA
      proti
      Receveur principal de la recette des douanes de Brive
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo
      Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde)
      „Ekonomska in monetarna politika – Uredbi (ES) št. 1103/97 in št. 974/98 – Uvedba eura – Preračunavanje med nacionalnimi valutnimi enotami in enotami eura – Ureditev države članice, ki se nanaša na zaokroževanje vrednosti v eurih za nekatere zneske, izražene v nacionalni valuti,
         v zakonskih besedilih te države“

      Povzetek sodbe
      Ekonomska in monetarna politika – Uvedba eura – Preračunavanje med nacionalnimi valutnimi enotami in enotami eura
      (uredbi Sveta št. 1103/97 in št. 974/98)
      Čeprav drži, da Uredba št. 1103/97 o nekaterih določbah v zvezi z uvajanjem eura in Uredba št. 2866/98 o menjalnih razmerjih
         med eurom in valutami držav članic, ki sprejmejo euro, v ničemer nista škodili davčni pristojnosti držav članic in njihovi
         pravici do zvišanja davkov, še naprej velja, da je treba pri preračunavanju zneska prispevka v eure upoštevati določbe Uredbe
         št. 1103/97 in načelo kontinuitete pravnih instrumentov ter cilj nevtralnosti prehoda na euro. To zlasti pomeni zahteve pravne
         varnosti in preglednosti, da se ob uvedbi eura zaščiti zaupanje gospodarskih subjektov.

      Zato je treba uredbi št. 1103/97 in št. 974/98 o uvedbi eura razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnim predpisom, ki ob
         preračunavanju zneska davka na količino moke, zdroba in kaše iz navadne pšenice, dobavljene ali obdelane z namenom, da se
         uporabi za prehrano ljudi, v eure vodijo do višjega zneska od tistega, ki bi bil rezultat uporabe pravil preračunavanja, določenih
         v omenjenih uredbah, razen če je tako povečanje skladno z zahtevami pravne varnosti in preglednosti, zagotovljenimi z omenjenima
         uredbama, kar pomeni, da zadevni pravni akti omogočajo, da se jasno prepoznajo odločitve oblasti te države članice o zvišanju
         davka pri preračunavanju omenjenega zneska v eure. Predložitveno sodišče je pristojno za to, da preveri, ali je to v tako
         v sporu, o katerem odloča.

      (Glej točke 32, 33, 37 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 18. januarja 2007(*)

      „Ekonomska in monetarna politika – Uredbi (ES) št. 1103/97 in št. 974/98 – Uvedba eura – Preračunavanje med nacionalnimi valutnimi enotami in enotami eura – Ureditev države članice, ki se nanaša na zaokroževanje vrednosti v eurih za nekatere zneske, izražene v nacionalni valuti,
         v zakonskih besedilih te države“

      V zadevi C-359/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance
         de Brive-la-Gaillarde (Francija) z odločbo z dne 9. septembra 2005, ki je prispela na Sodišče dne 26. septembra 2005, v postopku

      Estager SA
      proti
      Receveur principal de la recette des douanes de Brive,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, J. Klučka, sodnik, R. Silva de Lapuerta (poročevalka), sodnica, J. Makarczyk
         in G. Arestis, sodnika,

      generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
      sodni tajnik: B. Fülöp, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. septembra 2006,
      ob upoštevanju stališč, so jih predložili:
      –        za Estager SA F. Genot-Delbecque in N. Petrignet, odvetnika,
      –        za francosko vlado G. de Bergues in J.‑C. Gracia, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti J.‑F. Pasquier in P. Aalto, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi dne 26. oktobra 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1         Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago uredb Sveta (ES) št. 1103/97 z dne 17. junija 1997 o nekaterih
         določbah v zvezi z uvajanjem eura (UL L 162, str. 1) in št. 974/98 z dne 3. maja 1998 o uvedbi eura (UL L 139, str. 1).

      2         Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Estager SA (v nadaljevanju: Estager) in receveur principal de la recette
         des douanes de Brive (v nadaljevanju: receveur principal) o povečanju, pri prehodu na euro, davka na količino moke, zdroba
         in kaše iz navadne pšenice, dobavljene ali obdelane z namenom, da se uporabi za prehrano ljudi (v nadaljevanju: davek).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Člen 1 Uredbe št. 1103/97 določa:

      „V tej uredbi:
      –        ‚pravni instrumenti‘ pomenijo vsa zakonodajna in statutarna določila, upravne akte, sodne odločbe, pogodbe, enostranske pravne
         akte, plačilne instrumente razen bankovcev in kovancev ter druga sredstva s pravnim učinkom,

      […]“
      4        Člen 3 navedene uredbe določa:

      „Uvedba eura posledično ne vpliva na spremembo pogojev iz pravnih instrumentov in ne odvezuje od obveznosti iz njih, prav
         tako ne opravičuje neizpolnjevanja teh obveznosti in pogodbenim strankam ne daje pravice, da enostransko spremenijo ali odpovejo
         tovrstni instrument. Ta določba velja s pridržkom glede na morebitne dogovore pogodbenih strank.“

      5        Člen 4 iste uredbe določa:

      „1.      Menjalni tečaji so določeni za en euro, izražen v vsaki od nacionalnih valut sodelujočih držav članic. Določeni so kot šestmestno
         število z značilnimi mesti.“

      2.      Menjalni tečaji se pri preračunavanju ne zaokrožujejo in ne krajšajo za eno ali več mest.
      3.      Menjalni tečaji se uporabljajo za preračunavanje med enoto eura in nacionalnimi valutnimi enotami v obe smeri. Inverzni menjalni
         tečaji, izpeljani iz menjalnih tečajev, se ne uporabljajo.

      4.      Denarni zneski, ki se preračunavajo iz ene nacionalne valutne enote v drugo, se najprej preračunajo v denarni znesek, izražen
         v enotah eura, pri čemer tega ni dovoljeno zaokrožiti na manj kakor tri decimalke, ki se nato preračuna v drugo nacionalno
         valutno enoto. Pri tem ni dovoljeno uporabljati nobene druge metode preračunavanja, razen če ta pripelje do istih rezultatov.“

      6        Člen 5 Uredbe št. 1103/97 določa:

      „Denarni zneski, ki jih je treba plačati ali vknjižiti potem, ko je bil znesek v skladu s členom 4 preračunan in zaokrožen
         v enote eura, se zaokrožijo navzgor ali navzdol na najbližji cent. Denarni zneski, ki jih je treba plačati ali vknjižiti in
         so preračunani v nacionalno valutno enoto, se zaokrožijo navzgor ali navzdol na najbližjo nacionalno podenoto, če ta ni določena,
         pa na najbližjo enoto bodisi v skladu z nacionalno zakonodajo bodisi prakso na večkratnik ali del podenote ali enote nacionalne
         valutne enote. Če je rezultat preračunavanja znesek, ki je točno na sredini, se ta zaokroži navzgor.“

      7        Člen 7 Uredbe št. 974/98 določa, da zamenjava valut sodelujočih držav članic z eurom ne sme imeti sama po sebi učinka spremembe
         valute, v kateri so imenovani pravni instrumenti, ki so obstajali na dan zamenjave.

      8        Člen 14 iste uredbe določa:

      „Če pravni instrumenti, ki veljajo ob koncu prehodnega obdobja, navajajo enote nacionalne valute, se take navedbe berejo kakor
         navedbe eura po ustreznem menjalnem razmerju. Uporabljajo se pravila o zaokroževanju, določena z Uredbo (ES) št. 1103/97.“

      9        V skladu s členom 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2866/98 z dne 31. decembra 1998 o menjalnih razmerjih med eurom in valutami držav
         članic, ki sprejmejo euro (UL L 359, str. 1) je nepreklicno določen menjalni tečaj za euro in francoski frank, in sicer 1
         EUR za 6,55957 FRF.

       Nacionalna ureditev
      10      Davek je bil uveden s členom 1618f francoskega code général des impôts (splošni davčni zakonik). Pred uvedbo eura je bil njegov
         znesek določen na 100 FRF na tono moke, zdroba ali kaše.

      11      Člen 1(1) zakona št. 2000-517 z dne 15. julija 2000 o podelitvi pooblastila vladi, da z odlokom prilagodi vrednost v eurih
         za nekatere zneske, ki so v zakonskih besedilih izraženi v frankih (JORF z dne 16. junija 2000, str. 9063) določa, da ima
         vlada pravico, da z odlokom sprejme potrebne ukrepe za zaokroževanje v eurih za nekatere zneske, ki so v zakonskih besedilih
         izraženi v francoskih frankih.

      12      V skladu z omenjenim zakonom odlok št. 2000-916 z dne 19. septembra 2000, ki se nanaša na zaokroževanje vrednosti v eurih
         za nekatere zneske, ki so v zakonskih besedilih izraženi v frankih (JORF z dne 22. septembra 2000, str. 14877) določa višino
         davka na 16 EUR, in sicer od 1. januarja 2002 dalje.

      13      Prvi člen omenjenega odloka določa:

      „V skladu s členom 14 Uredbe [št. 974/98] zneske, ki so v pravnih besedilih izraženi v frankih, […] 1. januarja 2002 nadomestijo
         zneski v eurih, v skladu z uradnim menjalnim tečajem in pravili Skupnosti o zaokroževanju.

      […]“
      14      V poročilu predsedniku republike v zvezi z odlokom št. 2000-926 (JORF z dne 22. septembra 2000, str. 14876) je določeno:

      „V skladu z uredbama Skupnosti št. 1103/97 […] in št. 974/98 […] se navedbe enote nacionalne valute v zakonskih besedilih
         od 1. januarja 2002 berejo kakor navedbe eura po uradnem menjalnem razmerju 6,55957 [FRF] za 1 EUR, z zaokroževanjem na dve
         decimalki.

      Rezultat, dobljen z uporabo teh pravil, bo v nekaterih primerih težko berljiv in si ga bo težko zapomniti, zaradi česar bi
         se lahko besedila, v katerih so navedene zadevne valute, težje uporabljala.

      Zato se za ohranitev razumljivosti zakonodaje in za lažjo pravilno uporabo zdi nujno, da se denarni zneski, predvideni v nekaterih
         besedilih, določijo v vrednostih, izraženih v eurih in brez decimalk, ali v sporočilnejših vrednostih.

      […]
      Ta odlok, sprejet v skladu s pooblastilom, [podeljenim z zakonom št. 2000-517], je v skladu s temi načeli.
      Prvič, spremenijo se samo denarni zneski, ki se v zvezi s tem le težko prilagodijo vrednostim, ki imajo za decimalno vejico
         dve številki, pri čemer mora biti prilagoditev besedila utemeljena z namenom, da se ohrani njihova berljivost.

      Preprosta uporaba predpisov Skupnosti o zamenjavi in zaokroževanju mora ostati pravilo, prilagoditve pa izjema. Posledica
         tega je, da zneski, ki so že izraženi v stotinah, na splošno niso spremenjeni.

      […]
      Vse te prilagoditve bodo začele veljati 1. januarja 2002, ki je datum dokončne in celotne nadomestitve franka z eurom.
      […]“
       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      15      Ob upoštevanju, da bi uporaba uredb št. 1103/97, št. 974/98 in št. 2866/98 morala voditi do določitve davka v znesku 15,24
         EUR, in ne 16 EUR, je družba Estager v dopisu z dne 12. marca 2002 od receveur principal zahtevala, da ji povrne del davka,
         ki ga je plačala po 1. januarju 2002.

      16      Z odločbo z dne 26. marca 2002 je receveur principal ta zahtevek za povrnitev zavrnil.

      17      Družba Estager je 24. maja 2002 torej pozvala receveur principal pred predložitveno sodišče, da bi ji povrnil zneske, za katere
         meni, da jih je plačala neupravičeno.

      18      V teh okoliščinah je Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje
         predložilo to vprašanje:

      „Ali so določbe sklepa št. 2000-916 […] v zvezi s preračunavanjem davka […], ki se uporablja pri proizvodnji moke, zdroba
         in kaše iz navadne pšenice iz 100 [FRF] v 16 EUR v skladu z uredbami Skupnosti, ki zadevajo uvedbo eura?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      19      Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali uredbi št. 1103/97 in št. 974/98 nasprotujeta nacionalnim predpisom,
         ki ob preračunavanju davka, kot je ta v postopku v glavni stvari, v eure vodijo do višjega zneska od tistega, ki bi bil rezultat
         uporabe pravil preračunavanja, določenih v omenjenih uredbah.

      20      Za odgovor na to vprašanje je treba upoštevati tako besedilo določb omenjenih uredb kot namen teh uredb.

      21      V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče v točkah od 30 do 34 sodbe z dne 14. septembra 2004 v zadevi Verbraucher-Zentrale
         Hamburg (C‑19/03, ZOdl., str. I‑8183) že imelo možnost ugotavljati namen Uredbe št. 1103/97.

      22      Rezultati tega ugotavljanja kažejo, da se želi s to uredbo zagotoviti, da se prehod na enotno valuto izvede brez negativnega
         vpliva na obstoječe obveznosti med državljani in podjetji. Tako uvodna izjava 4 določa, da „[…] bo pravočasno zagotovljena
         pravna varnost državljanom in podjetjem omogočila, da se nanj kar najbolje pripravijo“. Uvodna izjava 7 določa, da „[…] velja
         splošno priznano pravno načelo, da uvedba nove valute ne vpliva na kontinuiteto pogodb in drugih pravnih instrumentov“. Ta
         ista uvodna izjava podrobneje določa, da je namen določb Uredbe št. 1103/97 o omenjeni kontinuiteti, da „morajo gospodarskim
         subjektom in predvsem potrošnikom zagotavljati pravno varnost in preglednost […]“. Člen 3, prvi stavek, omenjene uredbe določa,
         da „[u]vedba eura posledično ne vpliva na spremembo pogojev iz pravnih instrumentov in ne odvezuje od obveznosti iz njih,
         prav tako ne opravičuje neizpolnjevanja teh obveznosti in pogodbenim strankam ne daje pravice, da enostransko spremenijo ali
         odpovejo tovrstni instrument“ (zgoraj navedena sodba Verbraucher-Zentrale Hamburg, točka 31).

      23      Poleg tega je treba spomniti, da člen 7 Uredbe št. 974/98 določa, da „[z]amenjava valut sodelujočih držav članic z eurom ne
         sme imeti sama na sebi učinka spremembe valute, v kateri so imenovani pravni instrumenti, ki so obstajali na dan zamenjave“.

      24      Določitev pravil za preračunavanje prav tako prispeva k temu cilju nevtralnosti prehoda na euro. Iskanje največje mogoče nevtralnosti
         za preračunavanje tako za državljane kot za podjetja predpostavlja, kot je določeno v uvodni izjavi 12 Uredbe št. 1103/97,
         da se zagotovi „zelo natančno preračunavanje menjalni[h] tečaj[ev]“. Člen 4(1) iste uredbe tako določa, da so menjalni tečaji
         opredeljeni „kot šestmestno število z značilnimi mesti“. V členu 4(2) je pojasnjeno, da se „[m]enjalni tečaji […] pri preračunavanju
         ne zaokrožujejo in ne krajšajo za eno ali več mest“, člen 4(3) pa določa, da se „[i]nverzni menjalni tečaji, izpeljani iz
         menjalnih tečajev, […] ne uporabljajo“, pri čemer se želijo z zadnjo določbo glede na uvodno izjavo 10 omenjene uredbe preprečiti
         „precej nenatančn[i] rezultat[i], še posebno pri velikih zneskih“ (zgoraj navedena sodba Verbraucher-Zentrale Hamburg, točka 32).

      25      Načelo kontinuitete pravnih instrumentov in cilj nevtralnosti prehoda na euro se uporabljata za „izraze“ ali za „besedilo“
         „pravnih instrumentov“, navedenih v uredbah št. 1103/97 in št. 974/98.

      26      Ne more pa biti dvoma, da znesek davka, kot je ta v postopku v glavni stvari, tvori „pogoj pravnega instrumenta“, naveden
         v členu 3 Uredbe št. 1103/97.

      27      Zato je treba ugotoviti, ali uredbi št. 1103/97 in št. 974/98 nasprotujeta nacionalni ureditvi, v kateri se je hkrati s prehodom
         na euro začelo preračunavanje v eure in v kateri se je znesek tega davka povečal.

      28      V postopku v glavni stvari je ugotovljeno, da je francoski zakonodajalec s sprejemom odloka št. 2000‑916 za določitev zneska
         davka nameraval uporabiti pravila Skupnosti o uvedbi eura.

      29      Kot to dejansko izhaja tako iz poročila predsedniku republike v zvezi z odlokom št. 2000‑916 kot tudi iz jasnega besedila
         člena 1(1) tega odloka, je namen tega odloka z uporabo uredb št. 1103/97 in št. 974/98 in uradnih menjalnih razmerij 1. januarja
         2002 nadomestiti zneske, ki so v zakonskih besedilih izraženi v francoskih frankih, z zneski v eurih.

      30      Iz omenjenega poročila in člena 2 odloka št. 2000-916 prav tako izhaja, da je za ohranitev jasnosti zakonodaje in njeno lažjo
         uporabo namen nekaterih določb tega odloka prilagoditi določene zneske v eurih, dobljene z uporabo pravil menjave v Skupnosti,
         omenjenih v členu 1 tega odloka.

      31      Vendar francoska vlada in Komisija Evropskih skupnosti v pisnih stališčih nista zanikali, da je do povečanja zneska davka
         prišlo, ker sta z družbo Estager soglašali, da bi, po eni strani, natančna uporaba nepreklicno določenega – s členom 1 Uredbe
         št. 2866/98 – menjalnega tečaja za euro in francoski frank in, po drugi strani, uporaba pravil zaokroževanja, določenih v
         členu 5 Uredbe št. 1103/79, morali pripeljati do določitve zneska davka v višini 15,24 EUR namesto 16 EUR.

      32      Čeprav v zvezi s tem drži, kot je poudarila francoska vlada, da uredbi št. 1103/97 in št. 2866/98 v ničemer nista škodili
         davčni pristojnosti držav članic in njihovi pravici do zvišanja davkov, še naprej velja, da je treba pri preračunavanju zneska
         prispevka v eure – v okoliščinah, kot so te v sporu o glavni stvari – upoštevati določbe Uredbe št. 1103/97 in načelo kontinuitete
         pravnih instrumentov ter cilj nevtralnosti prehoda na euro.

      33      To zlasti pomeni zahteve pravne varnosti in preglednosti, da se ob uvedbi eura zaščiti zaupanje gospodarskih subjektov. Kot
         izhaja iz sedme uvodne izjave Uredbe št. 1103/97, je namen določb te uredbe v zvezi s kontinuiteto pogodb in drugih pravnih
         instrumentov gospodarskim subjektom zagotavljati pravno varnost in preglednost.

      34      Iz tega sledi, da mora država članica, ko hkrati s prehodom na euro začne preračunavanti v eure in poveča znesek davka – kot
         v postopku v glavni stvari – poskrbeti, da sta gospodarskim subjektom zagotovljeni pravna varnost in preglednost.

      35      Izpolnjevanje teh zahtev pomeni zlasti, da ti subjekti lahko v zadevnih pravnih aktih jasno prepoznajo odločitev oblasti te
         države članice o zvišanju davka pri preračunavanju tega zneska v eure.

      36       Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je to tako v postopku v glavni stvari.

      37       Ob upoštevanju vseh dosedanjih ugotovitev je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba uredbi št. 1103/97 in
         št. 974/98 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnim predpisom, ki ob preračunavanju zneska davka, kot je ta v postopku
         v glavni stvari, v eure vodijo do višjega zneska od tistega, ki bi bil rezultat uporabe pravil preračunavanja, določenih v
         omenjenih uredbah, razen če je tako povečanje skladno z zahtevami pravne varnosti in preglednosti, zagotovljenimi z omenjenima
         uredbama, kar pomeni, da zadevni pravni akti omogočajo, da se jasno prepoznajo odločitve oblasti te države članice o zvišanju
         davka pri preračunavanju omenjenega zneska v eure. Predložitveno sodišče je pristojno za to, da preveri, ali je to v tako
         v sporu, o katerem odloča.

       Stroški
      38      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      Uredbi Sveta (ES) št. 1103/97 z dne 17. junija 1997 o nekaterih določbah v zvezi z uvajanjem eura in št. 974/98 z dne 3. maja
            1998 o uvedbi eura je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnim predpisom, ki ob preračunavanju zneska davka na količino
            moke, zdroba in kaše iz navadne pšenice, dobavljene ali obdelane z namenom, da se uporabi za prehrano ljudi, – kot je ta v
            postopku v glavni stvari – v eure vodijo do višjega zneska od tistega, ki bi bil rezultat uporabe pravil preračunavanja, določenih
            v omenjenih uredbah, razen če je tako povečanje skladno z zahtevami pravne varnosti in preglednosti, zagotovljenimi z omenjenima
            uredbama, kar pomeni, da zadevni pravni akti omogočajo, da se jasno prepoznajo odločitve oblasti te države članice o zvišanju
            davka pri preračunavanju omenjenega zneska v eure. Predložitveno sodišče je pristojno za to, da preveri, če je to tako v sporu,
            o katerem odloča.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 9. oktobra 2008. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Nizozemski. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2002/22/ES - Elektronske komunikacije - Enotna evropska številka za klic v sili - Lokaliziranje kličočega - Neopravljen prenos v predpisanem roku. # Zadeva C-230/07.

text:
      Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 9. oktobra 2008 – Komisija proti Nizozemski
      (Zadeva C‑230/07)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2002/22/ES – Elektronske komunikacije – Enotna evropska številka za klic v sili – Lokaliziranje kličočega – Neopravljen prenos v predpisanem roku“
      Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točke od 16 do 21.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev s členom 26(3) Direktive 2002/22/ES Evropskega
                  parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi
                  omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51), v predpisanem roku.

            Izrek

                  1)

                  	Kraljevina Nizozemska s tem, da organom, ki rešujejo nujne primere, pri vseh klicih na enotno evropsko številko klica v sili
                     „112“ ni dala na voljo informacij o lokaciji kličočega, če je to tehnično izvedljivo, ni izpolnila obveznosti iz člena 26(3)
                     Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi
                     z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah).

                  2)

                  	Kraljevini Nizozemski se naloži plačilo stroškov.

                  3)

                  	Republiki Litvi se naloži plačilo svojih stroškov.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 24. maja 2005. # Francoska republika proti Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije. # Kozmetični izdelki - Poskusi na živalih - Direktiva 2003/15/ES - Delna razglasitev ničnosti - Člen 1, točka 2 - Neločljiva povezanost - Nedopustnost. # Zadeva C-244/03.

text:
      Zadeva C-244/03
      Francoska republika
      proti
      Evropskemu parlamentu
      in
      Svetu Evropske unije
      „Kozmetični izdelki – Poskusi na živalih – Direktiva 2003/15/ES – Delna razveljavitev – Člen 1, točka 2 – Neločljiva povezanost – Nedopustnost“
      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda, predstavljeni 17. marca 2005
      Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 24. maja 2005
      Povzetek sodbe
      Ničnostna tožba – Predmet – Delna razveljavitev – Pogoj – Ločljivost izpodbijanih določb – Objektivno merilo – Neizpolnjen
            pogoj – Nedopustnost
      (člen 230 ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/15, člen 1, točki 1 in 2)
      Delna razveljavitev akta Skupnosti je mogoča samo, kadar so elementi, katerih razveljavitev se zahteva, ločljivi od preostalega
         akta. Tej zahtevi po ločljivosti ni zadoščeno, če bi bila posledica delne razveljavitve akta sprememba njegovega bistva. Vprašanje,
         ali bi delna razveljavitev imela tak učinek, je objektivno in ne subjektivno merilo, vezano na politično voljo organa, ki
         je sprejel sporni akt.

      Nedopustna je tožba države članice zaradi razveljavitve člena 1, točka 2, Direktive 2003/15 o spremembi o približevanju zakonodaje
         držav članic v zvezi s kozmetičnimi izdelki v delu, kjer je s to določbo v Direktivo 76/768 vstavljen člen 4a, katerega cilj
         je zlasti določiti pogoje za prepoved dajanja na trg kozmetičnih izdelkov, ki vsebujejo sestavine ali kombinacije sestavin,
         ki so se preizkušale na živalih, saj bi ob tem, da država članica, četudi podredno, ni zahtevala njegove razveljavitve, ostal
         v veljavi člen 1, točka 1, Direktive 2003/15, ki določa črtanje člena 4(1)(i) Direktive 76/768, katerega cilj je podoben,
         in ker je vstavljeni člen 4a, kot izhaja iz osemnajste uvodne izjave Direktive 2003/15, nadomeščen.

      Ker sta točki 1 in točka 2 člena 1 Direktive 2003/15 neločljivo povezani, bi delna razveljavitev, ki jo predlaga država članica,
         objektivno spremenila samo bistvo določb, ki jih je sprejel zakonodajalec Skupnosti glede poskusov na živalih zaradi izdelave
         kozmetičnih izdelkov.

      (Glej točke od 12 do 16 ter 20 in 21.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 24. maja 2005(*)

      „Kozmetični izdelki – Poskusi na živalih – Direktiva 2003/15/ES – Delna razveljavitev – Člen 1, točka 2 – Neločljiva povezanost – Nedopustnost“
      V zadevi C-244/03,
      zaradi ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES, vložene 3. junija 2003,
      Francoska republika, ki so jo sprva zastopali F. Alabrune, C. Lemaire in G. de Bergues, nato pa zadnjenavedeni, J.‑L. Florent in D. Petrausch,
         zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropskemu parlamentu, ki sta ga sprva zastopala J. L. Rufas Quintana in M. Moore, nato pa zadnjenavedeni in K. Bradley, zastopniki, z naslovom
         za vročanje v Luxembourgu,

      in
      Svetu Evropske unije, ki ga zastopata J.‑P. Jacqué in M. C. Giorgi Fort, zastopnika,

      toženi stranki,
      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann in C. W. A. Timmermans, predsednika senatov, C. Gulmann, A. La Pergola, J.‑P. Puissochet,
         R. Schintgen, K. Schiemann (poročevalec), J. Makarczyk, P. Kūris, U. Lõhmus, E. Levits in A. Ó. Caoimh, sodniki,

      generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed,
      sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. januarja 2005,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 17. marca 2005
      izreka naslednjo
               Sodbo
      1       Francoska republika s tožbo zahteva razveljavitev člena 1, točka 2, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2003/15/ES z
         dne 27. februarja 2003 o spremembi Direktive Sveta 76/768/EGS o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kozmetičnimi
         izdelki (UL L 66, str. 26), ker ta določba v zadnje navedeno direktivo uvaja člen 4a, (v nadaljevanju: izpodbijana določba).

      2       Navedeni člen 4a (v nadaljevanju: sporna določba) določa:
      „1.      Brez poseganja v splošne obveznosti, ki izhajajo iz člena 2, države članice prepovejo:
      a)       dajanje v promet kozmetičnih izdelkov, pri katerih se je končna formulacija zaradi izpolnjevanja zahtev te direktive preskušala
         na živalih z metodo, ki ni alternativna metoda, potem ko je taka alternativna metoda že bila znanstveno potrjena in sprejeta
         na ravni Skupnosti z obveznim upoštevanjem razvoja znanstvenega potrjevanja znotraj OECD;

      b)      dajanje v promet kozmetičnih izdelkov, ki vsebujejo sestavine ali kombinacije sestavin, ki so se zaradi izpolnjevanja zahtev
         te direktive preskušale na živalih z metodo, ki ni alternativna metoda, potem ko je taka alternativna metoda že bila znanstveno
         potrjena in sprejeta na ravni Skupnosti z obveznim upoštevanjem razvoja znanstvenega potrjevanja znotraj OECD;

      c)      izvajanje preskusov končnih kozmetičnih izdelkov na živalih na svojem ozemlju zaradi izpolnjevanja zahtev te direktive;
      d)      izvajanje preskušanja sestavin ali kombinacij sestavin na živalih zaradi izpolnjevanja zahtev te direktive na svojem ozemlju,
         najpozneje do datuma, ko se zahteva, da se taki preskusi nadomestijo z eno ali več znanstveno potrjenimi alternativnimi metodami,
         navedenimi v Prilogi V k Direktivi Sveta 67/548/EGS z dne 27. junija 1967 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi
         z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi […] ali v Prilogi IX k tej direktivi.

      Najpozneje do 11. septembra 2004 Komisija v skladu s postopkom iz člena 10(2) in po posvetovanju z Znanstvenim odborom za
         kozmetične izdelke in neprehrambne proizvode, ki so namenjeni potrošnikom (SCCNFP), pripravi vsebino Priloge IX.

      2.      Komisija po posvetovanju s SCCNFP in Evropskim centrom za validacijo alternativnih metod (ECVAM) in z obveznim upoštevanjem
         razvoja znanstvenega potrjevanja znotraj OECD določi časovne razporede za uresničevanje določb iz odstavka 1(a), (b) in (d),
         vključno z roki za postopno opuščanje različnih preskusov. Časovni razporedi se dajo na voljo javnosti najpozneje do 11. septembra
         2004 in se pošljejo Evropskemu parlamentu in Svetu. V zvezi z odstavkom 1(a), (b) in (d) se obdobje izvajanja omeji na največ
         šest let po začetku veljavnosti Direktive 2003/15/ES.

      (2.1) V zvezi s preskusi glede strupenosti pri večkratnih odmerkih, strupenosti za razmnoževanje in toksikokinetike, za katere se
         druge možnosti še ne obravnavajo, se obdobje izvajanja odstavka 1(a) in (b) omeji na največ 10 let po začetku veljavnosti
         Direktive 2003/15/ES.

      (2.2) Komisija podrobno preuči možne tehnične težave pri izvajanju prepovedi v zvezi s preskusi, zlasti tistimi v zvezi s strupenostjo
         pri večkratnih odmerkih, strupenostjo za razmnoževanje in toksikokinetiko, za katere se druge možnosti še ne obravnavajo.
         Informacije o začasnih in končnih rezultatih teh preučevanj naj bodo sestavni del letnih poročil, predloženih na podlagi člena
         9.

      Na podlagi teh letnih poročil in po posvetovanju s subjekti, navedenimi v odstavku 2, se časovni razporedi, pripravljeni v
         skladu z odstavkom 2, lahko prilagajajo v okviru skrajnega roka 6 let, kakor je navedeno v odstavku 2, ali 10 let, kakor je
         navedeno v odstavku 2.1.

      (2.3) Komisija preuči napredek in skladnost z roki kot tudi vse možne tehnične težave pri izpolnjevanju prepovedi. Informacije o
         začasnih ali končnih rezultatih preučevanj Komisije so del letnih poročil, predloženih na podlagi člena 9. Če zaključki teh
         preučevanj, vsaj dve leti pred koncem najdaljšega časovnega obdobja, navedenega v odstavku 2.1, pokažejo, da se zaradi tehničnih
         razlogov eden ali več preskusov, navedenih v odstavku 2.1, še ne bo razvil in ne bo znanstveno potrjen pred iztekom časovnega
         obdobja, navedenega v odstavku 2.1, Komisija obvesti Evropski parlament in Svet in predloži zakonodajni predlog v skladu s
         členom 251 Pogodbe.

      (2.4) V izjemnih okoliščinah, kadar se pojavijo resni pomisleki v zvezi z varnostjo obstoječe kozmetične sestavine, država članica
         od Komisije lahko zahteva, da odobri odstopanje od odstavka 1. V zahtevo se vključi ocena položaja in se navedejo potrebni
         ukrepi. Na tej podlagi lahko Komisija po posvetovanju s SCCNFP in z utemeljeno odločitvijo odobri odstopanje v skladu s postopkom
         iz člena 10(2). Ta odobritev določa pogoje, povezane s tem odstopanjem, glede posebnih ciljev, trajanja in poročanja o rezultatih.

      Odstopanje se odobri, samo če:
      a)      je sestavina v široki uporabi in je ni mogoče nadomestiti z drugo sestavino, ki bi lahko imela podobno funkcijo;
      b)      če se dokazuje poseben problem zdravja ljudi in je opravljanje preskusov na živalih upravičeno, ter ga potrjuje podroben raziskovalni
         protokol, ki se predlaga kot osnova za oceno.

      […]“
      3       Člen 1, točka 1, Direktive 2003/15 določa črtanje člena 4(1)(i) Direktive 76/768. Navedeni člen 4(1)(i), ki ga je v zadnje
         navedeno direktivo uvedla direktiva Sveta 93/35/EGS z dne 14. junija 1993 o šesti spremembi Direktive 76/768/EGS (UL L 151,
         str. 32), je določal:

      „Brez poseganja v splošne obveznosti iz člena 2 države članice prepovedo trženje kozmetičnih izdelkov, ki vsebujejo:
      […]
      (i)      sestavine ali kombinacije sestavin, ki so bile preskušene na živalih po 1. januarju 1998, da bi bile v skladu z zahtevami
         te direktive.

      Če ni bilo dovolj napredka pri razvijanju zadovoljivih metod, ki bi nadomestile poskuse na živalih, zlasti v primerih, v katerih,
         ob upoštevanju smernic OECD za preskuse toksičnosti, za alternativne preskusne metode kljub vsem razumnim prizadevanjem ni
         bilo znanstvene potrditve, da omogočajo enako raven varstva potrošnika, Komisija do 1. januarja 1997 predloži osnutek ukrepov
         za odlog datuma uveljavitve te določbe za ustrezno obdobje, nikakor pa ne za manj kakor dve leti, v skladu s postopkom, predpisanim
         v členu 10. […]

      […]“
      4       Datum uporabe te zadnjenavedene določbe je bil z Direktivo Komisije 97/18/ES z dne 17. aprila 1997 (UL L 114, str. 43) in
         Direktivo Komisije 2000/41/ES z dne 19. junija 2000 (UL L 145, str. 25) prestavljen najprej na 30. junij 2000, nato pa na
         30. junij 2002.

      5       V skladu z osemnajsto uvodno izjavo Direktive 2003/15 „[se] [d]oločbe Direktive 93/35/EGS o prepovedi trženja kozmetičnih
         izdelkov, ki vsebujejo sestavine ali kombinacije sestavin, preskušene na živalih, […] nadomestijo z določbami te direktive.
         Zaradi pravne varnosti pa je primerno uporabiti člen 1(1) te direktive z učinkom od 1. julija 2002, pri čemer se v celoti
         upošteva načelo upravičenih pričakovanj“.

      6       Člen 4(2) Direktive 2003/15 določa, da se člen 1, točka 1, uporablja od 1. julija 2002.
       Tožba
      7       Francoska republika tožbo utemeljuje s petimi tožbenimi razlogi. V glavnem navaja, da sporna določba krši načelo pravne varnosti.
         Podredno trdi, da navedena določba krši pravico do svobodnega opravljanja poklicne dejavnosti kot tudi načelo sorazmernosti,
         previdnostno načelo in načelo prepovedi diskriminacije. V preostalem predlaga, naj se toženima strankama naloži plačilo stroškov.

      8       Parlament in Svet izpodbijata dopustnost in utemeljenost tožbe in predlagata, naj se ta zavrže oziroma zavrne in naj se tožeči
         stranki naloži plačilo stroškov.

      9       Po mnenju Parlamenta naj bi bil člen 1 Direktive 2003/15, ki v točki 1 določa črtanje prepovedi trženja, ki jo je do tedaj
         določal člen 4(1)(i) Direktive 76/768, v točki 2 pa nadomestitev navedene prepovedi s sistemom prepovedi, ki ga uvaja sporna
         določba, neločljiva celota. Ugoditev predlogu tožeče stranke za delno razveljavitev bi povzročila, da bi zakonodajno funkcijo
         dobila sodna oblast. Glede tega Parlament poudarja, da je del Direktive 2003/15, ki se nanaša na poskuse na živalih, rezultat
         splošnega dogovora, doseženega v okviru Spravnega odbora ob koncu posebej težkih in občutljivih razprav med Svetom, Komisijo
         in njim samim. Upoštevajoč zlasti pravno ozadje, v katero sodi izpodbijana določba, naj bi bilo očitno, da člen 1, točka 1,
         Direktive 2003/15 ne bi bil nikdar sprejet brez sočasnega sprejetja sporne določbe, tako da naj bi bili ti določbi neločljiva
         celota.

      10     Med obravnavo je Svet navedel, da se strinja s stališčem Parlamenta, da predlog delne razveljavitve ni mogoč. Meni, da bi
         taka razveljavitev dejansko škodovala bistvu Direktive 2003/15 in bistvenim ciljem, ki jih je zasledoval zakonodajalec Skupnosti,
         ker bi vodila do sistema, ki bi v vseh točkah nasprotoval tem ciljem.

      11     Francoska vlada trdi, da je izpodbijana določba ločljiva od drugih določb Direktive 2003/15, ki bodo še naprej ustvarjale
         pravne učinke. Take bi bile določbe te direktive v zvezi z varnostjo kozmetičnih izdelkov in obveščenostjo potrošnikov in
         njen člen 1, točka 1, ki določa črtanje člena 4(1)(i) Direktive 76/768, z nastopom učinkov 30. junija 2002.

      12     Glede tega je treba opozoriti, da je, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, delna razveljavitev akta Skupnosti možna samo,
         kadar so elementi, katerih razveljavitev se zahteva, ločljivi od preostalega akta (glej zlasti sodbe z dne 10. decembra 2002
         v zadevi Komisija proti Svetu, C-29/99, Recueil, str. I‑11221, točki 45 in 46; z dne 21. januarja 2003 v zadevi Komisija proti
         Parlamentu in Svetu, C-378/00, Recueil, str. I‑937, točka 30, in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Nemčija proti Komisiji,
         C-239/01, Recueil, str. I‑10333, točka 33).

      13     Ravno tako je Sodišče že večkrat presodilo, da tej zahtevi po ločljivosti ni zadoščeno, če bi bila posledica delne razveljavitve
         akta sprememba njegovega bistva (sodba z dne 31. marca 1998 v zadevi Francija in drugi proti Komisiji, C‑68/94 in C-30/95,
         Recueil, str. I-1375, točka 257; zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Svetu, točka 46, in Nemčija proti Komisiji, točka 34).

      14     Kot opozarja francoska vlada, je Sodišče glede neke izvedbene uredbe, ki jo je sprejela Komisija, res razsodilo, da je vprašanje,
         ali bi delna razveljavitev spremenila bistvo izpodbijanega akta, objektivno in ne subjektivno merilo, vezano na politično
         voljo organa, ki je sprejel sporni akt (zgoraj navedena sodba Nemčija proti Komisiji, točka 37).

      15     Vendar je v tej zadevi treba ugotoviti, da bi razveljavitev izpodbijane določbe ob nadaljnjem obstoju člena 1, točka 1, Direktive
         2003/15 objektivno spremenila samo bistvo določb, ki jih je sprejel zakonodajalec Skupnosti glede poskusov na živalih zaradi
         izdelave kozmetičnih izdelkov, pri čemer so te določbe ena od poglavitnih osi navedene direktive.

      16     Kot izhaja iz osemnajste uvodne izjave Direktive 2003/15, je namreč namen sporne določbe, katere razlogi za sprejetje so izpostavljeni
         v prvih desetih uvodnih izjavah navedene direktive, „nadomestitev“ člena 4(1)(i) Direktive 76/768.

      17     Kot je pravilno poudaril Parlament, ti določbi ne bi mogli obstajati sočasno, saj imata deloma isti predmet, in sicer določiti
         pogoje za prepoved trženja kozmetičnih izdelkov, ki vsebujejo sestavine ali kombinacije sestavin, ki so se preizkušale na
         živalih. Črtanje prejšnje določbe v tem primeru nastopi kot posledica sprejetja nove, kar določa osemnajsta uvodna izjava
         Direktive 2003/15.

      18     Razen tega je vez, ki obstaja med sporno določbo in določbo, ki jo ta nadomešča, poudarjena tudi v četrti uvodni izjavi Direktive
         2003/15, v skladu s katero „[je v] skladu z Direktivo 86/609/EGS in z Direktivo 93/35/EGS […] bistveno, da se sledi cilju,
         s katerim se odpravijo poskusi na živalih za preizkušanje kozmetičnih izdelkov, in da prepoved takih poskusov začne veljati
         na ozemlju držav članic“.

      19     V teh razmerah je treba ugotoviti, da sta uvedba sporne določbe v Direktivo 76/768 in črtanje njenega člena 4(1)(i) neločljiva
         celota.

      20     Izpodbijana določba je torej neločljivo povezana s členom 1, točka 1, Direktive 2003/15, iz česar izhaja, da delna razveljavitev,
         ki jo predlaga tožeča stranka, ni mogoča.

      21     Ker tožeča stranka ni predlagala, čeprav podredno, razveljavitve navedenega člena 1, točka 1, in ker je poleg tega v repliki
         poudarila in med obravnavo opozorila, da naj bi bil zanjo tak predlog brez pomena in da ne želi razveljavitve te določbe,
         je treba ugotoviti, da je tožba nedopustna (glej zgoraj navedene sodbe Komisija proti Svetu, točke od 45 do 51, Komisija proti
         Parlamentu in Svetu, točki 29 in 30, in Nemčija proti Komisiji, točke od 33 do 38).

       Stroški
      22     V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Parlament in Svet
         sta predlagala, naj se Francoski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo
         stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Tožba se zavrže.
      2)      Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča z dne 22. januarja 2002. # Canal Satélite Digital SL proti Adminstración General del Estado, ob udeležbi Distribuidora de Televisión Digital SA (DTS). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal Supremo - Španija. # Zadeva C-390/99.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 8. junija 2000. # Commissioners of Customs and Excise proti Midland Bank plc. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: High Court of Justice, Queen's Bench Division (Divisional Court) - Združeno kraljestvo. # Davek na dodano vrednost. # Zadeva C-98/98.