Sodba Sodišča z dne 19. marca 1964. # M.K.H. Unger, poročeni R. Hoekstra proti Bestuur der Bedrijfsvereniging voor Detailhandel en Ambachten te Utrecht. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Centrale Raad van Beroep - Nizozemska. # Zadeva 75-63.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 30. novembra 2009. # Roberto Ridolfi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Javni uslužbenci - Uradniki. # Zadeva F-3/09.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
      (prvi senat)
      z dne 30. novembra 2009
      Zadeva F-3/09
      Roberto Ridolfi
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javni uslužbenci – Uradniki – Uradniki, napoteni v tretjo državo – Povečan dodatek za šolanje – Prerazporeditev na sedež – Ponovno usposabljanje – Običajna doba napotitve – Člena 3 in 15 Priloge X h Kadrovskim predpisom“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero R. Ridolfi predlaga razglasitev ničnosti zlasti, po eni strani,
         odločbe Komisije z dne 5. marca 2008, s katero je bilo zavrnjeno, da se mu od 24. oktobra 2007, to je datuma njegove prerazporeditve
         na sedež po obdobju služenja v tretji državi, prizna pravica do ponovnega usposabljanja, določena v členu 3 Priloge X h Kadrovskim
         predpisom, in, po drugi strani, obvestila Komisije z dne 12. decembra 2008, s katerim je bilo odrejeno vračilo povečanja dodatka
         za šolanje, dodeljenega tožeči stranki na podlagi člena 15 Priloge X h Kadrovskim predpisom, za obdobje od 24. oktobra 2007
         do 31. decembra 2007.

      Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Razporeditev – Premestitev
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 7(1))
      2.      Uradniki – Enako obravnavanje – Ugodnosti, dodeljene ob prerazporeditvi na sedež Komisije po izpolnitvi običajne dobe napotitve
            v tretji državi
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga X, člena 3 in 15)
      1.      Premestitev v interesu službe ne izključuje, da pristojni organi upoštevajo osebne želje zadevnih oseb, zlasti da bi jim omogočili
         premagati njihove osebne težave. Ker je učinkovitost vsakega uradnika odvisna od njegovega osebnega razvoja in na podlagi
         dolžnosti skrbnega ravnanja Evropskih skupnosti v zvezi z njihovimi uradniki, interes službe nujno vključuje upoštevanje osebnih
         težav, ki jih navedejo uradniki. Če bi uradniku, ki je bil prerazporejen na svojo izrecno zahtevo in iz osebnih razlogov,
         omogočili, da ne prizna tega dejstva in da svojo prerazporeditev pripiše zgolj potrebam službe, bi to privedlo do napačnega
         ločevanja interesa službe in osebnega položaja uradnika, ki sta neločljivo povezana.

      (Glej točko 47.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 9. november 1978, Verhaaf proti Komisiji, 140/77, Recueil, str. 2117, točki 11 in 12.
      2.      Načelo enakega obravnavanja prepoveduje zlasti, da bi se primerljivi položaji obravnavali različno ali da bi se različni položaji
         obravnavali enako, razen če je tako različno ali enako obravnavanje, odvisno od primera, objektivno utemeljeno. Enako velja
         za načelo prepovedi diskriminacije, ki je samo poseben izraz splošnega načela enakosti in skupaj z njim pomeni eno od temeljnih
         pravic prava Skupnosti, katerega spoštovanje zagotavlja Sodišče. Načelo sorazmernosti pa zahteva, da dejanja institucij Skupnosti
         ne prekoračijo meja tega, kar je primerno in nujno za uresničitev zastavljenega cilja.

      Vendar če se je zakonodajalec Skupnosti v okviru svoje diskrecijske pravice odločil uvesti pravico do ponovnega usposabljanja,
         to je začasne prerazporeditve uradnika, napotenega v tretjo državo, z njegovo zaposlitvijo na sedež Komisije ali kateri koli
         drug kraj razporeditve v Skupnosti, ima še toliko bolj široko diskrecijsko pravico pri določitvi pogojev in pravil take pravice.
         Zato je treba zgoraj navedena načela razlagati z vidika te široke diskrecijske pravice in ob upoštevanju potrebe po izvajanju
         odločitve zakonodajalca na področju kadrovske politike.

      Na takem področju sodišče Skupnosti v zvezi z načelom enakosti in načelom prepovedi diskriminacije preveri samo, ali ni zadevna
         institucija izvedla samovoljnega razlikovanja ali razlikovanja, ki je očitno neustrezno glede na zastavljeni cilj, ter v zvezi
         z načelom sorazmernosti preveri, ali ni sprejeti ukrep očitno neprimeren glede na zastavljeni cilj.

      Glede na osebne ali družinske nevšečnosti in omejitve, ki jih za uradnike lahko povzroči napotitev v tretjo državo, ni mogoče
         trditi, da je položaj uradnikov, ki izpolnijo običajno dobo napotitve v tretji državi, primerljiv s položajem uradnikov, ki
         tretjo državo zapustijo pred koncem takega obdobja, zlasti če jo zapustijo na svojo zahtevo. Enako velja, če se položaj uradnikov
         presoja ob upoštevanju potreb javne službe Skupnosti, zlasti potreb po trajanju in kontinuiteti službe, ter proračunskih omejitev;
         treba je priznati, da so take potrebe bolje izpolnjene v primeru izpolnitve običajne dobe napotitve v tretji državi kot v
         primeru predčasnega odhoda.

      Ker položaj uradnikov, ki izpolnijo običajno dobo napotitve v tretji državi, ni primerljiv s položajem uradnikov, ki take
         dobe ne izpolnijo, iz tega izhaja, da je razen v primeru nasprotne objektivne utemeljitve razlikovanje med tema kategorijama
         uradnikov ne samo upravičeno, ampak celo nujno.

      V takih okoliščinah lahko zakonodajalec Skupnosti svobodno pridrži nekatere ugodnosti uradnikom, ki izpolnijo običajno dobo
         napotitve v tretji državi, in prav tako lahko ob upoštevanju načela sorazmernosti svobodno določi te ugodnosti, kot je to
         storil z uvedbo ponovnih usposabljanj in nadaljnjega izplačevanja povečanega dodatka za šolanje. Ker uradnik, prerazporejen
         na sedež brez pravice do ponovnega usposabljanja, izgubi samo povečanje dodatka za šolanje, ki je dodeljeno uradnikom, prerazporejenim
         s pravico do ponovnega usposabljanja, in ne pravice do dodatka za šolanje, to razlikovanje nikakor ni nesorazmerno glede na
         njegov cilj.

      (Glej točke 50, 51 in od 53 do 57.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 20. februar 1979, Buitoni, 122/78, Recueil, str. 677, točki 16 in 20; 23. februar 1983, Fromançais, 66/82, Recueil,
         str. 395, točka 8; 17. maj 1984, Denkavit Nederland, 15/83, Recueil, str. 2171, točka 25; 11. marec 1987, Rau Lebensmittelwerke in
         drugi proti Komisiji, 279/84, 280/84, 285/84 in 286/84, Recueil, str. 1069, točka 34; 11. julij 1989, Schräder HS Kraftfutter,
         265/87, Recueil, str. 2237, točka 22; 26. junij 1990, Zardi, C‑8/89, Recueil, str. I‑2515, točka 10; 5. maj 1998, National
         Farmers’ Union in drugi, C‑157/96, Recueil, str. I‑2211, točka 60;

      Sodišče prve stopnje: 30. september 1998, Losch proti Sodišču, T‑13/97, RecFP, str. I‑A‑543 in II‑1633, točke 113, 121 in 122;
         30. september 1998, Busacca in drugi proti Računskemu sodišču, T‑164/97, RecFP, str. I‑A‑565 in II‑1699, točke 49, 58 in 59;
         6. julij 1999, Séché proti Komisiji, T‑112/96 in T‑115/96, RecFP, str. I‑A‑115 in II‑623, točki 127 in 132; 27. september 2002,
         Tideland Signal proti Komisiji, T‑211/02, Recueil, str. II‑3781, točka 39; 8. januar 2003, Hirsch in drugi proti ECB, T‑94/01,
         T‑152/01 in T‑286/01, RecFP, str. I‑A‑1 in II‑27, točka 51; 13. april 2005, Verein für Konsumenteninformation proti Komisiji,
         T‑2/03, ZOdl., str. II‑1121, točka 99; 13. september 2006, Sinaga proti Komisiji, T‑217/99, T‑321/00 in T‑222/01, neobjavljena
         v ZOdl., točka 144;

      Sodišče za uslužbence: 23. januar 2007, Chassagne proti Komisiji, F‑43/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑27 in II‑A‑1‑139, točka 55,
         točka 59 in navedena sodna praksa ter točka 61; 28. april 2009, Balieu-Steinmetz in Noworyta proti Parlamentu, F‑115/07, še
         neobjavljena v ZOdl. JU, točka 26 in navedena sodna praksa.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 23. aprila 2009. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Svoboda ustanavljanja - Prosti pretok kapitala - Neposredno obdavčenje - Obdavčitev dividend iz naslova delnic družb - Davčna stopnja za osebne družbe. # Zadeva C-406/07.

text:
      Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 23. aprila 2009 – Komisija proti Grčiji
      (Zadeva C-406/07)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Svoboda ustanavljanja – Prosti pretok kapitala – Neposredno obdavčenje – Obdavčitev dividend iz naslova delnic družb – Davčna stopnja za osebne družbe“
      1.                     Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Prosti pretok kapitala – Določbe Pogodbe – Področje uporabe (člena 43 ES in
            56 ES) (Glej točko 22.)
      2.                     Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Prosti pretok kapitala – Davčna zakonodaja – Davek od dohodkov pravnih oseb
            (člena 43 ES in 56 ES; sporazum EGP, člena 31 in 40) (Glej točke od 25 do 28 in izrek.)
      3.                     Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja (člen 43 ES; sporazum EGP, člen 40) (Glej točke od 39 do 43
            in izrek.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 43 ES in 56 ES – Nacionalna ureditev, ki določa davčno oprostitev le za dividende,
                  ki jih razdelijo domače družbe, ne pa tudi za dividende, ki jih razdelijo družbe s sedežem v drugi državi članici.

            Izrek

                  1)

                  	Helenska republika s tem, da za dividende tujih družb uporablja manj ugoden davčni sistem kot za dividende domačih družb,
                     ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 56 ES ter iz ustreznih členov Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne
                     2. maja 1992, in sicer členov 31 in 40.

                  	Helenska republika s tem, da ohranja v veljavi določbe zakonika o davku na dobiček (zakon št. 2238/1994, kakor je bil spremenjen
                     z zakonom št. 3296/2004), na podlagi katerega so tuje osebne družbe v Grčiji obdavčene višje kot domače, ni izpolnila obveznosti
                     iz člena 43 ES in člena 31 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru.

                  2)

                  	Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 29. aprila 2010. # Smit Reizen BV proti Minister van Verkeer en Waterstaat. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Raad van State - Nizozemska. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Uredbi (EGS) št. 3820/85 in 3821/85 - Cestni promet - Obveznost zapisovanja - Čas počitka in čas vseh drugih delovnih aktivnosti - Čas, potreben za pot do kraja prevzema z nadzorno napravo opremljenega vozila - Pojem ‚operativni center‘. # Zadeva C-124/09.

text:
      Zadeva C-124/09
      Smit Reizen BV
      proti
      Minister van Verkeer en Waterstaat
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State)
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Uredbi (EGS) št. 3820/85 in št. 3821/85 – Cestni promet – Obveznost zapisovanja – Čas počitka in čas vseh drugih delovnih aktivnosti – Čas, potreben za pot do kraja prevzema z nadzorno napravo opremljenega vozila – Pojem ‚operativni center‘“
      Povzetek sodbe
      1.        Promet – Cestni promet – Socialne določbe – Delovni čas, ki ni čas vožnje – Čas počitka
      (uredbi Sveta št. 3820/85, člena 1, točka 5, in 8(3) in (6), ter št. 3821/85, člen 15)
      2.        Promet – Cestni promet – Socialne določbe – Delovni čas, ki ni čas vožnje – Čas počitka
      (uredbi Sveta št. 3820/85, člena 1, točka 5, in 8(7), ter št. 3821/85, člen 15)
      1.        Pojem operativnega centra, ki je naveden v točki 21 in naslednjih sodbe Skills Motor Coaches in drugi (C-297/99), je treba
         – ko je treba glede na določbe Uredbe št. 3820/85 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in
         Uredbe št. 3821/85 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu opredeliti čas, ki ga porabi voznik za pot od svojega
         bivališča do kraja, kjer prevzame s tahografom opremljeno vozilo – opredeliti kot konkretni navezni kraj voznika, to je kraj
         prevoznega podjetja, v katerem voznik – v okviru običajnega opravljanja službe in ne da bi pri tem izvrševal posebna delodajalčeva
         navodila – redno začne opravljati svojo službo in kamor se vrne ob koncu službe.

      (Glej točki 20 in 31 ter točko 1 izreka.)
      2.        To, da se voznik sam pelje na kraj, kjer mora prevzeti s tahografom opremljeno vozilo, ali pa ga na ta kraj pripelje nekdo
         drug, ne vpliva na opredelitev časa prevoza glede na pojem počitka v smislu člena 1, točka 5, Uredbe št. 3820/85 o usklajevanju
         določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom.

      Člen 8(7) te uredbe namreč po eni strani pogojuje možnost voznika, da preživi svoj dnevni čas počitka v vozilu s tem, da je
         vozilo opremljeno z ležiščem in da miruje. Po drugi strani pa bi bilo razlikovanje med položaji glede na to, ali je voznik
         vozila, ki je namenjeno na kraj prevzema s tahografom opremljenega vozila, tisti, ki bo ob prihodu moral voziti to s tahografom
         opremljeno vozilo, ali pa ne, v nasprotju s ciljem varnosti v cestnem prometu. Utrujenost voznika, ki bi lahko ogrozila uresničitev
         tega cilja, je lahko posledica ne le same vožnje vozila, ampak tudi okoliščin, v katerih poteka prevoz.

      (Glej točke od 33 do 35 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 29. aprila 2010(*)

      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Uredbi (EGS) št. 3820/85 in 3821/85 – Cestni promet – Obveznost zapisovanja – Čas počitka in čas vseh drugih delovnih aktivnosti – Čas, potreben za pot do kraja prevzema z nadzorno napravo opremljenega vozila – Pojem ‚operativni center‘“
      V zadevi C‑124/09,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska)
         z odločbo z dne 25. marca 2009, ki je prispela na Sodišče 3. aprila 2009, v postopku

      Smit Reizen BV
      proti
      Minister van Verkeer en Waterstaat,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, R. Silva de Lapuerta, sodnica, G. Arestis, J. Malenovský in T. von Danwitz (poročevalec),
         sodniki,

      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: M.-A. Gaudissart, vodja oddelka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 28. januarja 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Smit Reizen BV P. Mommers, odvetnik,
      –        za nizozemsko vlado C. Wissels, B. Koopman in Y. de Vries, zastopniki,
      –        za italijansko vlado G. Palmieri, zastopnica, skupaj z M. Russo, avvocato dello Stato,
      –        za vlado Združenega kraljestva L. Seeboruth, zastopnik,
      –        za Evropsko komisijo W. Roels in N. Yerrell, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago pojma „operativni center“, ki je naveden v točki 21 in naslednjih
         sodbe Sodišča z dne 18. januarja 2001 v zadevi Skills Motor Coaches in drugi (C-297/99, Recueil, str. I-573), in člena 1,
         točka 5, Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 z dne 20. decembra 1985 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim
         prometom (UL L 370, str. 1).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Smit Reizen BV (v nadaljevanju: Smit Reizen) in Minister van Verkeer en
         Waterstaat (minister za promet in plovne poti, v nadaljevanju: minister) glede globe, ki je bila naložena družbi Smit Reizen
         zaradi kršitve določb o času počitka voznikov.

       Pravni okvir
       Pravo Unije
       Uredba št. 3820/85
      3        V uvodni izjavi 1 Uredbe št. 3820/85 je navedeno:

      „ker je za cestni prevoz socialna zakonodaja Skupnosti […] namenjena uskladitvi pogojev konkurence med načini prevoza v notranjem
         prometu, zlasti glede na cestni sektor, ter izboljšanju pogojev dela in varnosti v cestnem prometu, in ker je treba napredek
         na tem področju nadzorovati in razširiti, in ker je vseeno treba zagotoviti večjo prožnost določb dane uredbe ne da bi razvrednotili
         njihove cilje.“

      4        V skladu z uvodno izjavo 15 te iste uredbe „bo daljši vozni dan skupaj s krajšim voznim časom v dvotedenskem obdobju verjetno
         olajšal upravljanje prevoznih podjetij in prispeval k socialnemu napredku.“

      5        Člen 1 navedene uredbe določa:

      „V tej uredbi
      […]
      3)      ‚voznik‘ pomeni vsako osebo, ki sama vozi vozilo, četudi le za krajši čas, ali je v vozilu, da je po potrebi na voljo za vožnjo;
      […]
      5)      ‚počitek‘ pomeni vsako neprekinjeno obdobje, ki traja vsaj eno uro, v katerem lahko voznik svobodno razpolaga s svojim časom;
      […]“
      6        Člen 8 Uredbe št. 3820/85, ki spada v oddelek V te uredbe in je naslovljen „Odmori in čas počitka“, določa:

      „1.      V vsakem obdobju 24 ur ima voznik dnevni čas počitka vsaj 11 zaporednih ur, ki se lahko skrajšajo na najmanj devet zaporednih
         ur ne več kot trikrat na teden v vsakem tednu, pod pogojem, da se odobri enakovredni čas počitka kot nadomestilo pred koncem
         naslednjega tedna.

      V dneh, ko se počitek ne skrajša v skladu s prvim pododstavkom, se lahko izkoristi v dveh ali treh ločenih obdobjih v 24-urnem
         obdobju, pri čemer mora biti eno obdobje dolgo vsaj osem zaporednih ur. V tem primeru se lahko najkrajši čas počitka podaljša
         na 12 ur.

      2.      V vsakem obdobju 30 ur, v katerem sta v vozilu vsaj dva voznika, ima vsak voznik čas počitka, ki ni krajši od osem zaporednih
         ur.

      3.      V vsakem tednu se eden od časov počitka iz odstavkov 1 in 2 podaljša s tedenskim počitkom na skupaj 45 zaporednih ur. Ta čas
         počitka se lahko skrajša na najmanj 36 zaporednih ur, če ga voznik vzame v kraju, kjer je vozilo navadno stacionirano ali
         kjer je stacioniran voznik, ali na najmanj 24 zaporednih ur, če voznik počiva drugje. Vsako skrajšanje se nadomesti z enako
         dolgim počitkom v enem kosu pred koncem tretjega tedna po zadevnem tednu.

      […]
      6.      Vsak počitek, ki je nadomestilo za zmanjšanje dnevnega in/ali tedenskega časa počitka, je treba prišteti k drugemu počitku,
         ki traja vsaj osem ur in se odobri na zahtevo zadevne osebe, voznik pa ga izkoristi na kraju, kjer parkira vozilo, ali tam,
         kjer je voznik stacioniran.

      7.      Dnevni čas počitka lahko voznik preživi v vozilu, če je opremljeno z ležiščem in če vozilo miruje.“
       Uredba (EGS) št. 3821/85
      7        Uredba Sveta (EGS) 3821/85 z dne 20. decembra 1985 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu (UL L 370, str. 8), kakor
         je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 432/2004 z dne 5. marca 2004 (UL L 71, str. 3, v nadaljevanju: Uredba št. 3821/85),
         določa, da se nadzor nad upoštevanjem določb Uredbe (EGS) št. 3820/85 zagotovi z uporabo nadzorne naprave, ki omogoča zapis
         „časovnih obdobij“, določenih v zadnjenavedeni uredbi.

      8        Člen 2 Uredbe št. 3821/85 določa, da se za namene te uredbe uporabljajo tudi opredelitve pojmov, ki jih določa člen 1 Uredbe
         št. 3820/85.

      9        Člen 15(2) in (3) Uredbe št. 3821/85 določa:

      „2.      Vozniki morajo uporabljati tahografske vložke za vsak dan vožnje od prevzema vozila dalje. Tahografski vložek se ne odvzame
         pred koncem delovnega dneva, razen če je odvzem drugače dovoljen. Tahografski vložek se ne sme uporabljati daljše obdobje
         od tistega, za katerega je namenjen.

      […]
      3.      Vozniki:
      […]
      –        upravljajo preklopne mehanizme, ki omogočajo ločen in razločen zapis naslednjih časovnih obdobij:
      a)      pod oznako […]: čas vožnje;
      b)      pod oznako […]: čas vseh drugih delovnih aktivnosti;
      c)      pod oznako […]: čas razpoložljivosti, […]
      –        […]
      d)      pod oznako […]: čas odmora med delom in dnevnega počitka.“
       Nacionalna ureditev
      10      Odredba o delovnem času v prevoznem sektorju (Arbeidstijdenbesluit vervoer, v nadaljevanju: Atbv) izvaja Uredbo št. 3820/85.
         Člen 2.5:1(4) Atbv je v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v glavni stvari, določal, da mora voznik ravnati
         v skladu s členoma 8 in 9 navedene uredbe.

      11      V skladu s členom 8:1(1) Atbv se nespoštovanje člena 2.5:1(4) kaznuje z globo.

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      12      Družba Smit Reizen je podjetje za prevoz oseb z avtobusom, ki ima sedež v Harderwijku (Nizozemska). Za organizatorja potovanj,
         v obravnavanem primeru je to družba Solmar Tours, opravlja redne povratne prevoze v Španijo; kraj odhoda in prihoda je mesto
         Maarheeze (Nizozemska), ki je od Harderwijka oddaljeno približno dve uri vožnje. Družba Solmar Tours je lastnica zemljišča,
         na katerem je navedeni kraj odhoda in prihoda, ter nepremičnine, ki stoji na tem zemljišču in katere del je v najemu družbe
         Smit Reizen.

      13      Štirikrat na teden se avtobusi odpravijo na povratno pot s kraja, ki je v mestu Maarheeze, in se na ta kraj vrnejo. V teh
         dneh je na tem kraju prisoten sodelavec družbe Smit Reizen, ki je zadolžen za organizacijo in za nadzor dokumentov voznikov,
         da bi pomagal pri prihodu in odhodu avtobusov. Prostori, ki jih ima v najemu družba Smit Reizen, so opremljeni z jedilnico,
         v kateri je avtomat za kavo, s televizijo, straniščem, tušem, z ležalniki za voznike in z rezervno opremo za avtobuse. V teh
         prostorih je tudi del uprave družbe Smit Reizen in pisarniška oprema, skupaj z diski tahografov, potrdili o opravljenem času
         voznikov in potniškimi spremnicami.

      14      Po mnenju predložitvenega sodišča je iz spisa v glavni stvari razvidno, da so se v času dejanskega stanja spora vozniki sami
         vozili iz kraja njihovega bivališča, to je iz Harderwijka in Drontena (Nizozemska), do kraja odhoda v Maarheezeju. Vendar
         pa naj bi direktor družbe Smit Reizen med obravnavo na tem sodišču navedel, da so voznike do kraja odhoda prevažali z minibusi.
         Nato sta dva voznika vozila v Španijo avtobus, ki je vozilo, pri katerem je uporaba tahografa obvezna.

      15      Minister je z odločbo z dne 14. junija 2006 naložil družbi Smit Reizen globo 2200 EUR, ker nekaj njihovih voznikov ni upoštevalo
         časa počitka, ki je določen v členu 2.5:1(4) Atbv v povezavi s členom 8(2) Uredbe št. 3820/85. Čas, ki ga zadevni vozniki
         porabijo za pot od njihovega bivališča do kraja odhoda v mestu Maarheeze, namreč ni bil upoštevan. Iz zgoraj navedene sodbe
         Skills Motor Coaches in drugi pa naj bi bilo razvidno, da bi moral biti ta čas zabeležen kot delovni čas, ker zgradbe v Maarheezeju
         ni mogoče obravnavati kot „operativni center“ družbe Smit Reizen.

      16      Minister je 5. decembra 2006 kot neutemeljeno zavrnil pritožbo, ki jo je 14. junija 2006 zoper njegovo odločbo vložila družba
         Smit Reizen.

      17      Rechtbank Zutphen je s sodbo z dne 9. aprila 2008 presodilo, da je tožba, ki jo je vložila družba Smit Reizen, utemeljena
         in razglasilo ničnost odločbe z dne 5. decembra 2006, s katero je bila zavrnjena pritožba navedene družbe, in razsodilo, da
         se učinki te odločbe v celoti ohranijo. Po mnenju tega sodišča je minister pravilno ugotovil, da je družba Smit Reizen kršila
         člen 2.5:1(4) Atbv. Vendar naj obrazložitev njegove odločbe ne bi bila pravilna. Za določitev obdobja 30 ur iz člena 8(2)
         Uredbe št. 3820/85 je namreč treba upoštevati ves čas, ki ga vozniki razumno potrebujejo za prihod do kraja, kjer prevzamejo
         s tahografom opremljeno vozilo, da bi začeli opravljati svojo službo, neodvisno od tega, ali je treba kraj, v katerem prevzamejo
         navedeno vozilo, obravnavati kot „operativni center“ ali pa ne.

      18      Družba Smit Reizen je pri predložitvenem sodišču vložila pritožbo zoper to sodbo, v kateri je navedla, da je Rechtbank Zutphen
         napačno razlagalo zgoraj navedeno sodbo Skills Motor Coaches in drugi.

      19      Ker je Raad van State menilo, da je rešitev spora o glavni stvari odvisna od razlage pojma „operativni center“, je prekinilo
         odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.      Kako je treba glede na člen 1, točka 5, Uredbe [št. 3820/85] in člen 15 Uredbe [št. 3821/85] razlagati pojem ,,operativni
         center“, ki je naveden v točki 21 in naslednjih sodbe [Skills Motor Coaches in drugi]?

      2.      Ali je za presojo vprašanja, ali gre za počitek v smislu člena 1, točka 5, Uredbe [št. 3820/85], pomembno, ali se zadevni
         voznik sam pripelje do kraja prevzema s tahografom opremljenega vozila ali pa ga tja pelje nekdo drug?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      20      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, kako je treba razlagati pojem ,,operativni center“, ki je naveden
         v točki 21 in naslednjih zgoraj navedene sodbe Skills Motor Coaches Ltd. in drugi, ko je treba glede na določbe uredb št.
         3820/85 in 3821/85 opredeliti čas, ki ga porabi voznik za pot od svojega bivališča do kraja, kjer prevzame s tahografom opremljeno
         vozilo.

      21      V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da je Sodišče v točki 23 zgoraj navedene sodbe Skills Motor Coaches in drugi presodilo,
         da voznik, ki opravi pot do določenega kraja – ki mu ga je določil delodajalec in je različen od kraja, v katerem je operativni
         center podjetja – da bi tam prevzel in vozil vozilo, izpolnjuje obveznost do delodajalca, zato v tem času ne razpolaga svobodno
         s svojim časom.

      22      Sodišče je tako v točki 35 zgoraj navedene sodbe Skills Motor Coaches in drugi presodilo, da je treba čas, namenjen opravljanju
         poti, ki je potrebna za prevzem s tahografom opremljenega vozila, ki je v kraju, ki je različen od kraja bivališča voznika
         in različen od kraja, v katerem je operativni center podjetja, obravnavati kot del časa vseh drugih delovnih aktivnosti v
         smislu člena 15 Uredbe št. 3821/85.

      23      Zato je treba – da bi predložitveno sodišče lahko presodilo, ali je treba čas prevoza, ki se obravnava v glavni stvari, upoštevati
         kot delovni čas v smislu člena 15 Uredbe št. 3821/85 – pojasniti pojem ,,operativni center“.

      24      Takoj je treba opozoriti, da ob upoštevanju ciljev Uredbe št. 3820/85 – ki so navedeni v uvodni izjavi 1 te uredbe in se nanašajo
         med drugim na izboljšanje pogojev dela in varnosti v cestnem prometu – navedenega pojma ni mogoče opredeliti izključno glede
         na funkcionalna merila, ki se nanašajo na notranjo organizacijo prevoznega podjetja, temveč je treba upoštevati tudi merila,
         ki se nanašajo na zadevnega voznika kot osebo.

      25      Kot je navedla vlada Združenega kraljestva, je treba najprej opozoriti, da se izraz ,,operativni center“ ne sme enačiti s
         pojmom „sedež družbe“, ker je sedež družbe lahko v kraju, ki ni v zvezi z vsakdanjim upravljanjem prevozne dejavnosti, in
         je lahko kraj, kamor gre voznik le zelo izjemoma.

      26      Dalje, preveč široka razlaga navedenega pojma bi bila v nasprotju z ratio legis Uredbe št. 3820/85 in zlasti v nasprotju s ciljem izboljšanja varnosti v cestnem prometu. Torej je treba zavrniti tudi opredelitev,
         v skladu s katero bi se vsak kraj odhoda ali prihoda za prevažane osebe ali vsak park za avtobuse, ki je v lasti zadevnega
         prevoznega podjetja, lahko obravnaval kot operativni center.

      27      Nasprotno, pojem ,,operativni center“ mora ustrezati kraju, v katerega redno pride voznik ob običajnem izvrševanju svojih
         dolžnosti, zato da bi prevzel in vozil s tahografom opremljeno vozilo, kot je na obravnavi navedla nizozemska vlada.

      28      V odstavkih 3 in 6 člena 8 Uredbe št. 3820/85 pa je za določitev tega kraja uporabljen izraz „kraj, [v katerem] je stacioniran
         voznik“.

      29      Nazadnje, glede natančne določitve operativnega centra, ki mu je voznik po navadi dodeljen, je treba upoštevati konkretni
         navezni kraj voznika, to je kraj, v katerem voznik – v okviru običajnega opravljanja službe in ne da bi pri tem izvrševal
         posebna delodajalčeva navodila – redno začne opravljati svojo službo in kamor se vrne ob koncu službe. V zvezi s tem pogodbeno
         določilo glede delovnega mesta zadevnega voznika lahko predstavlja indic, na podlagi katerega je mogoče določiti tak kraj.

      30      V zvezi s postopkom v glavni stvari je naloga predložitvenega sodišča, da glede na vse dejanske okoliščine zadeve, ki mu je
         bila predložena v odločanje, presodi, kje je običajni navezni kraj zadevnih voznikov.

      31      Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je pojem „operativni center“, ki je naveden v točki 21
         in naslednjih zgoraj navedene sodbe Skills Motor Coaches Ltd. in drugi, treba opredeliti kot konkretni navezni kraj voznika,
         to je kraj prevoznega podjetja, v katerem voznik – v okviru običajnega opravljanja službe in ne da bi pri tem izvrševal posebna
         delodajalčeva navodila – redno začne opravljati svojo službo in kamor se vrne ob koncu službe.

       Drugo vprašanje
      32      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali to, da se voznik sam pripelje do kraja, kjer mora prevzeti
         s tahografom opremljeno vozilo, ali pa – nasprotno – to, da ga tja pripelje nekdo drug, vpliva na opredelitev časa prevoza
         glede na pojem „počitek“ v smislu člena 1, točka 5, Uredbe št. 3820/85.

      33      V zvezi s tem je treba, po eni strani, opozoriti, da člen 8(7) Uredbe št. 3820/85 pogojuje možnost voznika, da preživi svoj
         dnevni čas počitka v vozilu, s tem da je vozilo opremljeno z ležiščem in da miruje. Ta določba torej izključuje možnost, da
         bi voznik preživel svoj počitek v vozilu, ki ga vozi nekdo drug.

      34      Po drugi strani je treba opozoriti, da bi bilo razlikovanje, kot ga je navedlo predložitveno sodišče v drugem vprašanju, v
         nasprotju s ciljem varnosti v cestnem prometu. Do utrujenosti voznika, kakršna je navedena v točki 25 zgoraj navedene sodbe
         Skills Motor Coaches in drugi in ki bi lahko ogrozila uresničitev navedenega cilja, bi namreč lahko prišlo neodvisno od tega,
         ali je voznik vozila, ki je namenjeno na kraj prevzema s tahografom opremljenega vozila, tisti, ki bo ob prihodu moral voziti
         to s tahografom opremljeno vozilo, ali pa ne. Kot je poudarila italijanska vlada, je ta utrujenost lahko posledica ne le same
         vožnje vozila, ampak tudi okoliščin, v katerih poteka prevoz, kot so dolžina prevoza, čas odhoda in stanje cest, in lahko
         posledično vpliva tudi na samega potnika.

      35      Glede na zgoraj navedeno je torej treba na drugo vprašanje odgovoriti, da to, ali se zadevni voznik sam pelje na kraj, kjer
         mora prevzeti s tahografom opremljeno vozilo, ali pa ga na ta kraj pripelje nekdo drug, ne vpliva na opredelitev časa prevoza
         glede na pojem „počitek“ v smislu člena 1, točka 5, Uredbe št. 3820/85.

       Stroški
      36      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      1.      Pojem „operativni center“, ki je naveden v točki 21 in naslednjih sodbe z dne 18. januarja 2001 v zadevi Skills Motor Coaches
            in drugi (C‑297/99), je treba opredeliti kot konkretni navezni kraj voznika, to je kraj prevoznega podjetja, v katerem voznik
            – v okviru običajnega opravljanja službe in ne da bi pri tem izvrševal posebna delodajalčeva navodila – redno začne opravljati
            svojo službo in kamor se vrne ob koncu službe.
      2.      To, da se zadevni voznik sam pelje na kraj, kjer mora prevzeti s tahografom opremljeno vozilo, ali pa ga na ta kraj pripelje
            nekdo drug, ne vpliva na opredelitev časa prevoza glede na pojem „počitek“ v smislu člena 1, točka 5, Uredbe Sveta (EGS) št.
            3820/85 z dne 20. decembra 1985 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 22. novembra 2005.#Kazenski postopek proti Knudu Grøngaardu in Allanu Bangu.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Københavns Byret - Danska.#Direktiva 89/592/EGS - Trgovanje z notranjimi informacijami - Razkritje notranjih informacij tretjim - Prepoved.#Zadeva C-384/02.

text:
      Zadeva C-384/02
      Kazenski postopek
      proti
      Knudu Grøngaardu
      in
      Allanu Bangu
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Københavns Byret)
      „Direktiva 89/592/EGS – Trgovanje z notranjimi informacijami – Razkritje notranjih informacij tretjim – Prepoved“
      Povzetek sodbe
      Približevanje zakonodaj – Trgovanje na podlagi notranjih informacij – Direktiva 89/592 –Prepoved razkritja notranjih informacij
            tretjim – Izjema – Razkritje notranjih informacij v običajnem okviru opravljanja službenih nalog – Pojem – Član uprave ali
            odbora za zvezo skupine podjetij, ki take informacije posreduje predsedniku organizacije delavcev, ki je to osebo imenovala
            – Dopustnost – Pogoji – Predsednik, ki informacije posreduje sodelavcem – Dopustnost – Pogoji
      (Direktiva Sveta 89/592, člen 3(a))
      Člen 3(a) Direktive 89/592 o usklajevanju predpisov o trgovanju na podlagi notranjih informacij, ki določenim osebam prepoveduje,
         da razkrijejo notranje informacije tretjim, razen v običajnem okviru opravljanja službenih nalog, poklica ali dolžnosti, nasprotuje
         temu, da oseba, ki dobi notranje informacije kot predstavnik delavcev v okviru upravnega odbora družbe ali kot član odbora
         za zvezo skupine podjetij, te informacije razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki združuje te delavce in ki je to osebo
         imenovala za člana odbora za zvezo, razen če obstaja tesna vez med razkritjem in opravljanjem službenih nalog, poklica ali
         dolžnosti in če je to razkritje nujno potrebno zaradi opravljanja teh službenih nalog, poklica ali dolžnosti.

      V okviru presoje mora nacionalno sodišče glede na nacionalne predpise, ki se uporabljajo, zlasti upoštevati, da je treba to
         izjemo od prepovedi razkritja notranjih informacij razlagati ozko, da lahko vsako dodatno razkritje poveča tveganje uporabe
         teh informacij v namen, ki je v nasprotju z Direktivo 89/592, in občutljivost notranjih informacij.

      Navedeni člen 3(a) nasprotuje temu, da predsednik poklicne organizacije razkrije notranje informacije sodelavcem, kot so podpredsednika
         te organizacije in najvišji upravni vodja sekretariata, razen pod temi istimi pogoji. V okviru presoje mora nacionalno sodišče
         glede na nacionalne predpise, ki se uporabljajo, zlasti upoštevati ta ista merila.

      (Glej točki 48 in 54 ter točki 1 in 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 22. novembra 2005(*)

      „Direktiva 89/592/EGS – Trgovanje z notranjimi informacijami – Razkritje notranjih informacij tretjim – Prepoved“
      V zadevi C-384/02,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Københavns Byret (Danska)
         z odločbo z dne 14. avgusta 2002, ki je prispela na Sodišče 25. oktobra 2002, v kazenskem postopku proti

      Knudu Grøngaardu,

      Allanu Bangu,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, predsedniki senatov, J.-P. Puissochet, R. Schintgen,
         S. von Bahr (poročevalec), J. N. Cunha Rodrigues, sodniki, in R. Silva de Lapuerta, sodnica,

      generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
      sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 24. marca 2004,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za K. Grøngaarda L. Kjeldsen, odvetnik,
      –        za A. Banga J. Juul, odvetnik,
      –        za dansko vlado najprej J. Bering Liisberg, nato J. Molde, zastopnika,
      –        za švedsko vlado A. Kruse, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti N. B. Rasmussen in G. Zavvos, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 25. maja 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(a) Direktive Sveta 89/592/EGS z dne 13. novembra 1989
         o usklajevanju predpisov o trgovanju na podlagi notranjih informacij (UL L 334, str. 30).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka proti K. Grøngaardu in A. Bangu zaradi kršitve zakona o trgovanju s
         prenosljivimi vrednostnimi papirji (værdipapirhandelsloven), ki je Direktivo 89/592 prenesel v dansko pravo.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Člen 1 Direktive 89/592 določa:

      „V tej direktivi:
      1)     [n]otranja informacija pomeni informacijo, ki ni javna, ki ima natančno določene lastnosti in se nanaša na enega ali več izdajateljev
         prenosljivih vrednostnih papirjev ali na enega ali več prenosljivih vrednostnih papirjev in ki bi, če bi postala javna, verjetno
         imela pomemben vpliv na cene tega ali teh prenosljivih vrednostnih papirjev.“

      4        Člen 2(1) te direktive določa:

      „1. Vsaka država članica prepove osebam, ki imajo notranje informacije:
      –        zaradi članstva v izdajateljevih upravnih, vodstvenih ali nadzornih telesih,
      –        zaradi njihovega deleža v izdajateljevem kapitalu
      ali
      –        ker imajo dostop do takih informacij zaradi opravljanja redne službe, poklica ali dolžnosti,
      da te notranje informacije, ob poznavanju vseh pomembnih dejstev, uporabijo tako, da za svoj račun ali za račun tretje stranke
         bodisi posredno ali neposredno pridobijo ali odtujijo prenosljive vrednostne papirje izdajatelja ali izdajateljev, na katere
         se te informacije nanašajo.“

      5        Člen 3 te direktive določa:

      „Vsaka država članica prepove osebam, za katere velja prepoved iz člena 2 in ki imajo notranje informacije:
      a)     razkrivati te notranje informacije kateri koli tretji osebi, razen če se informacija razkrije med opravljanjem običajnih službenih
         nalog, poklica ali dolžnosti;

      b)     na podlagi te notranje informacije priporočati tretji osebi ali jo napeljati k pridobitvi ali odtujitvi prenosljivih vrednostnih
         papirjev, kot so opredeljeni v členu 1(2) in fine.“

      6        Člen 4 Direktive 89/592 določa:

      „Vsaka država članica prepoved iz člena 2 določi tudi za vsako osebo, ki ni navedena v tem členu, ki ima, ob poznavanju vseh
         pomembnih dejstev, notranjo informacijo, ki neposredno ali posredno lahko izvira samo od osebe iz člena 2.“

      7        Člen 6 te direktive določa:

      „Vsaka država članica lahko sprejme strožje ali dodatne predpise, poleg tistih, ki jih določa ta direktiva, pod pogojem, da
         se ti predpisi splošno uporabljajo. Zlasti lahko država članica razširi področje uporabe prepovedi iz člena 2 in za osebe
         iz člena 4 določi prepovedi iz člena 3.“

       Nacionalna ureditev
      8        Direktiva 89/592 je bila v dansko pravo prenesena s členi od 34 do 39 in od 93 do 96 zakona o trgovanju s prenosljivimi vrednostnimi
         papirji.

      9        Člen 35(1) tega zakona določa:

      „Nakupa, prodaje in spodbujanja k nakupu ali prodaji prenosljivega vrednostnega papirja ne more opraviti oseba, ki ima notranje
         informacije, ki lahko vplivajo na posel.“

      10      Člen 36(1) navedenega zakona določa:

      „Oseba, ki ima notranje informacije, teh informacij ne sme razkriti tretji osebi, razen če se informacija razkrije med opravljanjem
         običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti.“

      11      Prepoved razkritja iz navedenega člena 36(1) velja za vse osebe, ki imajo notranje informacije, ne glede na to, ali te osebe
         spadajo med tiste, ki so naštete v členu 2 Direktive 89/592, ali pa so take informacije dobile drugače.

      12      Člen 94(1), točka 1, zakona o trgovanju s prenosljivimi vrednostnimi papirji določa, da se kršitev člena 36(1) tega zakona
         kaznuje z denarno kaznijo ali z zaporom do enega leta in pol.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      13      A. Bang je predsednik Finansforbundeta, poklicnega sindikata zaposlenih v finančnem sektorju. Finansforbundet ima okrog 50.000
         članov.

      14      K. Grøngaard je bil član, izvoljen od zaposlenih, upravnega odbora družbe RealDanmark, pomembne finančne institucije, ki kotira
         na borzi in zaposluje skoraj 7000 oseb. Finansforbundet ga je imenoval za člana odbora za zvezo skupine RealDanmark (v nadaljevanju:
         odbor za zvezo). Ta je bil ustanovljen na podlagi dogovora, ki sta ga sklenila Finansforbundet in RealDanmark. K. Grøngaard
         je v okviru tega odbora zastopal sindikat. Poleg tega je bil K. Grøngaard predsednik Kapitalkredsa, enega od enajstih oddelkov
         Finansforbundeta, ki je z okrog 6500 člani združeval več kot 90 % zaposlenih v družbi RealDanmark.

      15      Po izrednem sestanku upravnega odbora družbe RealDanmark je K. Grøngaard 23. avgusta 2000 A. Bangu razkril informacije glede
         načrta za začetek pogajanj za združitev z Danske Bank, še eno pomembno finančno institucijo na Danskem.

      16      Med 28. avgustom in 4. septembrom 2000 se je A. Bang posvetoval s podpredsednicama, go. Madsen in go. Nielsen, ter z g. Christensenom,
         enim od njegovih sodelavcev v sekretariatu Finansforbundeta, in jim je razkril iste informacije, kot jih je dobil od K. Grøngaarda.
         G. Christensen je 31. avgusta 2000 kupil delnice družbe RealDanmark v znesku okrog 48.000 eurov.

      17      K. Grøngaard je 18. septembra 2000 sodeloval na sestanku upravnega odbora družbe RealDanmark, na katerem so navzoči razpravljali
         o podrobnostih združitve. 22. septembra 2000 je prisostvoval izrednemu sestanku odbora za zvezo, na katerem so bile podrobnosti
         združitve ravno tako omenjene. 26. septembra 2000 se je ponovno obrnil na A. Banga, da bi zaposlenim pomagal spopasti se s
         posledicami združitve. Govorila sta zlasti o predvidenem časovnem načrtu združitve in o pričakovanem povišanju cene delnic
         družbe RealDanmark, ki naj bi se gibalo med 60 in 70 %.

      18      A. Bang je 27. in 28. septembra 2000 informacije ločeno razkril g. Larsenu, vodji sekretariata Finansforbundeta in svojemu
         sodelavcu g. Christensenu, zlasti v zvezi s predvidenim datumom objave združitve in pričakovanim razmerjem menjave. G. Christensen
         je 29. septembra 2000 kupil nove delnice družbe RealDanmark v znesku okrog 214.000 eurov.

      19      2. oktobra 2000 je bila združitev med RealDanmark in Danske Bank javno objavljena in cena delnic družbe RealDanmark je zrasla
         za okrog 65 %. G. Christensen je svoje delnice družbe RealDanmark prodal 2. in 3. oktobra 2000 in s tem ustvaril skupni dobiček
         okrog 180.000 eurov. Pozneje je bil zaradi trgovanja z notranjimi informacijami v nasprotju s členom 35(1) zakona o trgovanju
         s prenosljivimi vrednostnimi papirji obsojen na šest mesecev zapora.

      20      K. Grøngaard in A. Bang sta kazensko preganjana pred Københavns Byret zaradi razkritja notranjih informacij v nasprotju s
         členom 36(1) tega zakona.

      21      Københavns Byret, ki odloča o zadevi, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.   Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da oseba razkrije notranje informacije, če jih je dobila kot od zaposlenih
         izvoljeni član upravnega odbora podjetja, na katerega se nanašajo notranje informacije, in če jih razkrije predsedniku poklicne
         organizacije, ki združuje zaposlene, ki so to osebo izvolile za člana uprave?

      2.     Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da oseba razkrije notranje informacije, če jih je dobila kot član odbora za
         zvezo podjetja in če jih razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki je to osebo imenovala za člana odbora za zvezo?

      3.     Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da predsednik poklicne organizacije razkrije notranje informacije, če jih
         je dobil v okoliščinah, ki so navedene v prvem vprašanju, in jih razkrije ločeno

      a)     svojima podpredsednikoma,
      b)     najvišjemu upravnemu vodji sekretariata organizacije in
      c)     svojim sodelavcem v okviru sekretariata organizacije?
      4.     Ali člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da predsednik poklicne organizacije razkrije notranje informacije, če jih
         je dobil v okoliščinah, ki so navedene v drugem vprašanju, in jih razkrije ločeno

      a)     svojima podpredsednikoma,
      b)     najvišjemu upravnemu vodji sekretariata organizacije in
      c)     svojim sodelavcem v okviru sekretariata organizacije?
      5.     Kako na odgovor na prva štiri vprašanja vpliva dejstvo, da so razkrite notranje informacije
      a)     informacije o tem, da so se začela pogajanja o združitvi med družbama, ki kotirata na borzi,
      b)     informacije v zvezi z datumom združitve med družbama, ki kotirata na borzi, ali
      c)     informacije v zvezi z ravnijo povišanja cen delnic družbe, ki kotira na borzi, ki je pričakovano zaradi združitve družbe z
         drugo družbo, ki kotira na borzi?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Uvodne ugotovitve
      22      Direktiva 89/592 prepoveduje trgovanje z notranjimi informacijami, da bi bilo tako zaščiteno zaupanje vlagateljev v sekundarni
         trg in posledično zagotovljeno nemoteno delovanja tega trga.

      23      Tako člen 2 Direktive 89/592 osebam, ki imajo zlasti zaradi članstva v upravnih telesih ali zaradi opravljanja njihove redne
         službe, poklica ali dolžnosti notranjo informacijo, in sicer natančno določeno informacijo, ki ni javna in ki ima lahko pomemben
         vpliv na cene enega ali več prenosljivih vrednostnih papirjev, prepoveduje uporabo teh informacij v obliki pridobitve ali
         odtujitve navedenih prenosljivih vrednostnih papirjev.

      24      Z namenom omejitve števila oseb, ki bi lahko uporabile tako informacijo tako, da bi pridobile ali odtujile prenosljive vrednostne
         papirje, na katere se ta nanaša, člen 3 Direktive 89/592 za osebe iz člena 2 te direktive določa tudi prepoved razkrivanja
         notranjih informacij tretjim.

      25      Vendar ta prepoved ni popolna.

      26      V skladu s členom 3(a) Direktive 89/592 se prepoved razkrivanja notranjih informacij na uporablja, kadar oseba razkrije tako
         informacijo med opravljanjem običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti.

      27      Čeprav lahko to pravilo zaradi uporabljenih izrazov pokriva zelo različne položaje, jo je treba kot izjemo od splošne prepovedi
         in v luči polnega učinka Direktive 89/592 razlagati ozko.

      28      Kazenska narava postopka, ki poteka proti K. Grøngaardu in A. Bangu in načelo zakonitosti kazni, ki se uporablja v takem postopku,
         ne vplivata na potrebno ozko razlago člena 3(a) Direktive 89/952. Kot poudarja generalni pravobranilec v točki 24 sklepnih
         predlogov, razlaga področja uporabe direktive ne more biti odvisna od civilne, upravne ali kazenske narave postopka, v katerem
         se nanjo sklicuje.

      29      Poleg tega mora predložitveno sodišče zagotavljati spoštovanje načela pravne varnosti pri razlagi – glede na besedilo in cilj
         direktive – nacionalnih predpisov, ki so bili sprejeti za njen prenos (glej sodbo z dne 12. decembra 1996 v zadevi X, C‑74/95
         in C-129/95, Recueil, str. I‑6609, točka 26).

      30      Poleg tega je treba opomniti, da ima obveznost nacionalnega sodišča, da se pri razlagi upoštevnih pravil svojega prava sklicuje
         na vsebino direktive, svoje meje, zlasti kadar taka razlaga lahko povzroči to, da se na podlagi direktive in neodvisno od
         predpisa, ki je bil sprejet za njeno izvajanje, ugotovi ali poostri kazenska odgovornost tistih, ki ravnajo v nasprotju z
         njenimi določbami (glej zlasti sodbo z dne 8. oktobra 1987 v zadevi Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Recueil, str. 3969, točka
         13, in zgoraj navedeno sodbo X, točka 24).

      31      Kar zadeva obseg izjeme iz člena 3(a) Direktive 89/592 je treba ugotoviti, da s tem, ko zahteva, da do razkritja notranje
         informacije pride med opravljanjem običajnih službenih nalog, poklica ali dolžnosti neke osebe, navedena izjema za upravičenje
         takega razkritja postavlja pogoj tesne vezi med razkritjem in opravljanjem teh službenih nalog, poklica ali dolžnosti.

      32      Obseg zadnje navedenega pogoja je treba presojati ob upoštevanju ciljev, ki jih zasleduje Direktiva 89/592.

      33      Iz uvodnih izjav od dve do pet Direktive 89/592 izhaja, da je njen cilj zagotavljati nemoteno delovanje sekundarnega trga
         prenosljivih vrednostnih papirjev in ohraniti zaupanje vlagateljev, ki temelji zlasti na tem, da bodo ti postavljeni v enakopraven
         položaj in zaščiteni pred nezakonito uporabo notranjih informacij.

      34      Glede na te cilje in ob upoštevanju dejstva, da člen 3(a) Direktive 89/592 pomeni izjemo, ki jo je treba razlagati ozko, je
         razkritje take informacije upravičeno le, če je nujno potrebno zaradi opravljanja službenih nalog, poklica ali dolžnosti in
         če spoštuje načelo sorazmernosti.

      35      Pri zaporednih razkritjih mora zato, da bi zanje veljala izjema iz člena 3(a) Direktive 89/592, te pogoje izpolnjevati vsako
         od razkritij.

      36      Kadar je treba presojati potrebnost razkritja notranjih informacij, je treba upoštevati dejstvo, da lahko vsako dodatno razkritje
         poveča tveganje uporabe teh informacij v namen, ki je v nasprotju z Direktivo 89/592.

      37      Da bi ugotovili, ali je razkritje v posameznem primeru upravičeno, je treba upoštevati tudi občutljivost zadevnih notranjih
         informacij.

      38      Posebna pazljivost je potrebna, kadar gre za razkrivanje notranjih informacij, ki bi očitno lahko pomembno vplivale na cene
         zadevnih prenosljivih vrednostnih papirjev. V tem kontekstu je treba poudariti, da so notranje informacije v zvezi z združitvijo
         družb, ki kotirata na borzi, navadno zlasti občutljive.

      39      Poudariti je treba, da je treba izjemo iz člena 3(a) Direktive 89/592 presojati ob upoštevanju posebnosti nacionalnega prava,
         ki se uporablja.

      40      Kdaj je treba šteti, da gre za običajno opravljanje službenih nalog, poklica ali dolžnosti, je namreč ob neobstoju uskladitve
         na tem področju v veliki meri odvisno od pravil, ki ta vprašanja urejajo v različnih nacionalnih pravnih sistemih.

      41      Končno je treba opomniti, da Direktiva 89/592 določa minimalne zahteve v zvezi s prepovedjo uporabe in razkritja notranjih
         informacij.

      42      V skladu s členom 6 Direktive 89/592 lahko namreč vsaka država članica sprejme predpise, ki so še strožji od tistih, ki jih
         določa ta direktiva, če se ti predpisi splošno uporabljajo.

       Prvo in drugo vprašanje
      43      S prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člen 3(a) Direktive
         89/592 nasprotuje temu, da oseba, ki dobi notranje informacije kot predstavnik delavcev v okviru upravnega odbora družbe ali
         kot član odbora za zvezo skupine podjetij, te informacije razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki združuje te delavce
         in ki je to osebo imenovala za člana odbora za zvezo.

      44      V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da so status in delovanje upravnih, vodstvenih ali nadzornih teles kapitalskih družb
         ter status in vloga predstavnikov delavcev v okviru teh teles v bistvenem delu urejeni v pravnih redih držav članic.

      45      Enako velja v zvezi s statusom in delovanjem odbora za zvezo.

      46      Iz tega izhaja, da je odgovor na vprašanje, ali gre, kadar taka oseba razkrije notranje informacije predsedniku navedene poklicne
         organizacije, za običajno opravljanje njenih dolžnosti, v veliki meri odvisen od pravil, ki te dolžnosti urejajo v zadevnem
         nacionalnem pravnem sistemu.

      47      Tudi če nacionalni pravni red, ki se uporablja, dovoljuje tako razkritje, mora biti za to, da bi zanj veljala izjema iz člena
         3(a) Direktive 89/592, to razkritje opravljeno pod pogoji, ki so navedeni v točkah od 22 do 42 te sodbe.

      48      Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da
         oseba, ki dobi notranje informacije kot predstavnik delavcev v okviru upravnega odbora družbe ali kot član odbora za zvezo
         skupine podjetij, te informacije razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki združuje te delavce in ki je to osebo imenovala
         za člana odbora za zvezo, razen:

      –        če obstaja tesna vez med razkritjem in opravljanjem službenih nalog, poklica ali dolžnosti in
      –        če je to razkritje nujno potrebno zaradi opravljanja teh službenih nalog, poklica ali dolžnosti.
      V okviru svoje presoje mora nacionalno sodišče glede na nacionalne predpise, ki se uporabljajo, zlasti upoštevati:
      –        da je treba to izjemo od prepovedi razkritja notranjih informacij razlagati ozko,
      –        da lahko vsako dodatno razkritje poveča tveganje uporabe teh informacij v namen, ki je v nasprotju z Direktivo 89/592, in

      –        občutljivost notranjih informacij.
       Tretje in četrto vprašanje
      49      V tretjim in četrtim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje Sodišče, ali in
         pod katerimi pogoji člen 3(a) Direktive 89/592 predsedniku poklicne organizacije, ki dobi notranje informacije v okoliščinah,
         ki so navedene v prvem in drugem vprašanju, dovoljuje razkritje teh informacij sodelavcem.

      50      V zvezi s tem je treba poudariti, da dejavnost poklicne organizacije, kot je ta, ki je predmet obravnave v postopku v glavni
         stvari, in vlogo predsednika te organizacije, v bistvenem delu, ter upravna telesa in odbor za zvezo, ki so predmet obravnave
         v prvih dveh vprašanjih, ureja zadevni nacionalni pravni sistem.

      51      Iz tega sledi, da je odgovor na vprašanje, ali predsednik take poklicne organizacije lahko v okviru svojih dolžnosti razkrije
         notranje informacije tretjim, v veliki meri odvisen od nacionalnega prava, ki se uporablja.

      52      Opomniti je treba, kot je bilo navedeno v točki 47 te sodbe, da tudi če nacionalni pravni red, ki se uporablja, dovoljuje
         tako razkritje, mora biti za to, da bi zanj veljala izjema iz člena 3(a) Direktive 89/592, to razkritje opravljeno pod pogoji,
         ki so navedeni v točkah od 22 do 42 te sodbe.

      53      V tem kontekstu je treba pripomniti, da se v skladu s členoma 2 in 3(a) Direktive 89/592, poleg oseb, ki imajo notranje informacije
         zaradi članstva v upravnih, vodstvenih ali nadzornih telesih ali zaradi svojega deleža v kapitalu družbe izdajateljice, prepoved
         razkritja notranjih informacij uporablja samo za osebe, ki imajo take informacije zaradi opravljanja službenih nalog, poklica
         ali dolžnosti.

      54      Glede na navedeno je treba na tretje in četrto vprašanje odgovoriti, da člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da predsednik
         poklicne organizacije razkrije notranje informacije sodelavcem, kot so ti, ki so omenjeni v teh vprašanjih, razen pod pogoji,
         navedenimi v odgovoru na prvo in drugo vprašanje. V okviru presoje mora nacionalno sodišče v luči nacionalnih predpisov, ki
         se uporabljajo, upoštevati zlasti merila, ki so prav tako navedena v tem odgovoru.

       Peto vprašanje
      55      Glede na odgovore na prva štiri vprašanja na peto vprašanje ni treba odgovoriti.

       Stroški
      56      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Člen 3(a) Direktive Sveta 89/592/EGS z dne 13. novembra 1989 o usklajevanju predpisov o trgovanju na podlagi notranjih informacij
            nasprotuje temu, da oseba, ki dobi notranje informacije kot predstavnik delavcev v okviru upravnega odbora družbe ali kot
            član odbora za zvezo skupine podjetij, te informacije razkrije predsedniku poklicne organizacije, ki združuje te delavce in
            ki je to osebo imenovala za člana odbora za zvezo, razen:
      –        če obstaja tesna vez med razkritjem in opravljanjem službenih nalog, poklica ali dolžnosti in
      –        če je to razkritje nujno potrebno zaradi opravljanja teh službenih nalog, poklica ali dolžnosti.
      V okviru presoje mora nacionalno sodišče glede na nacionalne predpise, ki se uporabljajo, zlasti upoštevati:
      –        da je treba to izjemo od prepovedi razkritja notranjih informacij razlagati ozko,
      –        da lahko vsako dodatno razkritje poveča tveganje uporabe teh informacij v namen, ki je v nasprotju z Direktivo 89/592, in

      –        občutljivost notranjih informacij.
      2)      Člen 3(a) Direktive 89/592 nasprotuje temu, da predsednik poklicne organizacije razkrije notranje informacije sodelavcem,
            kot so ti, ki so omenjeni v teh vprašanjih, razen pod pogoji, navedenimi v odgovoru na prvo in drugo vprašanje.
      V okviru presoje mora nacionalno sodišče glede na nacionalne predpise, ki se uporabljajo, zlasti upoštevati merila, ki so
            ravno tako navedena v tem odgovoru.
      Podpisi
      * Jezik postopka: danščina.


title: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 13. julija 2006. # Anagram International Inc. proti Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Gerechtshof te Amsterdam - Nizozemska. # Skupna carinska tarifa - Kombinirana nomenklatura - Tarifna uvrstitev - Baloni, polnjeni s plinom. # Zadeva C-14/05.

text:
      Zadeva C-14/05
      Anagram International Inc.
      proti
      Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerechtshof te Amsterdam)
      „Skupna carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifna uvrstitev – Baloni, polnjeni s plinom“
      Povzetek sodbe
      Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Podštevilka 9503 90 32 (nemehanske igrače iz plastičnih materialov)
      (Uredba Komisije št. 442/2000)
      Podštevilko 9503 90 32 KN (nemehanske igrače iz plastičnih materialov) kombinirane nomenklature skupne carinske tarife, kot
         izhaja iz Uredbe št. 1832/2002, s katero se spreminja Priloga I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi
         ter skupni carinski tarifi, je treba razlagati tako, da zajema balone, polnjene s plinom, ki so narejeni iz aluminizirane,
         lepljene plastične folije, plastična folija pa tvori zunanjost balona, kot so tisti, opisani v točki 3 preglednice, ki je
         v Prilogi k Uredbi št. 442/2000 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo.

      Uvrstitev, ki jo je Komisija določila v omenjeni uredbi, se po analogiji uporablja za balone, ki imajo enako sestavo, vendar
         katerih plastična folija tvori notranjost balona.

      (Glej točke 16, 28, 33, 35 ter točki 1 in 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
      z dne 13. julija 2006(*)

      „Skupna carinska tarifa – Kombinirana nomenklatura – Tarifna uvrstitev – Baloni, polnjeni s plinom“
      V zadevi C-14/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Gerechtshof te Amsterdam
         (Nizozemska) z odločbo z dne 28. decembra 2004, ki je na Sodišče prispela 19. januarja 2005, v postopku

      Anagram International Inc.
      proti
      Inspecteur van de Belastingdienst – Douane district Rotterdam,

      SODIŠČE (šesti senat),
      v sestavi J. Malenovský, predsednik senata, S. von Bahr in U. Lõhmus (poročevalec), sodnika,
      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Anagram International Inc. K. Winters, odvetnik, in J. A. H. Hollebeek, adviseur,
      –        za nizozemsko vlado H.G. Sevenster in D. J. M. de Grave, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti J. Hottiaux, zastopnica, skupaj s F. Tuytschaeverjem, odvetnik,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se na eni strani nanaša na razlago kombinirane nomenklature skupne carinske tarife
         (v nadaljevanju: KN) iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi
         ter skupni carinski tarifi (UL L 256, str. 1), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1832/2002 z dne 1. avgusta
         2002 (UL L 290, str. 1), in na drugi strani na razlago, in po potrebi na veljavnost točke 3 preglednice, ki je v prilogi k
         Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000 z dne 25. februarja 2000 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo (UL L 54,
         str. 33).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Anagram International Inc. (v nadaljevanju: Anagram), družbo ameriškega prava,
         in Inspecteur van de Belastingdienst – Douane district Rotterdam (inšpektorat carinskega območja Rotterdam, v nadaljevanju:
         inšpektorat) zaradi tarifne uvrstitve balona, polnjenega s helijem.

       Pravni okvir
       Pravo Skupnosti
      3        KN temelji na mednarodnem harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga (v nadaljevanju: HS), ki ga je izdelal
         Svet za carinsko sodelovanje, zdaj Svetovna carinska organizacija. Mednarodna konvencija, sklenjena v Bruslju 14. junija 1983,
         in njen Protokol o spremembah z dne 24. junija 1986 sta bila sprejeta v imenu Skupnosti s Sklepom Sveta 87/369/ES z dne 7.
         aprila 1987 (UL L 198, str. 1). KN povzema šestmestne tarifne številke in podštevilke HS. Njeni sta le sedma in osma številka,
         ki označujeta pododdelke.

      4        Takrat veljavno besedilo KN je tisto, ki izhaja iz besedila Uredbe št. 1832/2002. Upoštevne tarifne številke iz Poglavja 95
         z naslovom „Igrače, rekviziti za družabne igre in šport; njihovi deli in pribor“ Oddelka XX z naslovom „Razni izdelki“ KN
         določajo:

      „9503 Druge igrače; zmanjšani modeli in podobni modeli za igro, tudi s pogonom, sestavljanke, zloženke (puzzles) vseh vrst (vključno
         z deli in priborom):

      […]
      9503 90 – druge:
      9503 90 10 […]
                        – – druge:
                        – – – v plastičnih materialih:
      9503 90 32 – – – – nemehansko
      […]
      9505               Praznični, karnevalski in drugi izdelki za razvedrilo, vključno s čarovniškimi triki in podobno (vključno z deli in priborom):
      […]
      9505 90 00 – druge“
      5        Člen 9(1)(a) Uredbe št. 2658/87 določa, da je Komisija Evropskih skupnosti zadolžena za uporabo kombinirane nomenklature in
         zlasti glede pojasnil in uvrščanja blaga v KN.

      6        Komisija je sprejela Uredbo št. 442/2000 ob uporabi omenjenega člena 9. V točki 3 njene priloge so bili zadevni izdelki iz
         postopka v glavni stvari uvrščeni tako:

      9503 90 32  Baloni, narejeni iz aluminizirane, lepljene plastične folije. Plastična folija tvori zunanjost balona. Baloni imajo polnilni
         vrat, v katerega je vstavljen ventil v obliki traku iz sintetičnega materiala. Ta trak avtomatično zadrži plin v notranjosti
         balona in preprečuje uhajanje. Ti baloni se polnijo s plinom (zrakom ali helijem).

      7        Glede na spremljajočo utemeljitev se uvrstitev teh izdelkov določa na podlagi določb splošnih pravil 1 in 6 za razlaganje
         kombinirane nomenklature, opombe 2(v) k poglavju 39 in besedila tarifne številke 9503 in njenih podštevilk 9503 90 in 9503
         90 32 KN. Iz te utemeljitve prav tako izhaja, da so ti izdelki lahko potiskani z različnimi motivi, ki ne vplivajo na uvrstitev
         med igralne balone.

      8         Pojasnjevalne opombe HS, ki se nanašajo na tarifno številko 9503, določajo:

      „Ta tarifna številka obsega igrače, ki so v bistvu namenjene zabavi oseb (otrok ali odraslih) […] Uvrščene so predvsem v naslednje
         tarifne številke:

      A)      Vse igrače, ki niso zajete v št. 95.01 in 95.02. Te igrače so lahko nemehanske ali z motorjem (mehanskim, električnim ali
         drugim).

      Mednje se lahko štejejo:
      […]
      6.      Balončki in vodljivi zrakoplovi, drugi, kot so tisti iz št. 88.01.
      […]
      18.      Venci, vrtavke (tudi glasbene), vrvi za skakanje (opremljene z držali), žoge in baloni (drugi kot tisti iz št. 95.04 ali 95.06).“
      9        Pojasnjevalne opombe HS, ki se nanaša na tarifno številko 9505, določajo:

      „Ta tarifna številka obsega:
      A)      Praznične, karnevalske in druge izdelke za razvedrilo, ki so upoštevajoč njihovo uporabo na splošno preprosto izdelani in
         nečvrsti. Med njimi lahko navedemo:

      1.      Dekoracijski izdelki, kot so venci, lampijoni, lampijončki.
      […]
      4.      Izdelki za zabavo in drugi: krogle, konfeti, traki, dežniki, senčniki, dražljivci itd.“
       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      10      Anagram je 5. februarja 2003 predlagal, naj inšpektorat izda zavezujočo tarifno informacijo za izdelek, za katerega je predlagal
         uvrstitev v podštevilko 9505 90 00 („praznični izdelki“) KN. Izdelek je bil opisan kot:

      „Balon iz sintetike, pokrit z aluminijevo folijo, v različnih oblikah in z različnimi vzorci glede na dogodek, za katerega
         se uporablja: rojstni dan, rojstvo, valentinovo itd. Ta balon se polni zgolj enkrat s helijem in ima ventil, ki zadrži plin.“

      11      V zavezujoči tarifni informaciji, izdani 27. februarja 2003, je inšpektorat, nasprotno od predloga Anagrama, uvrstil izdelek
         v podštevilko 9503 90 32 KN, povzemajoč pri opisu izdelka besedilo točke 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije
         (ES) št. 442/2000.

      12      Po odločbi inšpektorata, ki je zavrnil pritožbo Anagrama proti omenjeni zavezujoči tarifni informaciji, je Anagram vložil
         tožbo pri Gerechtshof te Amsterdam.

      13      Potem ko je to sodišče preučilo vzorec izdelka, je izrazilo dvom o utemeljenosti uvrstitve zadevnega balona kot igrače, poudarjajoč,
         da ne vsebuje potrebnih elementov, ki označujejo igračo za zabavo ali igro, ampak bolj ustreza pojmu „praznični izdelki“ v
         smislu naslova tarifne številke 9505 KN.

      14      Kar zadeva Uredbo št. 442/2000, predložitveno sodišče ugotavlja, da sporni izdelki nimajo takih značilnosti, kot so opisane
         v točki 3 preglednice, ki je v prilogi k omenjeni uredbi. Kljub temu je ugotovilo, da je treba glede na sodbo z dne 4. marca
         2004 v zadevi Krings (C‑130/02, Recueil, str. I‑2121, točka 35) Uredbo št. 442/2000 uporabiti za sporni izdelek, kot je to
         predlagal inšpektorat. Posledično se je omenjeno sodišče spraševalo o združljivosti omenjene uredbe z besedilom KN.

      15      V teh okoliščinah je Gerechtshof te Amsterdam prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.       Ali je treba točko 3 priloge k Uredbi [...] št. 442/2000 razlagati tako, da se nanaša tudi na blago, opisano v dejanskem stanju
         […]?

      2.       Če je tako, ali je Uredba, kar zadeva to točko, veljavna?
      3.      V primeru nikalnega odgovora, če se Uredba ne nanaša na zadevno blago, ali se lahko skupna carinska tarifa razlaga tako, da
         je treba to blago uvrstiti med „praznične izdelke“ v smislu podštevilke 9505 90 00 KN?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
      16      Predhodno je treba poudariti, da se spor v glavni stvari nanaša na tarifno uvrstitev balonov, ki se polnijo s plinom, narejenih
         iz aluminizirane, lepljene plastične folije, plastična folija pa tvori zunanjost balona. Baloni, ki imajo enako sestavo, vendar
         katerih plastična folija tvori zunanjost balona, so uvrščene v podštevilko 9503 90 32 KN (ki se nanaša na nemehanske igrače
         iz plastičnih materialov) ob uporabi točke 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000.

      17      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem, ki ga je treba preučiti najprej, saj bi bilo ob nikalnem odgovoru nanj prvo vprašanje
         brezpredmetno, sprašuje glede veljavnosti točke 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000, v zvezi
         z uvrstitvijo balonov, narejenih iz aluminizirane, lepljene plastične folije, katerih plastična folija tvori zunanjost balona,
         v podštevilko 9503 90 32 KN.

      18      V skladu z ustaljeno sodno prakso je Svet Evropske unije Komisiji, ki deluje v sodelovanju s carinskimi strokovnjaki držav
         članic, podelil široko pooblastilo za prosto odločanje glede natančnejše določitve vsebine tarifnih številk, ki so upoštevne
         za uvrstitev določenega blaga. Kljub temu pooblastilo, da sprejme ukrepe, določene v členu 9 Uredbe št. 2658/87, Komisije
         ne pooblašča, da spremeni vsebino ali obseg tarifnih številk (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Krings, točka 26 in
         navedena sodna praksa).

      19      Tako je treba preučiti, ali je treba podštevilko 9503 90 32 KN razlagati tako, da zajema izdelke, kot so baloni, opisani v
         točki 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000.

      20      Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba v interesu pravne varnosti in poenostavitve nadzora odločilno merilo za tarifno
         uvrstitev blaga na splošno iskati v njegovih značilnostih in objektivnih lastnostih, kot so opredeljene v besedilu tarifne
         številke KN. Opombe, ki jih kot pojasnila sestavi Komisija, in opombe v zvezi s HS, ki jih sestavi Svetovna carinska organizacija,
         pomembno prispevajo k razlagi obsega različnih tarifnih številk, ne da bi pri tem imele obvezno pravno moč (glej sodbo z dne
         17. marca 2005 v zadevi Ikegami, C‑467/03, ZOdl., str. I‑2389, točka 17).

      21      Poleg tega je treba pojasniti, da lahko v skladu s sodno prakso Sodišča namenskost proizvoda na področju tarifne uvrstitve
         pomeni objektivno merilo, če je neločljivo povezano s tem proizvodom, pri tem pa je mogoče navedeno povezavo presoditi v odvisnosti
         od značilnosti in objektivnih lastnosti tega proizvoda (glej zgoraj navedeno sodbo Ikegami, točka 23 in navedena sodna praksa).

      22      Angram meni, da balon, opisan v točki 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000, ne more biti uvrščen
         drugače kot „igrače“ v smislu podštevilke 9503 90 32 KN. Dejansko, ker lahko tak balon zgolj lebdi v zraku, se ne more uporabljati
         za zabavo ali igro. Med drugim naj ne bi bil, zaradi materialov, iz katerih je izdelan, zadosti odporen in čvrst, da bi se
         uporabljal kot igrača. Ne ustreza niti opisu tarifne številke 9503 KN ne opisu pojasnjevalne opombe HS glede te tarifne številke.

      23      V zvezi s tem iz pojasnjevalne opombe HS glede tarifne številke 9503 izhaja, da je igrača v smislu te tarifne številke predmet,
         ki je namenjen v osnovi za zabavo oseb (otrok ali odraslih).

      24      Vendar je treba ugotoviti, da imajo zadevni baloni tako značilnost kljub neodpornemu in nečvrstemu materialu, saj njihova
         krajša obstojnost in lebdenje v zraku ne ovirata predvsem otrok pri zabavi in igranju z njimi.

      25      Med drugim je uvrstitev balonov Komisije v Uredbi št. 442/2000 podprto s pojasnjevalnimi opombami HS, ki se nanašajo na tarifno
         številko 9503 in ki natančneje določajo, da ta tarifna številka vključuje balončke in vodljive zrakoplove ter žoge in balone
         (drugi, kot so tisti za družabne igre in šport).

      26      Med drugim ni upoštevno, da so lahko omenjeni baloni uporabljeni kot praznični izdelki. Dejansko, kolikor je objektivna značilnost
         izdelka lahko preverjena ob carinjenju, okoliščina, da se lahko ta izdelek drugače uporablja, ni taka, da bi izključila njegovo
         pravno razvrstitev. Za njegovo carinsko uvrstitev ni potrebno, da je izdelek zgolj ali izključno namenjen za uporabo, ki ustreza
         omenjeni objektivni značilnosti. Zadostuje, da ta uporaba pomeni bistveno uporabo (glej v tem smislu sodbo z dne 9. avgusta
         1994 v zadevi Neckermann Versand, C‑395/93, Recueil, str. I‑4027, točki 8 in 9).

      27      Končno besedilo podštevilk 9503 90 in 9503 90 32 KN ne ponuja posebnih meril, ki bi označevali balone, polnjene s plinom.
         Vsebujeta le splošna pogoja, na podlagi katerih se izdelek lahko nanaša na podštevilko 9503 90 32 KN, namreč da so izdelani
         iz plastičnih materialov in da so nemehanski, blago iz točke 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000,
         pa ta pogoja izpolnjuje.

      28      Predložitvenem sodišču je treba odgovoriti, da presoja drugega vprašanja ni odkrila dejavnikov, ki bi vplivali na veljavnost
         Uredbe št. 442/2000, kolikor so izdelki iz točke 3 preglednice, ki je v njeni prilogi, uvrščeni v podštevilko 9503 90 32 KN.

      29      Kar zadeva prvo vprašanje, s katerim se želi izvedeti, ali morajo biti zadevni izdelki iz postopka v glavni stvari prav tako
         uvrščeni v podštevilko 9503 90 32 KN, je treba opozoriti, da ima uredba o uvrstitvi splošni obseg, s tem da se ne uporablja
         za določen gospodarski subjekt, vendar za celoto izdelkov, ki so enaki izdelku, ki ga je pregledal odbor za carinski zakonik,
         potem ko je podal mnenje glede ciljev uredbe. Da bi ugotovili, v okviru razlage uredbe o uvrstitvi, področje njene uporabe,
         je treba upoštevati med drugim njeno utemeljitev (glej zgoraj navedeno sodbo Krings, točka 33 in navedena sodna praksa).

      30      Anagram navaja, da glede na opis iz točke 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000, sporni izdelek
         ne spada pod njen okvir uporabe. Opozarja na natančen opis balona, namreč da je iz plastične folije, v notranjosti katere
         je nalepljena aluminizirana, plastična folija. Po mnenju Anagrama določba predvideva le to vrsto balona. Vendar pri spornem
         izdelku plastična folija tvori notranjost balona.

      31      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da zadevni izdelek iz zadeve v glavni stvari sigurno ni enak izdelku, opisanemu v točki
         3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 442/2000, v tem, da v vseh značilnostih ne ustreza opisu tam navedenega
         blaga. Kot pravilno navaja nizozemska vlada v pisnih stališčih, omenjena uredba ni neposredno uporabljiva za ta izdelek.

      32      Kot je Sodišče že razsodilo, analogna uporaba uredbe o uvrstitvi, kot je Uredba št. 442/2000, za analogne izdelke tistim,
         ki jih določa ta uredba, kljub temu daje prednost skladni razlagi KN in enakemu obravnavanju gospodarskih subjektov (glej
         zgoraj navedeno sodbo Krings, točka 35).

      33      Edina razlika med zadevnim izdelkom in tistim, ki je v opisu iz točke 3 preglednice, ki je v prilogi k Uredbi Komisije (ES)
         št. 442/2000, je preprosta zamenjava materialov, ki sestavljajo izdelek, in kot se strinja Komisija, ta ne vpliva na njegove
         glavne značilnosti. Iz tega izhaja, da se omenjena uredba uporablja analogno za izdelke Anagrama.

      34      Med drugim je ta ugotovitev potrjena z utemeljitvijo omenjene točke 3, v skladu s katero so ti izdelki lahko potiskani z različnimi
         motivi, ki se v tej zadevi nanašajo predvsem na različne praznične dogodke, ki ne vplivajo na uvrstitev med igralne balone.

      35      Tako je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je uvrstitev, ki jo je sprejela Komisija v Uredbi št. 442/2000, kar zadeva
         izdelek, opisan v točki 3 preglednice, ki je v njeni prilogi, uporabljiva po analogiji za balone, ki se polnijo s plinom,
         ki so narejeni iz aluminizirane, lepljene plastične folije, plastična folija pa tvori notranjost balona.

      36      Glede na zgoraj povedano na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.

       Stroški
      37      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
      1)      S presojo drugega vprašanja se niso odkrili dejavniki, ki bi vplivali na veljavnost Uredbe Komisije (ES) št. 442/2000 z dne
            25. februarja 2000 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo, kolikor so izdelki iz točke 3 preglednice, ki
            je v njeni prilogi, uvrščeni v podštevilko 9503 90 32 kombinirane nomenklature skupne carinske tarife iz Priloge I k Uredbi
            Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila
            spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1832/2002 z dne 1. avgusta 2002.
      2)      Uvrstitev, ki jo je sprejela Komisija v Uredbi št. 442/2000, kar zadeva izdelek, opisan v točki 3 preglednice, ki je v njeni
            prilogi, je uporabljiva po analogiji za balone, ki se polnijo s plinom, ki so narejeni iz aluminizirane, lepljene plastične
            folije, plastična folija pa tvori notranjost balona.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.