title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 23. marca 2006. # Mülhens GmbH & Co. KG proti Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Pritožba - Znamka Skupnosti - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 - Verjetnost zmede - Besedna znamka ZIRH - Ugovor imetnika znamke Skupnosti SIR. # Zadeva C-206/04 P.

text:
      Zadeva C-206/04 P
      Mülhens GmbH & Co. KG
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 – Verjetnost zmede – Besedna znamka ZIRH – Ugovor imetnika znamke Skupnosti SIR“
      Povzetek sodbe
      1.        Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))
      2.        Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor nad presojo dejstev, ki jih je Sodišču prve stopnje predložilo
            Sodišče – Izključitev, razen ob izkrivljanju
      (člen 225 ES, Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
      1.        Pri presoji verjetnosti zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti med dvema znakoma, ki si na vidni
         in pojmovni ravni nista podobna, ampak sta si podobna na slušni ravni v določenih državah, ni izključeno, da bi lahko že podobnost
         znamk na slušni ravni ustvarila verjetnost zmede v smislu navedene določbe. Vendar je treba obstoj take verjetnosti ugotoviti
         v okviru celovite presoje v zvezi s pojmovno, vidno in slušno podobnostjo med zadevnimi znaki. V tem pogledu je presoja morebitne
         slušne podobnosti zgolj eden od upoštevnih dejavnikov v navedeni celoviti presoji, zato ni nujno, da obstaja verjetnost zmede,
         vselej ko se ugotovi samo slušna podobnost med znakoma.

      Poleg tega se pri navedeni celoviti presoji lahko ugotovi, da lahko pojmovne in vidne razlike med znakoma nevtralizirajo slušne
         podobnosti med njima, če ima vsaj ena od znamk z vidika upoštevne javnosti jasen in določen pomen, tako da bi ga ta javnost
         lahko neposredno razumela.

      (Glej točke od 19 do 22 in 35.)
      2.        Iz člena 225(1), drugi pododstavek, ES in iz člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropskih skupnosti izhaja, da je pritožba
         omejena na pravna vprašanja. Sodišče prve stopnje je zato edino pristojno, da ugotovi in presodi upoštevna dejstva in presodi
         dokaze. Presoja dejstev in dokazov, razen ob njihovem izkrivljanju, ne pomeni pravnega vprašanja, ki bi bilo kot tako predmet
         nadzora Sodišča v okviru pritožbe.

      (Glej točki 28 in 41.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 23. marca 2006(*)

      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 – Verjetnost zmede – Besedna znamka ZIRH – Ugovor imetnika znamke Skupnosti SIR“
      V zadevi C-206/04 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropskih skupnosti, vložene 6. maja 2004,
      Mülhens GmbH & Co. KG, s sedežem v Kölnu (Nemčija), ki jo zastopata T. Schulte-Beckhausen in C. Musiol, odvetnika,

      tožeča stranka,
      drugi stranki v postopku sta
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopata S. Laitinen in A. von Mühlendahl, zastopnika,

      tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
      Zirh International Corp., s sedežem v New Yorku (Združene države Amerike), ki jo zastopa L. Kouker, odvetnik,

      intervenient na prvi stopnji,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, N. Colneric, sodnica, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič (poročevalec) in E. Levits, sodniki,
      generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. oktobra 2005,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 10. novembra 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Mülhens GmbH & Co. KG s pritožbo zahteva razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 3. marca 2004
         v zadevi Mülhens proti UUNT – Zirh International Corp. (ZIRH) (T‑355/02, Recueil, str. II-791, v nadaljevanju: izpodbijana
         sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo na razveljavitev odločbe drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem
         trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 1. oktobra 2002 (zadeva R 247/2001‑3), s katero je ta zavrnil ugovor, ki ga je tožeča
         stranka vložila proti zahtevi za registracijo besednega znaka „ZIRH“ (v nadaljevanju: sporna odločba).

       Pravni okvir
      2        Člen 8(1) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1) določa:

      „Ob ugovoru imetnika prejšnje znamke se znamka, za katero je vložena prijava, ne registrira v naslednjih primerih:
      […]
      (b)    če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujejo znamke,
         obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem je varovana prejšnja znamka; verjetnost zmede zajema verjetnost
         povezovanja s prejšnjo znamko.“

      3        Člen 8(2) te uredbe določa:

      „Za namen odstavka 1 izraz ‚prejšnje znamke‘ pomeni:
      (a)   znamke naslednje vrste z datumom zahtev za registracijo, ki predhodi datumu zahteve za registracijo znamke Skupnosti, ob upoštevanju,
         če je to primerno, predhodnih pravic, ki se zahtevajo v zvezi s to znamko;

       (i)   znamke Skupnosti;
      […]“
      4        Člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 v bistvu uporablja enake izraze kot člen 4(1)(b) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra
         1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 1989, L 40, str. 1).

       Dejansko stanje
      5        Zirh International Corp. (v nadaljevanju: Zirh Corp.) je 21. septembra 1999 pri UUNT zahtevala registracijo besednega znaka
         „ZIRH“ kot znamke Skupnosti za proizvode in storitve iz razredov 3, 5 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji
         blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil spremenjen in dopolnjen (v nadaljevanju: Nicejski
         aranžma).

      6        Tožeča stranka je 24. maja 2000 vložila ugovor na podlagi člena 42 Uredbe št. 40/94 proti registraciji znamke za vse proizvode
         in storitve, določene v zahtevi. Ta ugovor je temeljil na obstoju prejšnje znamke Skupnosti, namreč mešane besedne in figurativne
         znamke, sestavljene iz besednega elementa „SIR“ in heraldične podobe, ki je bila registrirana za proizvode iz razreda 3 v
         smislu Nicejskega aranžmaja in ustreza opisu: „Parfumerijski izdelki, eterična olja, kozmetična sredstva, losioni za lase,
         sredstva za čiščenje zob, mila“ (v nadaljevanju: prejšnja znamka).

      7        Ta ugovor je oddelek za ugovore UUNT z odločbo z dne 29. junija 2001 zavrnil, pri čemer je predvsem menil, da, čeprav bi se
         zadevni proizvodi in storitve tržili po istih distribucijskih kanalih ali na istih prodajnih mestih, lahko razlike med dvema
         znamkama očitno prevladajo nad slušno podobnostjo, ki lahko obstaja med tema znamkama v določenih uradnih jezikih Evropske
         unije, tako da ni verjetnosti zmede med navedenima znamkama.

      8        Tožeča stranka se je 10. julija 2001 pritožila zoper to odločbo pred drugim odborom za pritožbe UUNT, ki je s sporno odločbo
         zavrnil pritožbo ter potrdil odločbo oddelka za ugovore, katerega obrazložitev je sprejel.

       Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
      9        Z vlogo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča prve stopnje prejelo 4. decembra 2002, je tožeča stranka vložila tožbo na razveljavitev
         izpodbijane odločbe na podlagi enega samega tožbenega razloga, in sicer zaradi kršitve pojma verjetnost zmede v smislu člena
         8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      10      Sodišče prve stopnje je najprej v točkah od 33 do 43 izpodbijane sodbe spomnilo na upoštevne določbe in ustrezno sodno prakso
         na področju verjetnosti zmede s prejšnjo znamko.

      11      Nato je Sodišče prve stopnje začelo splošno presojo celote upoštevnih dejavnikov, pri čemer je upoštevalo zlasti njihove razlikovalne
         in prevladujoče elemente, na podlagi katerih je menilo, da se slušna podobnost med zadevnimi znamkami v veliki meri nevtralizira.
         Sodišče prve stopnje se je izrazilo tako:

      „44   Glede vidne primerjave znamk v sporu je treba ugotoviti, prvič, da gre za pomembne razlike v videzu, čeprav imajo besedni
         elementi teh dveh znamk skupni drugo in tretjo uporabljeno črko, namreč črki ‚ir‘. Prvi črki, ki sta ‚s‘ oziroma ‚z‘, sta
         dejansko različni. Poleg tega sta navedena besedna elementa sestavljena iz različnega števila črk, saj črkama ‚ir‘ v prijavljeni
         znamki sledi črka ‚h‘. Besedni znak prejšnje znamke je sicer povezan s heraldično podobo, medtem ko je prijavljena znamka
         oblikovana samo iz besednega znaka, ki je sestavljen iz navadnih črk. Zato pri presoji videza vseh zadevnih znakov obstoj
         posameznih elementov vsakega znaka daje splošni vtis, da je vsak znak drugačen.

      45     V zvezi s fonetično podobnostjo UUNT ne izpodbija, da so si besedni elementi, ki jih vsebujeta ti znamki, podobni v določenih
         uradnih jezikih Evropske unije. Dejansko, kot pravilno trdi UUNT v točki 26 odgovora na pritožbo, bi se v številnih državah
         članicah prejšnja znamka najverjetneje izgovarjala po angleško, saj je ‚sir‘ sloviti angleški izraz, ki bi bil lahko znan
         tudi javnosti, ki ni angleško govoreča. Čeprav se lahko prijavljena znamka Skupnosti izgovori različno v različnih jezikih,
         je treba upoštevati, da sta si, kot priznava UUNT, zadevni znamki fonetično podobni vsaj v angleško govorečih državah in Španiji,
         ker razlike med angleško oziroma špansko izgovarjavo niso posebno izrazite. Na fonetični ravni je treba zato znamki obravnavati
         kot podobni v teh državah.

      46     V zvezi s pojmovno primerjavo spornih znamk tožeča stranka na tem mestu ne izpodbija ugotovitev UUNT. Dejansko, kot pravilno
         trdi UUNT, ne obstaja pojmovna podobnost, ker se zdi verjetno, da bo povprečni potrošnik držav članic pomislil na angleško
         besedo ‚sir‘ zaradi razširjenega poznavanja tega izraza v Evropi. Ker izraz ‚zirh‘ nima očitnega pomena v nobenem od enajstih
         uradnih jezikov Evropske unije, bo zato širša javnost zaznavala besedo ‚zirh‘ kot neologizem. Zato je treba ugotoviti, da
         na pojmovni ravni ni podobnosti med znamkama.

      47     Ugotoviti je treba, da med znamkama SIR in ZIRH ni podobnosti niti na vidni niti na pojmovni ravni. Na fonetični ravni sta
         si zadevni znamki podobni v določenih državah. V zvezi s tem je pomembno ugotoviti, da bi lahko v skladu s sodno prakso že
         sama izključitev fonetične podobnosti znamk ustvarila verjetnost zmede (sodba [Sodišča z dne 22. junija 1999] v zadevi Lloyd
         Schuhfabrik Meyer, [C‑342/97, Recueil, str. I-3819], točka 28, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. januarja 2003 v zadevi
         Mystery Drinks proti UUNT – Karlsberg Brauerei (MYSTERY), T-99/01, Recueil, str. II‑43, točka 42].

      48     Torej, kot je bilo že opozorjeno v točkah 39 in 42, je treba v tem primeru opraviti celotno presojo vseh upoštevnih dejavnikov
         na podlagi celotnega vtisa, ki ga dajeta zadevni znamki, pri čemer je treba upoštevati predvsem njune razlikovalne in prevladujoče
         elemente.

      49     Dejansko se lahko v skladu s sodno prakso Sodišča prve stopnje fonetične podobnosti nevtralizirajo s pojmovnimi razlikami,
         ki ločujejo zadevni znamki. Taka nevtralizacija zahteva, da ima vsaj ena od zadevnih znamk jasen in določen pomen z vidika
         upoštevne javnosti, tako da ga lahko ta javnost takoj razume (sodba [Sodišča prve stopnje z dne 14. oktobra 2003 v zadevi
         Phillips-Van Heusen proti UUNT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T-292/01, Recueil, str. II-4335], točka 54).

      50     V tej zadevi to velja v zvezi z besednim elementom prejšnje znamke SIR, kot izhaja iz točke 46. Te analize ni mogoče ovreči
         z dejstvom, da ta besedni znak ne določa nobene značilnosti izdelkov, za katere se je registrirala ta znamka. Dejansko ta
         okoliščina upoštevni javnosti ne preprečuje, da bi takoj razumela pomen tega besednega elementa prejšnje znamke. Zadošča,
         da bi ena od zadevnih znamk imela tak pomen, da bi se fonetične podobnosti, ki obstajajo med tema znamkama, v veliki meri
         nevtralizirale, če druga znamka ne bi imela takega pomena ali bi imela le popolnoma drugačen pomen (glej v tem smislu [zgoraj
         navedeno] sodbo BASS, točka 54).

      51     V tej zadevi je ta nevtralizacija potrjena z dejstvom, da sta znamki SIR in ZIRH tudi vidno drugačni. V tem smislu je treba
         poudariti, kot je UUNT primerno izpostavil, da ima stopnja fonetične podobnosti med znamkama zmanjšano pomembnost pri proizvodih,
         ki se tržijo tako, da upoštevna javnost navadno ob nakupu opazi znamko, ki jih označuje tudi na viden način (glej v tem smislu
         [zgoraj navedeno] sodbo BASS, točka 55).

      52     Tako je v primeru spornih proizvodov v tej zadevi, kar je v nasprotju s trditvami tožeče stranke. Dejansko trditve tožeče
         stranke, na podlagi katerih se proizvodi, določeni s prejšnjo znamko, ne prodajajo izključno na podlagi njihovega videza,
         in na podlagi katerih so pomembni kanali za trženje proizvodov tožeče stranke parfumerije, frizerski saloni in kozmetični
         saloni, ne ovržejo tega zaključka.

      53     V zvezi s tem je treba opozoriti, da tožeča stranka na noben način ni dokazala, da se njeni proizvodi navadno tržijo tako,
         da javnost vidno ne zaznava znamke. Dejansko je tožeča stranka zadovoljna s trditvijo, da obstaja običajen kanal trženja prek
         parfumerij, frizerskih in kozmetičnih salonov, tako da potrošnik proizvoda ne more dobiti neposredno, temveč samo s posredovanjem
         prodajalca.

      54     Tudi če se domneva, da lahko parfumerije ter frizerski in kozmetični saloni oblikujejo pomembne kanale trženja proizvodov
         tožeče stranke, se ugotovi, da so tudi na teh krajih proizvodi na splošno ponujeni na policah tako, da potrošnikom omogočajo
         vidni pregled. Zato, tudi če ni izključeno, da bi se lahko zadevni proizvodi prodajali tudi na podlagi ustnega naročila, se
         ta način ne bi obravnaval kot običajen način trženja teh proizvodov.“

      12      Zato je Sodišče prve stopnje v točki 55 izpodbijane sodbe sklenilo, da stopnja podobnosti med zadevnima znamkama ni dovolj
         velika, da bi presodilo, da bi javnost lahko mislila, da zadevni proizvodi prihajajo iz istega podjetja ali, odvisno od primera,
         iz ekonomsko povezanih podjetij, in je posledično zavrnilo tožbo tožeče stranke.

       Pritožba
      13      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo in sporno odločbo in UUNT naloži plačilo stroškov. V podporo
         svoji pritožbi je navedla en sam pritožbeni razlog, ki vsebuje dva dela, ki izhajata iz kršitve člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.
         Vsak izmed dveh delov navaja različna očitka.

      14      UUNT in Zirh Corp. predlagata zavrnitev pritožbe in naložitev plačila stroškov tožeči stranki.

       Prvi del edinega pritožbenega razloga (verjetnost zmede)
       Prvi očitek
      –       Trditve strank
      15      Tožeča stranka trdi, da delna podobnost in delna enakost med zadevnimi proizvodi in storitvami na eni strani ter slušna podobnost
         med zadevnima znamkama na drugi strani vodijo do zaključka o obstoju verjetnosti zmede med tema znamkama. Po mnenju tožeče
         stranke, ki se v zvezi s tem sklicuje na točko 28 zgoraj navedene sodbe Lloyd Schuhfabrik Meyer, člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94
         pomeni, da očitna podobnost, ki se zaznava z enim od čutil, vzpostavlja obstoj verjetnosti zmede. V tej zadevi ta verjetnost
         izhaja iz slušne podobnosti.

      16      UUNT ne izpodbija analize tožeče stranke v zvezi s podobnostjo znamk. Vendar meni, da je učinek zgoraj navedene sodbe Lloyd
         Schuhfabrik Meyer samo v priznanju možnosti, da slušna podobnost zadošča za vzpostavitev verjetnosti zmede.

      –       Presoja Sodišča
      17      Uvodoma je treba spomniti, da je v skladu s sedmo uvodno izjavo Uredbe št. 40/94 ugotavljanje verjetnosti zmede odvisno od
         številnih elementov, zlasti od prepoznavnosti znamke na trgu, povezovanja, ki ga lahko povzroči uporabljen ali registriran
         znak, stopnje podobnosti med znamko ter označenim blagom in storitvami.

      18      Obstoj verjetnosti zmede v javnosti je torej treba presojati celovito, pri čemer je treba upoštevati vse pomembne dejavnike
         v tej zadevi (glej v tem smislu glede Direktive 89/104, sodbi z dne 11. novembra 1997 v zadevi SABEL, C-251/95, Recueil, str.
         I-6191, točka 22, in z dne 22. junija 2000 v zadevi Marca Mode, C‑425/98, Recueil, str. I-4861, točka 40).

      19      Celovita presoja verjetnosti zmede glede znamk mora v zvezi z vidno, slušno ali pojmovno podobnostjo zadevnih znakov temeljiti
         na celotnem vtisu, ki ga ti znamki ustvarita, upoštevajoč zlasti njune razlikovalne in prevladujoče elemente (glej glede Direktive
         89/104 zlasti zgoraj navedeni sodbi SABEL, točka 23, in Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 25).

      20      V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje po presoji celotnega vtisa, ki ga ustvarita zadevna znaka, v točki 47 izpodbijane sodbe
         ugotovilo, da ta znaka nista podobna na vidni in pojmovni ravni, nasprotno pa sta navedena znaka podobna na slušni ravni v
         določenih državah, pri čemer ni izključeno, da bi lahko ta edina podobnost ustvarila verjetnost zmede.

      21      Ne bi bilo izključeno, da bi lahko sama slušna podobnost znamk ustvarila verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94
         (glej glede Direktive 89/104 zgoraj navedeno sodbo Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 28). Vendar je treba opozoriti, da bi bilo
         treba obstoj take verjetnosti ugotoviti v okviru celovite presoje v zvezi s pojmovno, vidno in slušno podobnostjo med zadevnimi
         znaki. V tem pogledu je presoja morebitne slušne podobnosti zgolj eden od upoštevnih dejavnikov v okviru navedene celovite
         presoje.

      22      Tako iz točke 28 zgoraj navedene sodbe Lloyd Schuhfabrik Meyer ni mogoče sklepati, da nujno obstaja verjetnost zmede, vselej
         ko se ugotovi samo slušna podobnost med znakoma.

      23      Torej je Sodišče prve stopnje pravilno preučilo celotni vtis, ki ga ustvarita zadevna znaka, v zvezi z njuno morebitno pojmovno,
         vidno in slušno podobnostjo v okviru celovite presoje verjetnosti zmede.

      24      Iz tega izhaja, da je treba prvi očitek prvega dela edinega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljenega.

       Drugi očitek
      –       Trditve strank
      25      Po mnenju tožeče stranke slušna podobnost zadošča za ugotovitev obstoja verjetnosti zmede, če se proizvodi, ki jih zadevni
         znamki označujeta, ne kupujejo izključno tako, da jih kupec vidi. V zvezi z zadevnimi proizvodi pa potrošniki v številnih
         trgovinah nimajo možnosti, da bi si sami postregli, in jih morajo torej izrecno zahtevati. Poleg tega naj bi se ti proizvodi
         navadno kupovali po telefonu. Po mnenju tožeče stranke potrošnik, ki v vseh teh primerih samo fonetično zaznava znamko „SIR“,
         ne pozna vidnih značilnosti proizvodov, ki jih ta znamka označuje.

      26      Po mnenju UUNT slušna podobnost v tem primeru ni odločilna, ker se zadevni proizvodi navadno kupujejo tako, da jih kupec vidi.
         Po njegovem mnenju se ti proizvodi dejansko tržijo tako, da ob nakupu upoštevna javnost zaznava znamko, kot da ta vidno označuje
         navedene proizvode. Zato UUNT meni, da distribucijski kanal, ki zahteva ustno naročilo, ni značilna ali navadna situacija
         za nakup teh proizvodov, čeprav bi se bilo mogoče ustno sklicevati na zadevne proizvode. Tako zaključi, da v tem primeru ni
         nobene verjetnosti zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      –       Presoja Sodišča
      27      V zvezi z drugim očitkom tožeče stranke glede učinkov načinov trženja zadevnih proizvodov je treba ugotoviti, da pritožba
         dejansko teži k temu, da bi dosegla, da bi Sodišče nadomestilo presojo dejstev Sodišča prve stopnje z lastno presojo.

      28      Odločitev Sodišča prve stopnje, vsebovana v točkah od 52 do 54 izpodbijane sodbe, na podlagi katere se zadevni proizvodi navadno
         tržijo na način, ki omogoča, da jih upoštevna javnost vidno pregleda, pomeni presojo dejstev, katere nadzor ni v pristojnosti
         Sodišča v okviru pritožbe. Iz člena 225(1), drugi pododstavek, ES in iz člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropskih
         skupnosti izhaja, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Sodišče prve stopnje je zato edino pristojno, da ugotovi in
         presodi upoštevna dejstva ter da presodi dokaze. Presoja dejstev in dokazov, razen ob njihovem izkrivljanju, ne pomeni pravnega
         vprašanja, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (glej sodbo z dne 15. septembra 2005 v zadevi BioID
         proti UUNT, C‑37/03 P, ZOdl., str. I-7975, točka 43 in navedena sodna praksa).

      29      Ker se tožeča stranka ni sklicevala na izkrivljanje dejstev in dokazov, predloženih Sodišču prve stopnje, je treba drugi očitek
         prvega dela edinega pritožbenega razloga zavrniti kot nedopustnega.

      30      Torej je treba v zvezi s prvim delom edinega pritožbenega razloga ugotoviti, da Sodišče prve stopnje ni napačno presodilo
         pomena člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      31      Iz navedenih ugotovitev izhaja, da je treba prvi del edinega pritožbenega razloga zavrniti kot deloma neutemeljenega in deloma
         nedopustnega.

       Drugi del edinega pritožbenega razloga (nevtralizacija slušne podobnosti)
       Prvi očitek
      –       Trditve strank
      32      Tožeča stranka trdi, da je izhodiščna točka sklepanja Sodišča prve stopnje, kot jo je izrazilo v točkah 48 in 49 izpodbijane
         sodbe, napačna. Po mnenju tožeče stranke slušne podobnosti dejansko ne bi bilo mogoče nevtralizirati z vidnimi in pojmovnimi
         razlikami.

      33      UUNT trdi, da če Sodišče pritrjuje sklepanju, ki ga je razvilo Sodišče prve stopnje v zgoraj navedeni sodbi Phillips-Van Heusen
         proti UUNT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) (točka 54), v skladu s katerim so pojmovne in vidne razlike, ki ločujejo
         znamki, take, da nevtralizirajo slušne podobnosti, če ima vsaj ena od znamk z vidika upoštevne javnosti jasen in določen pomen,
         tako da bi ga ta javnost lahko takoj razumela, bi ga moralo uporabiti v tej zadevi.

      –       Presoja Sodišča
      34      Kot je bilo opozorjeno v točki 19 te sodbe, bi morala biti celovita presoja v zvezi z vidno, slušno in pojmovno podobnostjo
         zadevnih znamk utemeljena s celotnim vtisom, ki ga ustvarita ti znamki, pri čemer bi bilo treba upoštevati predvsem njune
         razlikovalne in prevladujoče elemente.

      35      Navedena celovita presoja obsega to, da lahko pojmovne in vidne razlike med znakoma nevtralizirajo slušne podobnosti med njima,
         pod pogojem, da bi imela vsaj ena od znamk z vidika upoštevne javnosti jasen in določen pomen, tako da bi ga ta javnost lahko
         neposredno razumela (glej v tem smislu sodbo z dne 12. januarja 2006 v zadevi Ruiz-Picasso in drugi proti UUNT, C-361/04 P,
         ZOdl., str. I-643, točka 20).

      36      Zato lahko Sodišče prve stopnje po tem, ko se je pravilno izrazilo v točkah 48 in 49 izpodbijane sodbe, da splošna presoja
         vključuje presojo razlikovalnih in prevladujočih elementov zadevnih znakov in da se lahko slušne podobnosti nevtralizirajo
         s pojmovnimi razlikami med navedenima znakoma, razsodi, ne da bi pri tem napačno razumelo pomen člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94,
         da stopnja podobnosti med zadevnima znakoma ni dovolj visoka za ugotovitev, da bi upoštevna javnost lahko mislila, da zadevni
         proizvodi izvirajo iz istega podjetja ali, odvisno od primera, iz ekonomsko povezanih podjetij.

      37      Iz tega izhaja, da je treba prvi očitek drugega dela edinega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljenega.

       Drugi očitek
      –       Trditve strank
      38      Tožeča stranka trdi, da je bistven pomen znamke „SIR“ jasen samo, če se ta znamka izgovori v angleškem jeziku. Njena izgovarjava
         v vseh drugih uradnih jezikih Evropske unije nima nobenega pomena in pomeni le domišljijski znak. Zato po mnenju tožeče stranke
         Sodišče prve stopnje ne bi smelo upoštevati, da ima v zadevi ena od spornih znamk jasen in določen pomen, pri odločitvi, da
         se slušna podobnost nevtralizira z vidnimi in pojmovnimi razlikami, ki ločujejo ti znamki. Sodišče prve stopnje je torej napačno
         uporabilo pravo pri razlagi člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      39      UUNT meni, da ima figurativna znamka „SIR“ jasen in določen pomen v smislu zgoraj navedene sodbe Sodišča prve stopnje Phillips-Van
         Heusen proti UUNT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) (točka 54). Zato Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo
         prava pri razlagi člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      –       Presoja Sodišča
      40      V zvezi z drugim očitkom tožeče stranke glede presoje pojmovnih in vidnih razlik spornih znakov je treba ugotoviti, da pritožba
         dejansko stremi k temu, da bi Sodišče nadomestilo presojo dejstev Sodišča prve stopnje z lastno presojo.

      41      V zvezi s tem zadošča poudariti, da je odločitev Sodišča prve stopnje v točkah 50 in 51 izpodbijane sodbe, v skladu s katero
         pojmovne in vidne razlike med spornima znakoma nevtralizirajo njuno slušno podobnost, presoja dejstev, katere nadzor ni v
         pristojnosti Sodišča v okviru pritožbe. Iz člena 225(1), drugi pododstavek, ES in iz člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča
         Evropskih skupnosti dejansko izhaja, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Sodišče prve stopnje je zato edino pristojno,
         da ugotovi in presodi upoštevna dejstva in da presodi dokaze. Presoja dejstev in dokazov, razen ob njihovem izkrivljanju,
         ne pomeni pravnega vprašanja, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (glej zgoraj navedeno sodbo BioID
         proti UUNT, točka 43 in navedena sodna praksa).

      42      Ker se tožeča stranka ni sklicevala na izkrivljanje dejstev in dokazov, predloženih Sodišču prve stopnje, je treba drugi očitek
         drugega dela edinega pritožbenega razloga zavrniti kot nedopustnega.

      43      V zvezi z drugim delom edinega pritožbenega razloga je torej treba ugotoviti, da Sodišče prve stopnje ni napačno presodilo
         pomena člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      44      Iz navedenih ugotovitev izhaja, da je treba drugi del edinega pritožbenega razloga zavrniti kot deloma neutemeljenega in deloma
         nedopustnega.

      45      Ker nobeden od delov edinega pritožbenega razloga, ki ga je navedla tožeča stranka v utemeljitev svoje pritožbe, ni utemeljen,
         jo je treba zavrniti.

       Stroški
      46      V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 istega poslovnika, se neuspeli stranki
         naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. UUNT in Zirh Corp. sta predlagala, naj se tožeči stranki naloži plačilo
         stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1)      Pritožba se zavrne.
      2)      Mülhens GmbH & Co. KG se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. novembra 2014.#Mario Vital Pérez proti Ayuntamiento de Oviedo.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nº 4 de Oviedo.#Predhodno odločanje – Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 21 – Direktiva 2000/78/ES – Členi 2(2), 4(1) in 6(1) – Diskriminacija na podlagi starosti – Nacionalna določba – Pogoj pri zaposlovanju policistov lokalne policije – Določitev najvišje starosti na 30 let – Utemeljitev.#Zadeva C‑416/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 13. novembra 2014 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Socialna politika — Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Listina Evropske unije o temeljnih pravicah — Člen 21 — Direktiva 2000/78/ES — Členi 2(2), 4(1) in 6(1) — Diskriminacija na podlagi starosti — Nacionalna določba — Pogoj pri zaposlovanju policistov lokalne policije — Določitev najvišje starosti na 30 let — Utemeljitev“
      V zadevi C‑416/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo (Španija) z odločbo z dne 16. julija 2013, ki je prispela na Sodišče 23. julija 2013, v postopku

         Mario Vital Pérez

      proti

         Ayuntamiento de Oviedo,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, K. Lenaerts, podpredsednik Sodišča v funkciji sodnika drugega senata, J.‑C. Bonichot, A. Arabadžiev in J. L. da Cruz Vilaça (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za M. Vitala Péreza M. Noval Pato in I. Fernández-Jardón Fernández, odvetnika,

               —

               za špansko vlado J. García-Valdecasas Dorrego in L. Banciella Rodríguez-Miñon, agenta,

               —

               za nemško vlado T. Henze in J. Möller, agenta,

               —

               za francosko vlado D. Colas in R. Coesme, agenta,

               —

               za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s S. Varonejem, avvocato dello Stato,

               —

               za Evropsko komisijo L. Lozano Palacios in D. Martin, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 17. julija 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 2(2), 4(1) in 6(1)(c) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79) ter člena 21(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. Vitalom Pérezom in Ayuntamiento de Oviedo (občina Oviedo, v nadaljevanju: Ayuntamiento), ker je ta izdala odločbo o odobritvi obvestila o natečaju, v katerem se je zahtevalo, da kandidati za delovna mesta policistov lokalne policije niso starejši od 30 let.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodnih izjavah 18, 23 in 25 Direktive 2000/78 je navedeno:

                        „(18)

                        Ta direktiva še zlasti ne zahteva, da bi vojska in policija, kaznilnice ali intervencijske službe zaposlile ali obdržale v službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni cilj ohranjati operativno usposobljenost teh služb.

                  […]

                        (23)

                        Pod zelo omejenimi pogoji je različno obravnavanje upravičeno, kadar neka značilnost, povezana [s] […] starostjo […], predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna. […]

                  […]

                        (25)

                        Prepoved diskriminacije zaradi starosti je bistven del izpolnjevanja ciljev, opredeljenih v smernicah o zaposlovanju, in spodbujanja raznovrstnosti delovne sile. Vendar je v nekaterih okoliščinah različno obravnavanje v zvezi s starostjo lahko upravičeno in so s tem v zvezi potrebni posebni predpisi, ki so glede na položaj v državah članicah lahko med seboj različni. Bistveno je torej razlikovanje med upravičeno različnim obravnavanjem, zlasti tistim na podlagi legitimnih ciljev zaposlovalne politike, trga delovne sile in poklicnega usposabljanja, in diskriminacijo, ki mora biti prepovedana.“

               4

               V členu 1 Direktive 2000/78 je navedeno, da je namen te direktive opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in delu, zato da bi se v državah članicah uresničevalo načelo enakega obravnavanja.

               5

               Člen 2 navedene direktive določa:
               „1.   V tej direktivi ‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1.
               2.   V smislu odstavka 1:

                        (a)

                        se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1;

                  […]“

               6

               V členu 3(1)(a) Direktive 2000/78 je pojasnjeno:
               „V mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, se ta direktiva uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva:

                        (a)

                        pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre, vključno z napredovanjem“.

               7

               Člen 4(1) te direktive določa:
               „Ne glede na člen 2(1) in (2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v zvezi s katerim od motivov iz člena 1, ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna.“

               8

               Člen 6 Direktive 2000/78 določa:
               „1.   Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.
               Tako različno obravnavanje je lahko med drugim:
               […]

                        (c)

                        z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo.

                  […]“

         Špansko pravo

               9

               V Španiji je vseh 17 avtonomnih skupnosti sprejelo zakone ali druge predpise v zvezi s kadrovsko ureditvijo lokalne policije, ki se glede najvišje starosti za dostop do tega poklica razlikujejo. Nekateri zakoni namreč določajo, da je ta 30 let, drugi pa ne določajo nobene omejitve.

               10

               V členu 18(6) zakona 2/2007 avtonomne skupnosti kneževine Asturija o koordinaciji lokalne policije (Ley 2/2007 de Coordinación de las Policías Locales de la Comunidad Autonóma del Principado de Asturias) z dne 23. marca 2007 (BOE št. 169 z dne 16. julija 2007) je pojasnjeno, da imajo policisti lokalne policije te naloge:
               „Pomoč državljanom, varovanje oseb in premoženja, prijetje in pridržanje storilcev kaznivih dejanj, preventivno patruljiranje, urejanje prometa in podobne naloge, ki jim jih naložijo nadrejeni.“

               11

               Člen 32(b) tega zakona kot splošen pogoj za zaposlitev v lokalni policijski enoti med drugim določa:
               „[…]

                        (b)

                        najnižjo starost 18 let in najvišjo starost 30 let“.

               12

               Zakon 2/2007 je bil sprejet na podlagi pristojnosti, ki jih španska ustava daje avtonomnim skupnostim, v okviru sistemskega zakona 2/1986 o varnostnih službah (Ley Orgánica 2/1986 de Fuerzas y Cuerpos de Seguridad) z dne 13. marca 1986 (BOE št. 63 z dne 14. marca 1986).

               13

               Člen 11(1) sistemskega zakona 2/1986 za službe državne varnosti določa te funkcije:
               „1.   Naloga služb državne varnosti je varovati svobodo izvrševanja pravic in svoboščin ter zagotavljati varnost državljanov z opravljanjem teh funkcij:

                        a)

                        nadzorovanje spoštovanja zakonov in splošnih predpisov z izvrševanjem ukazov, ki jih prejmejo od organov, v okviru svojih pooblastil;

                        b)

                        pomoč osebam in njihovo varovanje ter zagotavljanje varstva in nadzora nad ogroženim premoženjem, ne glede na vzrok;

                        c)

                        nadzorovanje in varovanje javnih prostorov in zgradb, za katere je to potrebno;

                        d)

                        zagotavljanje zaščite in varnosti visokih predstavnikov;

                        e)

                        ohranjanje in po potrebi ponovna vzpostavitev javnega reda in varnosti;

                        f)

                        preprečevanje kaznivih dejanj;

                        g)

                        preiskovanje kaznivih dejanj, da bi se odkrili in prijeli domnevni storilci, zaseženje instrumentov, proizvodov in dokazov o kaznivih dejanjih ter njihova predložitev pristojnemu sodišču in sestavljanje upoštevnih tehničnih in izvedenskih poročil;

                        h)

                        zbiranje, prejemanje in analiziranje vseh informacij, ki so pomembne za javni red in varnost, ter preučevanje, načrtovanje in izvrševanje metod in tehnik za preprečevanje kriminala;

                        i)

                        sodelovanje s službami civilne zaščite v primeru resne nevarnosti katastrofe ali naravne nesreče v skladu s pogoji, določenimi v zakonodaji o civilni zaščiti.“

               14

               Člen 53(1) sistemskega zakona 2/1986, ki določa funkcije lokalnih policijskih enot, določa:
               „Lokalne policijske enote opravljajo te funkcije:

                        a)

                        varovanje organov lokalnih skupnosti in zagotavljanje nadzora ali varstva njihovih zgradb in prostorov;

                        b)

                        urejanje in vodenje prometa v mestnem središču ter signaliziranje v skladu s prometnimi predpisi;

                        c)

                        ugotavljanje števila prometnih nesreč, ki so se zgodile v mestnem središču;

                        d)

                        opravljanje nalog upravne policije, kar zadeva sklepe, odloke in druge občinske predpise, ki spadajo v njihovo pristojnosti;

                        e)

                        sodelovanje pri nalogah pravosodne policije […];

                        f)

                        zagotavljanje pomoči v primeru nesreče, katastrofe ali naravne nesreče s sodelovanjem pri izvrševanju načrtov za civilno zaščito, kot določa zakon;

                        g)

                        izvajanje preventivnih ukrepov in vsega, kar je potrebno za preprečevanje kaznivih dejanj […];

                        h)

                        nadzorovanje javnih prostorov in sodelovanje na poziv s službami državne varnosti in s policijo avtonomnih skupnosti pri varovanju na protestih in ohranitvi reda pri večjih shodih;

                        i)

                        sodelovanje na poziv pri reševanju zasebnih sporov.“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               15

               M. Vital Pérez je 8. aprila 2013 vložil tožbo pred predložitvenim sodiščem zoper odločbo Ayuntamiento z dne 7. marca 2013, s katero so bili odobreni posebni pogoji, določeni v obvestilu o javnem natečaju, namenjenemu zapolnitvi petnajstih delovnih mest policistov lokalne policije.

               16

               M. Vital Pérez je izpodbijal zakonitost točke 3.2 navedenega obvestila o javnem natečaju, s katero se je zahtevalo, da kandidati nimajo več kot 30 let. Po mnenju tožeče stranke iz postopka v glavni stvari je s to zahtevo kršena njena temeljna pravica do dostopa do javnih funkcij pod enakimi pogoji, ki jo zagotavljata španska ustava in Direktiva 2000/78.

               17

               M. Vital Pérez predlaga razglasitev ničnosti navedene točke 3.2, ker ta vsebuje pogoj, ki ni niti utemeljen niti upravičen, saj je ustrezna fizična sposobnost za opravljanje nalog zagotovljena s preizkusi telesnih zmogljivosti, ki se zahtevajo v obvestilu o natečaju. Navaja, da morajo kandidati v skladu s točko 3.5 navedenega obvestila namreč imeti „ustrezne fizične in psihične sposobnosti za opravljanje nalog v zvezi z delovnim mestom in za opravljanje preizkusov telesnih zmogljivosti“, navedenih v obvestilu o natečaju iz postopka v glavni stvari.

               18

               M. Vital Pérez poudarja, da različni odloki ali zakoni, ki so jih izdale avtonomne skupnosti, ne določajo nikakršne starostne omejitve (Andaluzija, Aragonija, Baleari, Kanarski otoki, Kastilija-Manča, Katalonija ali Estremadura) oziroma to omejitev določajo na 35 let (Baskija) ali 36 let (Galicija in Valencia).

               19

               Ayuntamiento trdi, da je z določitvijo tega starostnega pogoja zgolj spoštovala zakon 2/2007. Poleg tega naj bi se pri utemeljitvi tega ukrepa opirala na člen 6 Direktive 2000/78 in Sodišče naj bi vsekakor že odločilo v prid navedenemu pogoju v sodbi Wolf (C‑229/08, EU:C:2010:3).

               20

               Predložitveno sodišče, ki poudarja, da je Tribunal Supremo v sodbah z dne 21. marca in 17. oktobra 2011 razveljavilo zakonsko določbo, v skladu s katero je bila določena izključitev kandidatov, starejših od 30 let, iz javnega natečaja za inšpektorje nacionalne policije – pripravnike, meni, da starostni pogoj iz postopka v glavni stvari ne izpolnjuje merila sorazmernosti. To sodišče namreč trdi, da obstajajo manj strogi ukrepi, kot je določitev najvišje starosti, ki omogočajo uresničitev zastavljenega cilja, to je, da so policisti lokalne policije v posebni fizični pripravljenosti, ki se zahteva za opravljanje njihovega poklica. Prav opravljanje zahtevnih preizkusov telesnih zmogljivosti pa naj bi bil poseben pogoj v obvestilu o javnem natečaju.

               21

               To sodišče tudi meni, da fizične pripravljenosti, ki se zahteva za zaposlitev policistov lokalne policije, ni mogoče primerjati z „izjemno veliko fizično sposobnostjo“, ki se zahteva za gasilce, in sicer zaradi različne narave njihovih nalog, tako da sodbe Wolf (EU:C:2010:3) ni mogoče neposredno uporabiti v obravnavanem primeru.

               22

               V teh okoliščinah je Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali členi 2(2), 4(1) in 6(1)(c) Direktive […] 2000/78[…] ter člen 21(1) [Listine] v delu, v katerem prepovedujejo vsakršno diskriminacijo zaradi starosti, nasprotujejo temu, da se v objavi javnega natečaja občine, ki se izrecno sklicuje na regionalni zakon države članice, za dostop do delovnega mesta policista lokalne policije določi najvišja starost 30 let?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

         Uvodna ugotovitev

               23

               Predložitveno sodišče v okviru tega predloga za sprejetje predhodne odločbe Sodišče sprašuje o razlagi člena 21 Listine in določb Direktive 2000/78.

               24

               Opozoriti je treba, da je Sodišče priznalo obstoj načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, ki ga je treba šteti za splošno načelo prava Unije in ki je bilo na področju zaposlovanja in dela konkretizirano v Direktivi 2000/78 (sodbi Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, točka 21, ter Prigge in drugi, C‑447/09, EU:C:2011:573, točka 38).

               25

               To pomeni, da če je Sodišču v okviru spora med posameznikom in državno upravo predloženo vprašanje za predhodno odločanje, katerega predmet je razlaga splošnega načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, kot je določeno v členu 21 Listine, in določb Direktive 2000/78, potem Sodišče vprašanje preuči le glede na to direktivo (glej v tem smislu sodbo Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt, C‑132/11, EU:C:2012:329, točke od 21 do 23).

         Vprašanje za predhodno odločanje

               26

               Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člene 2(2), 4(1) in 6(1)(c) Direktive 2000/78 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki za zaposlovanje policistov lokalne policije določa najvišjo starost 30 let.

               27

               Za odgovor na postavljeno vprašanje je treba preučiti, ali zakonodaja iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2000/78, in če je tako, ali vsebuje različno obravnavanje na podlagi starosti, ki je lahko v nekaterih primerih glede na navedeno direktivo upravičeno.

               28

               Najprej je treba poudariti, da je iz naslova, uvodnih izjav, vsebine in cilja Direktive 2000/78 razvidno, da ta skuša vzpostaviti splošen okvir, ki zagotavlja enako obravnavanje „pri zaposlovanju in delu“ vseh oseb, tako da jim omogoči učinkovito varstvo pred diskriminacijo, ki temelji na enem od razlogov iz člena 1 te direktive, med katerimi je tudi starost (sodbi Hütter, C‑88/08, EU:C:2009:381, točka 33, ter Georgiev, C‑250/09 in C‑268/09, EU:C:2010:699, točka 26).

               29

               Natančneje glede uporabe te direktive v okviru postopka v glavni stvari je treba ugotoviti, da iz člena 3(1)(a) te direktive izhaja, da se ta uporablja za vse osebe tako v javnem kot v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva zlasti pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre.

               30

               Člen 32(b) zakona 2/2007 z določitvijo, da oseb, starejših od 30 let, ni mogoče zaposliti v lokalnih policijskih enotah, vpliva na pogoje za zaposlitev teh delavcev. Zato je treba šteti, da taka zakonodaja določa pravila v zvezi z dostopnostjo zaposlitve v javnem sektorju v smislu člena 3(1)(a) Direktive 2000/78.

               31

               Iz tega izhaja, da se ta direktiva uporablja za položaj, kot je ta, ki je predmet spora, o katerem odloča predložitveno sodišče.

               32

               V zvezi z vprašanjem, ali zakonodaja iz postopka v glavni stvari uvaja različno obravnavanje glede na starost, je treba opozoriti, da v skladu s členom 2(1) Direktive 2000/78 „‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1“ te direktive. V členu 2(2)(a) te direktive je pojasnjeno, da se za potrebe uporabe odstavka 1 šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je obravnavanje ene osebe manj ugodno kakor obravnavanje druge osebe v primerljivem položaju iz katerega od razlogov iz člena 1 iste direktive.

               33

               V obravnavanem primeru člen 32(b) zakona 2/2007 učinkuje tako, da so nekatere osebe obravnavane manj ugodno od drugih oseb, ki so v primerljivem položaju, zgolj zato, ker so starejše od 30 let. Taka zakonodaja nedvomno uvaja različno obravnavanje, ki neposredno temelji na starosti v smislu člena 1 v povezavi s členom 2(2)(a) Direktive 2000/78.

               34

               Preveriti je še treba, ali je tako različno obravnavanje lahko upravičeno glede na člena 4(1) in 6(1) Direktive 2000/78.

               35

               Na prvem mestu, v zvezi s členom 4(1) Direktive 2000/78 je treba poudariti, da lahko v skladu z besedilom te določbe „države članice predvidijo, da različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v zvezi s katerim od motivov iz člena 1 [te direktive], ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna“.

               36

               V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da iz člena 4(1) Direktive 2000/78 izhaja, da ni razlog tisti, s katerim je utemeljeno različno obravnavanje, ampak je to značilnost, ki je povezana z razlogom, ki mora pomeniti bistveno in odločilno zahtevo za nek poklic (glej sodbi Wolf, EU:C:2010:3, točka 35, ter Prigge in drugi, EU:C:2011:573, točka 66).

               37

               V skladu z ustaljeno sodno prakso pa so posebne fizične sposobnosti značilnost, ki je povezana s starostjo (sodbi Wolf, EU:C:2010:3, točka 41, ter Prigge in drugi, EU:C:2011:573, točka 67).

               38

               V obravnavanem primeru je iz člena 18(6) zakona 2/2007 razvidno, da naloge policistov lokalne policije zajemajo zlasti pomoč državljanom, varovanje oseb in premoženja, prijetje in pridržanje storilcev kaznivih dejanj, preventivno patruljiranje in urejanje prometa.

               39

               Čeprav za nekatere od teh nalog, kot na primer pomoč državljanom ali urejanje prometa, očitno res ni potreben velik fizični napor, pa lahko naloge v zvezi z varovanjem oseb in premoženja, prijetjem in pridržanjem storilcev kaznivih dejanj ter preventivnim patruljiranjem zahtevajo uporabo fizične moči.

               40

               Narava zadnjenavedenih nalog zahteva posebno fizično sposobnost, kajti fizične pomanjkljivosti pri opravljanju navedenih nalog imajo lahko resne posledice, ne le za same policiste in tretje osebe, ampak tudi za ohranitev javnega reda (glej v tem smislu sodbo Prigge in drugi, EU:C:2011:573, točka 67).

               41

               Iz tega izhaja, da je za opravljanje poklica policista lokalne policije posebno fizično sposobnost mogoče šteti za „bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic“ v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78.

               42

               Španska vlada v zvezi s ciljem, ki mu sledi zakonodaja iz postopka v glavni stvari, navaja, da je namen zakona 2/2007, ki za dostop do lokalnih policijskih enot določa starostno omejitev 30 let, poskrbeti za operativno usposobljenost in dobro delovanje teh policijskih enot, z zagotavljanjem, da lahko na novo zaposleni uslužbenci opravljajo fizično najzahtevnejše naloge v razmeroma dolgem obdobju svoje poklicne poti.

               43

               V zvezi s tem je treba navesti, da je v uvodni izjavi 18 Direktive 2000/78 pojasnjeno, da ta direktiva ne zahteva, da bi policija zaposlila ali obdržala v službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni cilj ohranjati operativno usposobljenost teh služb.

               44

               Skrb za zagotovitev operativne usposobljenosti in dobrega delovanja policije je torej legitimen cilj v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78 (glej v tem smislu sodbo Wolf, EU:C:2010:3 , točka 39).

               45

               Kljub temu pa je treba preučiti, ali je nacionalna zakonodaja iz postopka v glavni stvari z določitvijo take starostne omejitve naložila sorazmerno zahtevo, to pomeni, ali je ta omejitev primerna za uresničitev zastavljenega cilja in ali ne presega tega, kar je potrebno za njegovo uresničitev.

               46

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z uvodno izjavo 23 Direktive 2000/78 različno obravnavanje lahko upravičeno „pod zelo omejenimi pogoji“, kadar neka značilnost, povezana tudi s starostjo, pomeni bistveno in odločilno poklicno zahtevo.

               47

               Poleg tega je treba člen 4(1) navedene direktive razlagati ozko, ker dopušča odstopanje od načela prepovedi diskriminacije (sodba Prigge in drugi, EU:C:2011:573, točka 72).

               48

               V zvezi s tem je treba preveriti, ali so ob upoštevanju tega, kar je bilo navedeno v točkah od 39 do 41 te sodbe, posebne fizične sposobnosti, ki se zahtevajo za opravljanje naloge policista lokalne policije, nujno povezane z določeno starostno skupino in ali teh sposobnosti nimajo osebe, ki presegajo določeno starost.

               49

               Pri temu preverjanju je treba upoštevati elemente, navedene v nadaljevanju.

               50

               Prvič, iz predložitvene odločbe je razvidno, da je med zakonodajami avtonomnih skupnosti, ki se nanašajo na policiste lokalne policije, glede določitve najvišje starosti za dostop do tega poklica očitna razlika. V nekaterih zakonodajah je ta določena na 30 let ali več (35 let, 36 let ali 40 let), druge avtonomne skupnosti pa so se odločile, da ne bodo postavile nikakršne omejitve.

               51

               Drugič, španska vlada je v odgovoru na pisno vprašanje Sodišča potrdila, da je bil pogoj v zvezi z najvišjo starostjo 30 let za dostop do funkcije policista nacionalne policije – katerega naloge, določene v členu 11 zakona 2/1986, so podobne tistim, ki so dodeljene lokalni policiji – odpravljen.

               52

               Tretjič, poudariti je treba, da je Sodišče v sodbi Wolf (EU:C:2010:3, točka 44) ugotovilo, da je ukrep določitve najvišje starosti 30 let za zaposlitev v okviru operativne poklicne gasilske enote sorazmeren, ker se je izkazalo, da je taka omejitev nujna za zagotovitev operativnosti in dobrega delovanja zadevnega poklica.

               53

               Vendar je Sodišče do te ugotovitve prišlo šele potem, ko je na podlagi znanstvenih dokazov, ki so mu bili predloženi, ugotovilo, da so za nekatere naloge gasilcev v operativni poklicni gasilski enoti, kot je gašenje požarov, potrebne „izjemno velike“ fizične sposobnosti in da ima zelo malo uslužbencev, ki so starejši od 45 let, zadostne fizične sposobnosti za opravljanje te dejavnosti. Po navedbah Sodišča bi zaposlitev pri višji starosti povzročila, da preveliko število uslužbencev ne bi moglo opravljati fizično najzahtevnejših nalog. Poleg tega taka zaposlitev ne bi omogočala, da tako zaposleni uslužbenci navedene naloge izpolnjujejo dovolj dolgo. Nazadnje, razumna organizacija poklicne gasilske službe za operativno poklicno gasilsko enoto zahteva medsebojno odvisnost delovnih mest, ki so fizično zahtevna in niso primerna za starejše uslužbence, in delovnih mest, ki so fizično manj zahtevna in za te uslužbence primerna (sodba Wolf, EU:C:2010:3, točki 41 in 43).

               54

               V skladu z ugotovitvami predložitvenega sodišča z vidika nalog, dodeljenih policistom lokalne policije, kakor so opisane v točki 38 te sodbe, sposobnosti, ki jih morajo imeti ti policisti, da bi lahko opravljali nekatere od teh nalog, niso vedno primerljive z „izjemno velikimi“ fizičnimi sposobnostmi, ki se sistematično zahtevajo od gasilcev zlasti pri gašenju požarov.

               55

               V zvezi s tem je treba poudariti, da je, kot je bilo navedeno v točki 17 te sodbe, v točki 3.5 obvestila o javnem natečaju, namenjenega zapolnitvi delovnih mest policistov lokalne policije Ayuntamiento, določeno, da morajo kandidati za ta mesta imeti „ustrezne fizične in psihične sposobnosti za opravljanje nalog v zvezi z delovnim mestom in za opravljanje preizkusov telesnih zmogljivosti“, navedenih v tem obvestilu. Gre za zahtevne in izločilne preizkuse telesnih zmogljivosti, ki po navedbah predložitvenega sodišča omogočajo uresničitev cilja, da so policisti lokalne policije v posebni fizični pripravljenosti, ki se zahteva za opravljanje njihovega poklica, na manj restriktiven način, kot je določitev najvišje starosti.

               56

               Poleg tega na podlagi podatkov iz spisa, predloženega Sodišču, in pisnih stališč, ki so mu bila predložena, ni mogoče trditi, da cilj zagotavljanja operativne usposobljenosti in dobrega delovanja lokalnih policijskih enot zahteva ohranitev določene starostne strukture, v skladu s katero je treba zaposlovati samo uslužbence, mlajše od 30 let.

               57

               Iz teh preudarkov izhaja, da je bila z zakonom 2/2007, ki določa tako starostno omejitev, naložena nesorazmerna zahteva.

               58

               Zato je treba člen 4(1) Direktive 2000/78 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki pri zaposlovanju policistov lokalne policije določa najvišjo starost 30 let.

               59

               Na drugem mestu, v zvezi s členom 6(1) Direktive 2000/78 je treba navesti, da ta določa, da različno obravnavanje zaradi starosti ne pomeni diskriminacije, če je to v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljeno z legitimnim ciljem, povezanim zlasti z zaposlovalno politiko, delovnim trgom in poklicnim usposabljanjem, ter če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. V drugem pododstavku, točka (c), tega odstavka, na katerega se predložitveno sodišče izrecno sklicuje v svojem vprašanju, je določeno, da je tako različno obravnavanje lahko „[določitev] najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo“.

               60

               Zato je treba preveriti, ali je pogoj v zvezi z najvišjo starostjo 30 let za dostop do funkcije policista lokalne policije, kot izhaja iz člena 32(b) zakona 2/2007, upravičen z legitimnim ciljem v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78 ter ali so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.

               61

               V postopku v glavni stvari člen 32(b) zakona 2/2007 ne vsebuje nobenega sklicevanja na cilje tega zakona.

               62

               Vendar kot je Sodišče razsodilo, na podlagi člena 6(1) Direktive 2000/78 ni mogoče sklepati, da bi nenatančna določitev v zakonodaji iz postopka v glavni stvari glede zastavljenega cilja lahko samodejno izključila možnost, da je ta zakonodaja utemeljena na podlagi te določbe. Če take natančne določitve ni, je pomembno, da je z drugimi elementi, ki so vzeti iz splošnega okvira zadevnega ukrepa, mogoče opredeliti osnovni cilj tega ukrepa, in sicer zaradi sodnega nadzora njegove zakonitosti ter primernosti in nujnosti uporabljenih načinov uresničevanja tega cilja (sodbi Palacios de la Villa, C‑411/05, EU:C:2007:604, točki 56 in 57, in Komisija/Madžarska, C‑286/12, EU:C:2012:687, točka 58).

               63

               V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da čeprav je španska vlada navedla, da je cilj zadevnega ukrepa uravnotežena starostna struktura, pa iz podatkov iz spisa, predloženega Sodišču, ni razvidno, da bi bil namen tega ukrepa spodbujanje novih zaposlitev. Torej ni mogoče šteti, da ta ukrep spodbuja cilje zaposlovalne politike v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78.

               64

               Vendar je iz preudarkov predložitvenega sodišča, ki je edino pristojno za razlago nacionalne zakonodaje, ki se uporablja, razvidno, da glede na morebitno uporabo člena 6(1) Direktive 2000/78 v postopku v glavni stvari starostni pogoj, določen v zakonu 2/2007, temelji na zahtevi glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto in nujnosti primerne dobe zaposlenosti pred upokojitvijo ali premestitvijo na drugo delovno mesto.

               65

               Ker so ti cilji navedeni v členu 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive 2000/78, lahko „objektivno in razumno“„v kontekstu nacionalnega prava“, kot je določeno v tem členu 6(1), utemeljijo različno obravnavanje na podlagi starosti.

               66

               Preveriti je še treba, ali so načini uresničevanja teh ciljev primerni in nujni.

               67

               V zvezi s tem je treba poudariti, da imajo države članice široko diskrecijsko pravico pri izbiri ukrepov, s katerimi lahko uresničijo svoje cilje na področju socialne politike in politike zaposlovanja. Vendar posledica uresničevanja take diskrecijske pravice ne sme biti izničenje bistva izvajanja načela prepovedi diskriminacije zaradi starosti (sodbi Age Concern England, C‑388/07, EU:C:2009:128, točka 51, in Ingeniørforeningen i Danmark, C‑499/08, EU:C:2010:600, točka 33).

               68

               Na prvem mestu, v zvezi s ciljem usposabljanja, ki se zahteva za delovno mesto policista lokalne policije, je iz točke 7 obvestila o javnem natečaju, ki ga je odobrila Ayuntamiento, razvidno, da morajo kandidati, ki so uspešno opravili ta natečaj, pred nastopom službe neko obdobje opravljati „izbirno usposabljanje“, njegovo trajanje pa določita regionalna šola lokalne policije ali Ayuntamiento.

               69

               V členu 36 zakona 2/2007, edini določbi tega zakona, ki ureja usposabljanje policistov lokalne policije, je zgolj navedeno, da šola javne varnosti kneževine Asturija „zagotavlja usposabljanje […], spodbujanje in specializacijo“ članov lokalne policijske enote, nikjer pa niso pojasnjene značilnosti zadevnega usposabljanja.

               70

               Na podlagi nobenega elementa, predloženega Sodišču, ni mogoče šteti, da je starostna omejitev pri zaposlovanju primerna in nujna glede na cilj zagotavljanja usposabljanja zadevnih policistov.

               71

               Na drugem mestu, v zvezi s ciljem zagotavljanja primerne dobe zaposlenosti pred upokojitvijo je treba najprej navesti, da je po navedbah predložitvenega sodišča upokojitvena starost policistov lokalne policije določena na 65 let. Čeprav predložitveno sodišče navaja tudi premestitev na drugo delovno mesto pri 58 letih, gre za možnost, ki je dana policistom lokalne policije na njihov predlog in ki poleg tega ne vpliva na upokojitveno starost.

               72

               Iz tega izhaja, da ni mogoče šteti, da je nacionalna zakonodaja, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki za zaposlovanje policistov lokalne policije določa najvišjo starost 30 let, nujna za to, da se za navedene policiste zagotovi primerna doba zaposlenosti pred upokojitvijo v smislu člena 6(1)(c) Direktive 2000/78. Dejstvo, da je „običajna“ upokojitvena starost v splošni ureditvi socialne varnosti določena na 67 let, v zvezi s tem ni upoštevno.

               73

               Zato različnega obravnavanja, ki izhaja iz določbe, kakršna je člen 32(b) zakona 2/2007, ni mogoče utemeljiti na podlagi člena 6(1)(c) Direktive 2000/78.

               74

               V teh okoliščinah je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člene 2(2), 4(1) in 6(1)(c) Direktive 2000/78 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki za zaposlovanje policistov lokalne policije določa najvišjo starost 30 let.

         Stroški

               75

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                     Člene 2(2), 4(1) in 6(1)(c) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki za zaposlovanje policistov lokalne policije določa najvišjo starost 30 let.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: španščina.