title: Sodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 18. decembra 2008.#Kraljevina Belgija in Evropska komisija proti Emmanuel Genette.#Združeni zadevi T-90/07 P in T-99/07 P.

text:
      Združeni zadevi T-90/07 P in T-99/07 P
      Kraljevina Belgija in Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Emmanuelu Genettu
      „Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Pokojnine – Prenos nacionalnih pokojninskih pravic – Odločba o zavrnitvi umika zahteve za prenos in vložitve nove zahteve za prenos – Pristojnost Sodišča za uslužbence – Sprememba predmeta spora – Nedopustnost tožbe na prvi stopnji“
      Povzetek sodbe
      1.      Pritožba – Predmet – Predlogi, ki se nanašajo le na razglasitev ničnosti odločbe, sprejete na prvi stopnji – Dopustnost
      (Statut Sodišča, Priloga I, člen 13(1); Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 139(1)(b))
      2.      Uradniki – Pokojnine – Pravica do pokojnine, pridobljena pred začetkom zaposlitve v Skupnostih – Prenos v sistem Skupnosti
            – Pravila za izvajanje
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VIII, člen 11(2))
      3.      Uradniki – Tožba – Pristojnost sodišča Skupnosti –  Meje – Prepoved odločanja ultra petita

      (Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(1); Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))
      4.      Uradniki – Tožba – Akt, ki ima negativne posledice – Pojem – Zavrnitev zahteve za odobritev, da se od organizacije, ki upravlja
            nacionalni pokojninski sistem, zaradi nezakonitosti uporabljene nacionalne zakonodaje zahteva odprava odločbe o določitvi
            obsega pokojninskih pravic, ki jih je zainteresirana stranka pridobila pred zaposlitvijo v Skupnostih, in njena nadomestitev
            z novo odločbo – Nepristojnost institucije Skupnosti – Izključitev
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91; Priloga VIII, člen 11(2))
      5.      Uradniki – Tožba – Akt, ki ima negativne posledice – Pojem – Opustitev sprejetja ukrepa, ki ga nalagajo Kadrovski predpisi
            – Institucija opusti pomoč svojim funkcionarjem ob neobstoju zahteve v zvezi s tem – Izključitev
      (Kadrovski predpisi za uradnike, členi 24, 90 in 91)
      1.      Dejstvo, da pritožba ne vsebuje predlogov, naj se v celoti ali deloma ugodi predlogom, postavljenim na prvi stopnji, v smislu
         člena 139(1)(b) Poslovnika Sodišča prve stopnje, ne more upravičiti tega, da se navedena pritožba zavrže kot nedopustna, saj
         vsebuje predloge, s katerimi pritožnik v skladu s členom 139(1)(a) navedenega poslovnika zahteva razveljavitev odločbe Sodišča
         za uslužbence.

      Polni učinek take pritožbe je namreč v takih okoliščinah ohranjen, saj Sodišče prve stopnje, če ugodi predlogom za razveljavitev,
         ki jih postavijo pritožniki, ne konča spora, ampak stranke postavi v položaj, v kakršnem so bile pred sprejetjem izpodbijane
         sodbe. Sodišče, ki bo moralo dokončno odločati o sporu – ne glede na to, ali bo to Sodišče za uslužbence ali Sodišče prve
         stopnje na podlagi uporabe možnosti, ki je zadnjemu priznana s členom 13(1) Priloge I k Statutu Sodišča – bo moralo upoštevati
         predloge, ki jih je navedena stranka postavila na prvi stopnji, in jim v celoti ali deloma ugoditi oziroma jih zavrniti, ne
         da bi se pri morebitni zavrnitvi lahko sklicevalo na okoliščino, da stranka zadevnih predlogov ni ponovila v postopku pred
         tem sodiščem.

      (Glej točki 40 in 41.)
      2.      Na podlagi člena 11(2), drugi pododstavek, Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, v različici, kot je veljala pred začetkom
         veljavnosti Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti in pogojev za zaposlitev
         drugih uslužbencev Evropskih skupnosti,  institucija, v kateri je uradnik zaposlen, določi število let pokojninske dobe, ki
         jih upošteva v svojem pokojninskem sistemu, na podlagi zneska pokojninskih pravic, ki jih je zadevni uradnik pridobil v nacionalnih
         pokojninskih sistemih, preden se je zaposlil v tej instituciji. Iz te določbe izhaja, da je edina obveznost institucije Skupnosti,
         da znesek pokojninskih pravic, ki ga izračunajo organizacije, ki upravljajo nacionalne pokojninske sisteme, v katerih je zainteresirani
         uradnik pridobil pravice, preden se je zaposlil v instituciji Skupnosti, pretvori v leta pokojninske dobe, ki jih bo upoštevala
         v svojem pokojninskem sistemu. Po drugi strani izračun zneska pokojninskih pravic, ki jih je mogoče prenesti, spada v izključno
         pristojnost organizacij, ki upravljajo nacionalne pokojninske sisteme, na katere se nanaša prenos. Države članice morajo izbrati
         in uresničiti konkretna sredstva za izvedbo možnosti, ki jo imajo uradniki Skupnosti, da v pokojninski sistem Skupnosti prenesejo
         pravice, ki so jih pridobili v nacionalnih pokojninskih sistemih.

      Odločitve, ki se nanašajo na izračun zneska pokojninskih pravic, ki jih je treba prenesti, in na spremembo teh pravic v leta
         pokojninske dobe, ki jih je treba upoštevati v pokojninskem sistemu Skupnosti, spadajo v različna pravna reda, zato je vsaka
         od njih podrejena sodnemu nadzoru, ki se uporablja v zadevnem pravnem redu. Le nacionalni organi in sodišča so pristojni za
         obravnavo zahtev ali sporov glede odločb o izračunu pravic, ki jih uradniki Skupnosti pridobijo v nacionalnih pokojninskih
         sistemih, zato morajo zainteresirani uradniki take zahteve ali spore predložiti tem organom in sodiščem v skladu s postopki,
         določenimi v veljavnem nacionalnem pravu.

      (Glej točki 56 in 57.)
      3.      Ker sodišče Skupnosti, ki mu je predložena tožba, ki jo je vložil uradnik, ne sme odločati ultra petita, razglasitev ničnosti ne sme prekoračiti tistega, kar zahteva tožeča stranka v tožbi, v kateri mora biti opredeljen predmet
         spora.

      (Glej točki 71 in 72.)
      4.      Zavrnitev organa, pristojnega za imenovanja, da bi ugodil predlogu funkcionarja, naj se mu na podlagi domnevne nezakonitosti
         uporabljene nacionalne zakonodaje omogoči od organizacije, ki upravlja z nacionalnim pokojninskim sistemom, zahtevati odpravo
         že sprejete odločbe o določitvi zneska pokojnine, ki jo je zainteresirana stranka pridobila v tem sistemu, preden se je zaposlila
         v instituciji Skupnosti, in sprejetje nove odločbe v zvezi s tem na podlagi nove nacionalne zakonodaje ni akt, ki bi imel
         zanjo negativne posledice, ker organ, pristojen za imenovanja, ni pristojen za sprejetje zahtevanih ukrepov. Taka zahteva
         namreč temelji na ugovoru, ki se nanaša na to, kako nacionalne organizacije, ki upravljajo nacionalne pokojninske sisteme,
         uporabljajo nacionalno pravo, kar na podlagi delitve pristojnosti, ki izhaja iz člena 11(2), drugi pododstavek, Priloge VIII
         h Kadrovskim predpisom, v različici, kot je veljala pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov
         za uradnike Evropskih skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti, spada na področje uporabe
         nacionalnega pravnega reda ter je torej v izključni pristojnosti nacionalnih organov in sodišč, ta pa lahko, če je potrebno,
         potem ko jim je bila v obravnavo predložena taka zadeva, pri Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi
         člena 234 ES.

      (Glej točke 87 in od 92 do 96.)
      5.      Če institucija ni zagotovila pomoči svojemu uslužbencu ali uradniku na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov, je to lahko
         dejanje, ki ima negativne posledice, v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov samo, če je institucija neodvisno od kakršne
         koli zahteve uslužbenca ali uradnika zavezana k taki pomoči. Zahtevo za pomoč pri instituciji, v kateri je zaposlen, pa mora
         načeloma vložiti zainteresirani uradnik in le v nekaterih izjemnih okoliščinah mora institucija Skupnosti sprožiti določen
         ukrep pomoči brez predhodne zahteve tega uradnika, torej na svojo pobudo.

      (Glej točki 100 in 101.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (pritožbeni senat)
      z dne 18. decembra 2008(*)

      „Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Pokojnine – Prenos nacionalnih pokojninskih pravic – Odločba o zavrnitvi umika zahteve za prenos in vložitve nove zahteve za prenos – Pristojnost Sodišča za uslužbence – Sprememba predmeta spora – Nedopustnost tožbe na prvi stopnji“
      V združenih zadevah T-90/07 P in T-99/07 P,
      zaradi dveh pritožb zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 16. januarja 2007 v zadevi Genette
         proti Komisiji (F-92/05, še neobjavljena v ZOdl. JU), s katerima se predlaga razveljavitev te sodbe,

      Kraljevina Belgija, ki jo zastopata L. Van den Broeck in C. Pochet, zastopnici, skupaj z L. Markeyem, odvetnik,

      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata V. Joris in D. Martin, zastopnika,

      pritožnici,
      druga stranka v postopku je
      Emmanuel Genette, uradnik Komisije Evropskih skupnosti, stanujoč v kraju Gorze (Francija), ki ga zastopa M.-A. Lucas, odvetnik,

      tožeča stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE PRVE STOPNJEEVROPSKIH SKUPNOSTI (pritožbeni senat),

      v sestavi M. Jaeger, predsednik, V. Tiili in M. E. Martins Ribeiro, sodnici, O. Czúcz, sodnik, in I. Pelikánová (poročevalka),
         sodnica,

      sodni tajnik: E. Coulon,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 19. septembra 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Kraljevina Belgija in Komisija s pritožbama na podlagi člena 9 Priloge I k Statutu Sodišča zahtevata razveljavitev sodbe Sodišča
         za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 16. januarja 2007 v zadevi Genette proti Komisiji (F-92/05, še neobjavljena
         v ZOdl. JU, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče razglasilo ničnost Odločbe Komisije z dne 25. januarja 2005
         o zavrnitvi zahteve E. Genetta z dne 31. oktobra 2004.

       Pravni okvir
      2        V členu 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropskih skupnosti, v različici, ki je veljala pred začetkom
         veljavnosti Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 723/2004 z dne 22. marca 2004 o spremembi Kadrovskih predpisov (UL L 124, str. 1,
         v nadaljevanju: prejšnji kadrovski predpisi), je bilo določeno:

      „Uradnik, ki začne delati v Skupnostih po tem, ko:
      –        je prenehal delati v državni upravi ali v nacionalni ali mednarodni organizaciji;
      ali
      –        je opravljal dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba,
      ima ob zaposlitvi pravico Skupnostim plačati bodisi aktuarski ekvivalent bodisi pavšal za odkup pravic do starostne pokojnine,
         ki jih je pridobil na podlagi takega dela ali dejavnosti.

      V takem primeru institucija, v kateri je zaposlen, ob upoštevanju naziva uradnika ob zaposlitvi, določi število let pokojninske
         dobe, ki se mu za prejšnjo zaposlitev priznajo v novem pokojninskem zavarovanju na podlagi zgoraj omenjenega aktuarskega ekvivalenta
         ali poplačanih zneskov.“

      3        V členu 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 723/2004 (v nadaljevanju: novi kadrovski
         predpisi), v kateri je v členu 2 določeno, da začne veljati 1. maja 2004, je določeno:

      „Uradnik, ki začne delati v Skupnostih po tem, ko:
      –        je prenehal delati v državni upravi ali v nacionalni ali mednarodni organizaciji;
      ali
      –        je opravljal dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba,
      ima po tem, ko se zaposli, vendar preden izpolni pogoje za plačilo starostne pokojnine v smislu člena 77 Kadrovskih predpisov,
         pravico Skupnostim plačati na dejanski datum prenosa ažurirano kapitalizirano vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih na
         podlagi takega dela ali dejavnosti.

      V takem primeru institucija, v kateri je uradnik zaposlen, ob upoštevanju njegove osnovne plače, starosti in deviznega tečaja
         na dan, ko se za prenos zaprosi, s pomočjo splošnih izvedbenih določb določi število let pokojninske dobe, ki se mu za prejšnje
         zaposlitve priznajo v novem pokojninskem zavarovanju na podlagi prenesenega kapitalskega zneska, po odbitku zneska povečanja
         vrednosti kapitala med datumom, ko se za prenos zaprosi, in dejanskim datumom prenosa.

      Uradniki lahko tako ureditev uporabijo samo enkrat za vsako državo članico in zadevni pokojninski sklad.“
      4        V členu 107a novih kadrovskih predpisov je navedeno, da Priloga XIII h Kadrovskim predpisom vsebuje „[p]rehodne določbe“.
         Člen 26(3) te priloge določa:

      „Uradniki, ki so vložili zahtevek za prenos v roku, vendar so zavrnili ponudbo in niso vložili zahtevka za prenos v prej določenem
         roku ali katerih zahtevek je bil zavrnjen zaradi prekoračitve rokov, lahko tak zahtevek še vložijo ali ponovno vložijo najkasneje
         do 31. oktobra 2004.“

      5        Belgijski zakon z dne 21. maja 1991, ki ureja določena razmerja med belgijskimi pokojninskimi sistemi in sistemi institucij
         mednarodnega javnega prava ter je bil objavljen v Moniteur belge z dne 20. junija 1991 (str. 13871, v nadaljevanju: zakon iz leta 1991), v členu 3 določa: „Vsak uradnik lahko, s soglasjem
         institucije, zahteva, naj se instituciji izplača znesek pokojnine, ki se nanaša na prejšnje zaposlitve in obdobja pred njegovo
         zaposlitvijo pri instituciji.“ S tem zakonom je bil vzpostavljen poseben sistem prenosa, subrogacija, ki izhaja iz formule
         prenosa aktuarskega ekvivalenta, določenega v členu 11(2) Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom.

      6        V členu 9 zakona iz leta 1991 je določeno:

      „Dokler subrogacija, določena v členu 11 [zakona], ne začne učinkovati, lahko uradnik s soglasjem institucije umakne svojo
         zahtevo za prenos. Ta umik je dokončen.“

      7        Belgijski zakon z dne 10. februarja 2003, ki ureja prenos med belgijskimi pokojninskimi sistemi in sistemi institucij mednarodnega
         javnega prava ter je bil objavljen v Moniteur belge z dne 27. marca 2003 (str. 14747, v nadaljevanju: zakon iz leta 2003), je spremenil belgijsko zakonodajo o prenosu pokojninskih
         pravic, pridobljenih v belgijskem sistemu, na Skupnosti. Na podlagi člena 29 se je ta zakon uporabljal za zahteve za prenos,
         vložene od 1. januarja 2002, in je določal sistem pavšalnega odkupa prispevkov, vplačanih v belgijski pokojninski sistem,
         povečanih za sestavljene obresti. V skladu s to novo zakonodajo se na podlagi prenosa pravic, pridobljenih v belgijskih pokojninskih
         sistemih, takoj opravi prenos kapitalizirane vrednosti v pokojninski sistem Skupnosti.

      8        V členu 4 zakona iz leta 2003 je določeno:

      „Uradnik ali začasni uslužbenec, ki se, potem ko je začel pridobivati pokojninske pravice, določene v členu 3, [odstavek] 1,
         pododstavki od 1 do 4, zaposli v instituciji, lahko s soglasjem te zahteva, naj se na to institucijo ali njen pokojninski
         sklad, na podlagi njegovega vplačevanja v te pokojninske sisteme pred začetkom njegove zaposlitve v instituciji, prenesejo
         zneski, ki se določijo v skladu s členom 7 […]“

      9        V členu 9(1) zakona iz leta 2003 je določeno:

      „Zahteva za prenos postane nepreklicna na datum, na kateri [državni pokojninski] zavod od institucije prejme dokončno potrditev
         zahteve za prenos, ki jo je vložil uradnik ali začasni uslužbenec.“

      10      S členom 194 belgijskega zakona z dne 20. julija 2006, ki vsebuje različne določbe in je bil objavljen v Moniteur belge z dne 28. julija 2006 (str. 36940, v nadaljevanju: zakon iz leta 2006), je bil spremenjen člen 9 zakona iz leta 1991, ki
         se sedaj glasi:

      „Dokler subrogacija, določena v členu 11, ne začne učinkovati, lahko uradnik, ki je odšel iz institucije, ne da bi pridobil
         starostno pokojnino, z dogovorom z institucijo umakne svojo zahtevo za prenos. Ta umik je dokončen.“

      11      Na podlagi člena 195 zakona iz leta 2006 je začelo novo besedilo člena 9 zakona iz leta 1991 veljati 1. maja 2004 z retroaktivnim
         učinkom.

       Dejansko stanje
      12      Dejansko stanje je v izpodbijani sodbi opisano tako:

      „8      Preden se je [E. Genette], rojen[...] leta 1968, 1. aprila 2000 zaposlil[...] [pri] Komisiji, z razporeditvijo v naziv B 5,
         plačilni razred 3, je od leta 1992 do leta 1996 delal [...] v zasebnem sektorju v Belgiji kot samozaposlena oseba, od leta 1996
         do leta 2000 pa kot zaposlena oseba.

      9      Na podlagi tega je bil [...] najprej zavarovan [...] pri Institut national d’assurance sociale des travailleurs indépendants
         (v nadaljevanju: [Inasti]), nato pa pri Office national des pensions (v nadaljevanju: ONP), v pokojninskih sistemih, v katere
         je vplačeval[...] in je torej pri teh zavodih pridobil[...] pokojninske pravice.

      10      Potem ko je [E. Genette] na svojem delovnem mestu 1. januarja 2001 dobil [...] status uradnika Skupnosti, je [...] z dopisom
         z dne 13. julija 2001 od Komisije zahteval [...] prenos pravic, ki jih je pridobil [...] v belgijskih sistemih za samozaposlene
         in za zaposlene, v pokojninski sistem Skupnosti. Ta zahteva je bila utemeljena na podlagi člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim
         kadrovskim predpisom [...] in na podlagi [...] člena 3 zakona iz leta 1991.

      11      Oddelek ,Pokojnine in odnosi z upokojenimi zaposlenimi‘ direkcije B Generalnega direktorata (GD) za kadrovske zadeve in administracijo
         Komisije je [E. Genettu] 11. junija 2002 z dopisom sporočil število dodatnih let, ki bodo upoštevana v sistemu Skupnosti,
         na podlagi aktuarskega ekvivalenta, ki ga bo izračunala Komisija, k nacionalni pokojnini, pridobljeni v belgijskem sistemu
         za samozaposlene. Če se bo [E. Genette] upokojil [...] v starosti 65 let, bo aktuarska protivrednost letne pokojnine 1431,29 [EUR],
         ki jo je izračunal [Inasti], 8139,33 [EUR] in dodatna prednost glede na delovno dobo, ki se jo bo upoštevalo v sistemu Skupnosti,
         bo eno leto in devetnajst dni. Med drugim [ga] je Komisija obvestila, da se bo na podlagi člena 11 zakona iz leta 1991 subrogirala
         v [njegove] pokojninske pravice, pridobljene v Belgiji, od izplačila njegove starostne pokojnine Skupnosti.

      12      [E. Genette] je 26. avgusta 2002 prejel [...] podoben dopis od iste službe glede pokojninskih pravic, ki jih je pridobil [...]
         kot zaposlena oseba, v katerem so [mu] sporočili, da bo ob [njegovi] starosti 65 let aktuarska protivrednost letnega zneska
         1952,48 [EUR], ki ga je izračunal ONP, 11.102,79 [EUR] in da bo temu ustrezna dodatna prednost glede na delovno dobo, ki se
         jo bo upoštevalo v sistemu Skupnosti, eno leto, pet mesecev in pet dni.

      13      S tema dopisoma je bilo [E. Genettu] pojasnjeno, da od prejema [njegovega] soglasja k predlogom, ki ju vsebujeta, [njegove]
         zahteve za prenos [z dne 13. julija 2001] ne bo mogoče preklicati. V dopisih je bilo natančneje navedeno, da je mogoče zahtevo
         izjemoma umakniti pri prenehanju njegove zaposlitve pri Komisiji, preden pridobi pravico za starostno pokojnino Skupnosti
         na podlagi člena 77 Kadrovskih predpisov.

      14      [E. Genette] je 17. julija in 29. avgusta 2002 podal [...] svoje soglasje k predlogoma Komisije z dne 11. junija in 26. avgusta
         2002.

      15      […]
      16      [E. Genette] je malo pred oktobrom 2004 izvedel [...], da je neki njemu znani osebi – ki se je pri Komisiji zaposlila leta 2003
         in je enako kot on [...] na podlagi prejšnjih kadrovskih predpisov [...] zahtevala prenos svojih pokojninskih pravic, pridobljenih
         v belgijskem sistemu za zaposlene, v sistem Skupnosti – Belgija prenesla kapitalsko vrednost, ki je ustrezala letom zavarovanja
         in plači, podobni nje[govim], za katero je ta oseba v sistemu Skupnosti glede na delovno dobo pridobila precej višjo dodatno
         prednost, kot je bila tista, do katere je imel [...] pravico sam [...]

      17      [E. Genette] je 31. oktobra 2004 na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov na Komisijo naslovil [...] zahtevo, naj ta:
      –      odloči, da [mu] dovoli, kot to določa člen 9 zakona iz leta 1991, umakniti zahtevo, ki jo je vložil [...] 13. julija 200l
         na podlagi tega zakona, s katero je želel [...] v sistem Skupnosti prenesti pokojninske pravice, ki jih je pridobil [...]
         v belgijskih pokojninskih sistemih za samozaposlene in zaposlene;

      –      odloči, da [mu] dovoli, kot to določa člen 4(1) zakona iz leta 2003, zahtevati prenos njegovih pokojninskih pravic na podlagi
         tega zakona.

      18      [E. Genette] je 2. februarja 2005 prejel [...] obvestilo o odločbi z dne 25. januarja 2005, ki jo je sprejel vodja oddelka
         ,Pokojnine‘, s katero je zavrnil [njegovo] zahtevo z dne 31. oktobra 2004 [...] s tem besedilom:

      19      ,[…] Želite, […] da vam, prvič, dovolimo umakniti zahtevo na podlagi člena 11(2) Priloge VIII h [Kadrovskim predpisom] za
         prenos vaših pokojninskih pravic, ki ste jih pridobili pri belgijskih sistemih [Inasti] in ONP, ki je bila že izvršena na
         podlagi zakona [iz] leta 1991, in drugič, vložiti novo zahtevo, ki naj bi jo ta sistema izvršila na podlagi zakona [iz] leta 2003.

      20      Vendar je bilo v predlogih, ki vam jih je poslala administracija Komisije 11. junija 2002 in 26. avgusta 2002 na podlagi obvestila
         [Inasti] in ONP o višini pokojnine, ki se prenaša, jasno navedeno, da postane prenos nepreklicen, ko zadevna služba prejme
         vaše soglasje k tem predlogom. Po vašem sprejetju je bil prenos vaših pravic opravljen in [organ, pristojen za imenovanje,]
         je spisa ONP in [Inasti] dokončno končal.

      21      Čeprav zakon [iz] leta 1991 predvideva možnost, da se ‚zahteva lahko umakne s soglasjem institucije‘ (člen 9 zakona [iz] leta 1991),
         to možnost institucije v praksi predvidevajo samo v izjemnih primerih, ki so bili med drugim navedeni v dopisih s predlogi,
         podanimi zadevni osebi: ‚Zahtevo je mogoče izjemoma umakniti pri prenehanju zaposlitve zadevne osebe, preden pridobi pravico
         za starostno pokojnino Skupnosti na podlagi člena 77 [K]adrovskih predpisov.‘ V tem primeru ne gre za možnost umika zahteve,
         temveč za preklic postopka v izjemnem primeru.

      22      Med drugim je Sodišče Evropskih skupnosti v sodbi z dne 9. novembra 1989 v združenih zadevah 75/88, 146/88 in 147/88 razlikovalo
         med različnima pravnima redoma, v katera spadajo odločbe o izračunu vsote, ki jo je mogoče prenesti, in o spremembi te aktive
         v letne obroke, za presojo vsakega od njiju pa so pristojna sodišča na podlagi tega pravnega reda. Iz tega izhaja, da je teoretična
         možnost umika zahteve za prenos, ki jo določa belgijski zakon, brez učinka, če je ne določajo predpisi Skupnosti. Tako je
         v tem primeru.

      23      V teh okoliščinah vam ne morem dovoliti, da umaknete zahtevek, ki je bil že končan, in vložite novo zahtevo za prenos, ki
         je bil že pravilno opravljen.“

      24      [E. Genette] je 22. aprila 2005 prek svojega pooblaščenca pri Komisiji vložil [...] pritožbo zoper sporno odločbo na podlagi
         člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

      25      Generalni direktor GD za kadrovske zadeve in administracijo je 10. junija 2005 kot organ, pristojen za imenovanje [...] –
         ,v odgovor na zahteve in pritožbe številnih uradnikov glede prenosa pokojninskih pravic iz belgijskega sistema v sistem Skupnosti‘
         –, sprejel odločbo ki je bila tožeči stranki posredovana z elektronsko pošto in po telefaksu 14. junija 2005 [...]“

       Postopek na prvi stopnji in izpodbijana sodba
      13      E. Genette je 26. septembra 2005 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložil tožbo, s katero je predlagal razglasitev ničnosti
         odločbe vodje oddelka „Pokojnine“ Urada za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) z dne 25. januarja 2005 (v nadaljevanju:
         odločba z dne 25. januarja 2005) in odločbe generalnega direktorja Generalnega direktorata (GD) za kadrovske zadeve in administracijo
         z dne 10. junija 2005 (v nadaljevanju: odločba z dne 10. junija 2005). Ta tožba je bila vpisana pod opravilno številko T-361/05.

      14      Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 15. decembra 2005 na podlagi člena 3(3) Sklepa Sveta 2004/752/ES, Euratom z dne 2. novembra 2004
         o ustanovitvi Sodišča za uslužbence Evropske unije (UL L 333, str. 7) to zadevo odstopilo Sodišču za uslužbence. Ta tožba
         je bila v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence vpisana pod opravilno številko F-92/05.

      15      Kraljevina Belgija je z vlogo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča za uslužbence prejelo 8. maja 2006, predlagala, naj se ji
         v tem postopku dovoli intervencija v podporo predlogom Komisije. Na podlagi členov 115(1) in 116(6) Poslovnika Sodišča prve
         stopnje, ki se na podlagi člena 3(4) Sklepa 2004/752 mutatis mutandis uporablja za Sodišče za uslužbence, dokler ne začne veljati poslovnik tega, je predsednik prvega senata Sodišča za uslužbence
         med obravnavo s sklepom z dne 29. junija 2006 dovolil to intervencijo.

      16      Sodišče za uslužbence je z izpodbijano sodbo razglasilo ničnost odločbe z dne 25. januarja 2005.

      17      Sodišče za uslužbence je najprej zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila Komisija zaradi domnevno prepozno vložene
         tožbe na podlagi člena 91(3) Kadrovskih predpisov.

      18      Nato je menilo, da predlogov za razglasitev ničnosti odločbe z dne 10. junija 2005, s katero je bila zavrnjena pritožba, ki
         jo je E. Genette vložil 22. aprila 2005 zoper odločbo z dne 25. januarja 2005, ni mogoče obravnavati neodvisno od predlogov
         za razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. januarja 2005 in da je torej njihov edini cilj zahtevati razglasitev ničnosti zadnjenavedene
         odločbe.

      19      Sodišče za uslužbence je najprej preučilo predloge za razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. januarja 2005, v delu, v katerem
         je bilo izraženo nasprotovanje odločitvi Komisije, da E. Genettu zavrne možnost umika zahteve za prenos pokojninskih pravic,
         pridobljenih v belgijskem sistemu, v pokojninski sistem Skupnosti. Sodišče za uslužbence je v točkah od 42 do 50 izpodbijane
         sodbe najprej podalo razlago predlogov E. Genetta glede tega. Najprej je navedlo, da se prenos pokojninskih pravic, pridobljenih
         v nacionalnih pokojninskih sistemih, presoja kot postopek, ki vsebuje dve vrsti zaporednih enostranskih odločb, ki ju na podlagi
         zahteve zadevne osebe ter v položaju povezane pristojnosti sprejmeta zavod, ki upravlja nacionalni pokojninski sistem, in
         institucija Skupnosti. Ker ima na podlagi člena 9 zakona iz leta 1991 zadevna oseba, dokler subrogacija iz člena 11 istega
         zakona ne začne učinkovati, pravico zahtevati preklic odločb, ki jih sprejmejo zavodi, ki upravljajo belgijske pokojninske
         sisteme, je Sodišče za uslužbence menilo, da je prenos pravic v celoti preklican, če je odločba institucije, ki določa pripadajočo
         dodatno prednost glede na delovno dobo v letih v sistemu Skupnosti, prav tako odpravljena, zato se soglasje institucije iz
         člena 9 zakona iz leta 1991 lahko nanaša samo na odpravo odločbe, ki jo je institucija sprejela ob prenosu pokojninskih pravic.
         Zato je menilo, da je treba predloge zoper zavrnitev Komisije, da E. Genettu dovoli umik zahteve za prenos z dne 13. julija 2001,
         razlagati kot predlog za razglasitev ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002.

      20      Sodišče za uslužbence je nato v točkah od 55 do 93 izpodbijane sodbe preučilo vprašanje dopustnosti predlogov za razglasitev
         ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002. Najprej je navedlo, da je bila zahteva
         za odpravo zadevnih odločb, ki je bila vložena po izteku roka za tožbo, vendarle utemeljena z novim pomembnim dejstvom, to
         je začetkom veljavnosti najprej zakona iz leta 2003 in nato še člena 26(3) Priloge XIII k novim kadrovskim predpisom. Zadevni
         novi določbi naj bi spremenili pravni položaj E. Genetta glede prenosa pravic, ki jih je pridobil v belgijskih pokojninskih
         sistemih, v pokojninski sistem Skupnosti, zato naj bi bilo s tem mogoče utemeljiti ponovno presojo odločb z dne 11. junija
         in 26. avgusta 2002. Razlaga, po kateri je E. Genette izključen s področja uporabe zadevnih novih določb, bi namreč z vidika
         člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim in novim kadrovskim predpisom lahko povzročila neupravičeno različno obravnavanje uradnikov,
         ki so pravice, pridobljene v belgijskih pokojninskih sistemih, prenesli v pokojninski sistem Skupnosti, in uradnikov, ki jim
         tak prenos ni bil odobren. Poleg tega naj bi bilo mogoče zaradi retroaktivne uporabe teh določb le za nekatere omejene kategorije
         uradnikov, ne pa tudi za E. Genetta, dvomiti o zakonitosti takega različnega obravnavanja z vidika spoštovanja načela varstva
         zaupanja v pravo.

      21      Sodišče za uslužbence je nato menilo, da je bila zahteva z dne 31. oktobra 2004, katere namen je bila ponovna preučitev odločb
         z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, vložena v razumnem roku, potem ko se je E. Genette natančno seznanil z novim pomembnim
         dejstvom, s katerim je bilo mogoče to zahtevo utemeljiti. Na podlagi tega je sklenilo, da so bili predlogi za razglasitev
         ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002 dopustni.

      22      Nazadnje je Sodišče za uslužbence ugodilo predlogu E. Genetta za razglasitev ničnosti, s tem ko je sprejelo prvi in tretji
         tožbeni razlog, ki sta se nanašala na napačno uporabo prava pri obrazložitvi odločbe z dne 25. januarja 2005, na podlagi katere
         naj bi prenos pravic, ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, v pokojninski sistem Skupnosti postal
         nepreklicen po soglasju zainteresirane stranke, hkrati pa naj zadevnega prenosa ne bi bilo več mogoče preklicati, ker tega
         ne dopušča nobena določba prava Skupnosti.

      23      Glede prvega razloga za razglasitev ničnosti je Sodišče za uslužbence v točkah od 103 do 110 izpodbijane sodbe menilo, da
         Komisija v odločbi z dne 25. januarja 2005 ni pravilno uporabila prava, ker je zavrnitev odprave odločb z dne 11. junija in
         26. avgusta 2002 utemeljila z dejstvom, da sta ti postali dokončni, ker ju je E. Genette izrecno sprejel. Čeprav sta namreč
         po tem sprejetju zadevni odločbi začeli veljati, sta lahko po mnenju Sodišča prve stopnje postali dokončni šele po izteku
         rokov iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov.

      24      Glede tretjega razloga za razglasitev ničnosti je Sodišče za uslužbence v točkah od 118 do 135 izpodbijane sodbe menilo, da
         Komisija ni pravilno presodila obsega pristojnosti, ki jo ima na podlagi člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim in novim kadrovskim
         predpisom, zato v odločbi z dne 25. januarja 2005 ni pravilno uporabila prava. Ker ni posebnih določb, s katerimi bi bila
         v pravu Skupnosti urejena odprava odločb o prenosu pravic, pridobljenih v nacionalnih pokojninskih sistemih, v pokojninski
         sistem Skupnosti, naj bi odprava takih odločb temeljila na sodni praksi Sodišča glede odprave posamične odločbe, ki ustvarja
         pravice. Sodišče za uslužbence je, potem ko je presodilo, da odprava odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002 ne more vplivati
         na pravice iz belgijskih pokojninskih sistemov, menilo, da ni nobene ovire za to, da bi Komisija v tem primeru odobrila odpravo
         zadevnih odločb, kot je to zahteval E. Genette.

      25      Drugič, Sodišče za uslužbence je v točkah 137 in 138 izpodbijane sodbe preučilo predloge za razglasitev ničnosti odločbe Komisije
         o zavrnitvi zahteve E. Genetta, da vloži novo zahtevo za prenos pravic, ki jih je pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih,
         v sistem Skupnosti. Menilo je, da je treba za nično razglasiti tudi to zavrnitev, ker je temeljila na isti obrazložitvi kot
         zavrnitev odprave odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, pri kateri pravo ni bilo pravilno uporabljeno.

       Pritožbi
       Postopek
      26      Kraljevina Belgija in Komisija sta, prva v zadevi T-90/07 P in druga v zadevi T‑99/07 P, 26. in 29. marca 2007 v sodnem tajništvu
         Sodišča prve stopnje vložili ti pritožbi.

      27      E. Genette je 30. junija 2007 v zadevi T-90/07 P in 3. julija 2007 v zadevi T‑99/07 P vložil odgovora na pritožbi. Kraljevina
         Belgija in Komisija sta se z dopisoma z dne 3. maja 2007 v zadevi T-90/07 P oziroma 8. maja 2007 v zadevi T‑99/07 P odpovedali
         vložitvi odgovora na pritožbo.

      28      Komisija in Kraljevina Belgija sta z dopisoma, vloženima v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 13. julija 2007 v zadevi
         T-99/07 P in 17. julija 2007 v zadevi T‑90/07 P na podlagi člena 143 Poslovnika, zaprosili za možnost vložitve replike. Predsednik
         pritožbenega senata je z odločbama z dne 25. in 30. julija 2007 ti prošnji odobril, vendar je obseg replik omejil na vprašanja
         dopustnosti. Replika in duplika sta bili vloženi v predpisanih rokih.

      29      Pisni postopek v zadevi T-99/07 P je bil končan 27. decembra 2007, v zadevi T‑90/07 P pa 28. januarja 2008.

      30      Komisija je v dopisu, ki ga je sodnemu tajništvu Sodišča prve stopnje predložila 29. januarja 2008, navedla, da želi, da jo
         Sodišče prve stopnje v skladu s členom 146 Poslovnika zasliši, da bo lahko ustno predstavila svoja stališča glede zadeve T‑99/07 P.
         Kraljevina Belgija je z dopisoma, ki ju je sodnemu tajništvu Sodišča prve stopnje predložila 19. februarja 2008, vložila podoben
         predlog glede zadev T‑99/07 P in T‑90/07 P. Z istima dopisoma je Kraljevina Belgija poleg tega zahtevala, naj se zadevi T-99/07 P
         in T-90/07 P na podlagi členov 50 in 144 Poslovnika za ustni postopek in izrek sodbe združita. Komisija in E. Genette sta
         v dopisih, ki sta ju sodnemu tajništvu Sodišča prve stopnje predložila 29. februarja oziroma 11. marca 2008, predstavila svoja
         stališča o tej zahtevi za združitev.

      31      Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje (pritožbeni senat) odločilo, da začne v zadevah T-99/07 P
         in T-90/07 P ustni postopek. Predsednik pritožbenega senata je s sklepom z dne 4. julija 2008 odločil, da se obravnavani zadevi
         za ustni postopek in izrek sodbe združita.

      32      V okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členih 64 in 144 Poslovnika, je Sodišče prve stopnje stranke pozvalo, naj
         odgovorijo na več pisnih vprašanj. Ta zahteva je bila izpolnjena v predpisanih rokih.

       Predlogi strank
      33      Kraljevina Belgija Sodišču prve stopnje predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo.

      34      Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –      izpodbijano sodbo razveljavi;
      –      odloči, da tožba, ki jo je vložil E. Genette pri Sodišču za uslužbence, ni dopustna;
      –      podredno odloči, da ta tožba ni utemeljena;
      –      odloči, da morata Komisija in E. Genette nositi vsak svoje stroške postopka pred tem sodiščem in Sodiščem za uslužbence.
      35      E. Genette Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –      pritožbi zavrne;
      –      podredno, ugodi njegovim predlogom na prvi stopnji;
      –      Kraljevini Belgiji in Komisiji naloži plačilo stroškov.
       Dopustnost
       Trditve strank
      36      E. Genette primarno predlaga, naj se pritožbi, ki sta ju vložili Kraljevina Belgija in Komisija, razglasita za nedopustni,
         ker ne predlagata (ali vsaj ne predlagata pravilno), naj se v celoti ali deloma ugodi kateremu od predlogov iz postopka na
         prvi stopnji, kot je to določeno v členu 139(1)(b) Poslovnika.

      37      V zadevi T-90/07 P E. Genette trdi, da se je Kraljevina Belgija omejila le na predlog za razveljavitev izpodbijane sodbe.
         Zato naj bi bila pritožba brez polnega učinka, ker Sodišče za uslužbence ali Sodišče prve stopnje, če bi ji ugodilo, Kraljevini
         Belgiji ne bi moglo ugoditi glede zahtevkov, ki jih je uveljavljala na prvi stopnji in so navedeni v točki 32 izpodbijane
         sodbe, ker ta država glede tega ni podala predlogov. Poleg tega naj te vrzeli ne bi bilo mogoče zapolniti s sklicevanjem na
         predloge Komisije v zadevi T-99/07 P, kot naj bi predlagala Kraljevina Belgija.

      38      E. Genette v zadevi T-99/07 P trdi, da je Komisija napačno predlagala, kateri ukrepi naj se sprejmejo v zadevnem sporu, če
         bi Sodišče prve stopnje izpodbijano sodbo razveljavilo. Predlogi Komisije, na podlagi katerih naj bi bila tožba, ki jo je
         E. Genette vložil pri Sodišču za uslužbence, razglašena za nedopustno ali, podredno, za neutemeljeno, naj ne bi bili dopustni,
         ker naj bi šlo za nove predloge, s katerimi naj bi se spremenil predmet spora na prvi stopnji. Ker Komisija ni podala dopustnih
         predlogov, da bi se lahko ugodilo njenim predlogom na prvi stopnji, naj odločanje Sodišča prve stopnje o predlogih za razveljavitev,
         ki jih je predložila ta institucija, ne bi bilo pomembno in naj bi bilo v nasprotju s pravilnim delovanjem sodnega sistema,
         zato bi bilo treba pritožbo Komisije zavreči kot nedopustno.

      39      Kraljevina Belgija in Komisija predlagata, naj se ugovor nedopustnosti, ki ga glede njunih pritožb uveljavlja E. Genette,
         zavrne.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      40      Z dejstvom, da obravnavani pritožbi ne vsebujeta predlogov, v katerih bi bila postavljena zahteva, naj se v celoti ali deloma
         ugodi predlogom, postavljenim na prvi stopnji, v smislu člena 139(1)(b) Poslovnika, ni mogoče utemeljiti zahteve, naj se ti
         pritožbi zavržeta kot nedopustni, saj vsebujeta predloge, s katerimi pritožnici v skladu s členom 139(1)(a) navedenega poslovnika
         zahtevata razveljavitev odločbe Sodišča za uslužbence.

      41      Polni učinek take pritožbe je v takih okoliščinah ohranjen, saj Sodišče prve stopnje, če ugodi predlogom za razveljavitev,
         ki jih postavijo pritožniki, ne konča spora, ampak stranke postavi v položaj, v kakršnem so bile pred sprejetjem izpodbijane
         sodbe. Sodišče, ki bo moralo dokončno odločati o sporu – ne glede na to, ali bo to Sodišče za uslužbence ali Sodišče prve
         stopnje na podlagi uporabe možnosti, ki je slednjemu priznana s členom 13(1) Priloge I k Statutu Sodišča –, bo moralo upoštevati
         predloge, ki jih je navedena stranka postavila na prvi stopnji, in jim v celoti ali deloma ugoditi oziroma jih zavrniti, ne
         da bi se pri morebitni zavrnitvi lahko sklicevalo na okoliščino, da stranka zadevnih predlogov ni ponovila v postopku pred
         tem sodiščem (glede tega glej po analogiji sklep Sodišča z dne 14. decembra 2006 v zadevi Meister proti UUNT, C-12/05 P, neobjavljen
         v ZOdl., točka 107).

      42      V tem primeru ni sporno, da je Kraljevina Belgija predlagala razveljavitev izpodbijane sodbe. Če Sodišče prve stopnje pritožbi
         v celoti ali deloma ugodi in razveljavi zadevno sodbo, bo moralo sodišče, ki bo dokončno odločalo o sporu, upoštevati predloge,
         ki jih je Kraljevina Belgija v podporo Komisiji postavila na prvi stopnji.

      43      Kljub vprašanju, ali Komisija – kot trdi E. Genette – v okviru pritožbe ni postavila predlogov v istem smislu, kot so bili
         postavljeni predlogi na prvi stopnji, prav tako ni sporno, da je Komisija pravilno predlagala razveljavitev izpodbijane sodbe.
         Če torej Sodišče prve stopnje pritožbi ugodi in v celoti ali deloma razveljavi zadevno sodbo, bo moralo sodišče, ki bo dokončno
         odločalo o utemeljenosti zadeve, upoštevati predloge, ki jih je Komisija predstavila na prvi stopnji, in pri tem zavrniti
         morebitne pritožbene razloge, ki so bili v podporo zadevnim predlogom prvič predstavljeni v okviru pritožbe (po analogiji
         glej sodbo Sodišča z dne 1. junija 1994 v zadevi Komisija proti Brazzelli Lualdi in drugi, C‑136/92 P, Recueil, str. I-1981,
         točka 59).

      44      Zato je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je glede obravnavanih pritožb podal E. Genette, zavrniti.

       Utemeljenost
      45      V zadevi T-90/07 P Kraljevina Belgija v podporo predlogom za razveljavitev izpodbijane sodbe navaja štiri pritožbene razloge.
         Prvi pritožbeni razlog se primarno nanaša na nepristojnost Sodišča za uslužbence za odločanje o dopustnosti zahteve z dne
         31. oktobra 2004 z vidika belgijskega prava, podredno pa na napačno uporabo prava pri razlagi belgijskega prava v izpodbijani
         sodbi. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na trditev, da je bilo pravo napačno uporabljeno pri razglasitvi ničnosti odločbe
         Komisije o zavrnitvi zahteve E. Genetta za vložitev nove zahteve za prenos . Tretji pritožbeni razlog se nanaša na napačno
         uporabo prava pri ugotovitvi dopustnosti predlogov za razglasitev ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija
         in 26. avgusta 2002. Nazadnje, četrti pritožbeni razlog se nanaša na kršitev načela pravne varnosti.

      46      V zadevi T-99/07 P se Komisija v podporo predlogu za razveljavitev izpodbijane sodbe sklicuje na štiri pritožbene razloge.
         Prvi pritožbeni razlog se nanaša na trditev, da je Sodišče za uslužbence, ker je spremenilo predmet spora, odločalo ultra petita. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na nepristojnost Sodišča za uslužbence in kršitev pravic do obrambe. Tretji pritožbeni
         razlog se v bistvu nanaša na napačno uporabo prava v zvezi s presojo učinka soglasja E. Genetta glede navedb Komisije iz odločb
         z dne 11. junija in 26. avgusta 2002. Nazadnje se četrti pritožbeni razlog primarno nanaša na kršitev člena 11(2) Priloge VIII
         k prejšnjim kadrovskim predpisom, podredno se nanaša na kršitev pravil, ki se uporabljajo pri odpravi posamičnih odločb, ki
         ustvarjajo pravice, nepristojnost Sodišča za uslužbence, kršitev načela varstva pravic do obrambe in napačno ugotovljeno dejansko
         stanje, še bolj podredno pa na napačno uporabo prava pri razglasitvi ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija
         in 26. avgusta 2002.

      47      Sodišče prve stopnje meni, da je mogoče s pravilnim delovanjem sodnega sistema utemeljiti, prvič, preučitev prvega pritožbenega
         razloga, na kateri se sklicuje Kraljevina Belgija v zadevi T-90/07 P in se primarno nanaša na nepristojnost Sodišča za uslužbence,
         kar zadeva presojo dopustnosti zahteve z dne 31. oktobra 2004 z vidika belgijskega prava, podredno pa se nanaša na napačno
         uporabo prava pri razlagi belgijskega prava v izpodbijani sodbi, ter drugič, prvega pritožbenega razloga, na kateri se sklicuje
         Komisija v zadevi T‑99/07 P in se nanaša na trditev, da je Sodišče za uslužbence, ker je spremenilo predmet spora, odločalo
         ultra petita.

       Prvi pritožbeni razlog Kraljevine Belgije v zadevi T-90/07: primarno, nepristojnost Sodišča za uslužbence za odločanje o dopustnosti
         zahteve z dne 31. oktobra 2004 z vidika belgijskega prava, podredno, napačna uporaba prava pri razlagi belgijskega prava v
         izpodbijani sodbi

      –       Trditve strank
      48      Kraljevina Belgija v bistvu trdi, da je Sodišče za uslužbence preseglo meje svoje pristojnosti, ker je odločalo o dopustnosti
         zahteve z dne 31. oktobra 2004, ter s tem tudi tožbe, ki je bila vložena pri njem, z vidika člena 9 zakona iz leta 1991 in
         člena 194 zakona iz leta 2006. S tem naj bi kršilo pravila o delitvi pristojnosti med pravnim redom Skupnosti in belgijskim
         pravnim redom.

      49      Kraljevina Belgija meni, da je Sodišče za uslužbence poleg tega napačno uporabilo pravo pri razlagi člena 9 zakona iz leta 1991,
         v različici, ki je veljala pred začetkom veljavnosti zakona (o spremembi) iz leta 2006, in člena 194 zadnjenavedenega zakona,
         ker je na podlagi teh določb menilo, da sta zahteva z dne 31. oktobra 2004 in nazadnje tudi tožba, ki je bila vložena pri
         njem, dopustni. V vsakem primeru bi bilo treba zahtevo z dne 31. oktobra 2004 preučiti z vidika člena 9 zakona iz leta 1991,
         kot je bil spremenjen z zakonom iz leta 2006, iz česar naj bi izrecno izhajalo, da je umik zahteve za prenos mogoč pri predhodnem
         odhoda zadevnega uradnika, kot je to določeno v členu 77 Kadrovskih predpisov.

      50      Kraljevina Belgija nazadnje predlaga, naj se ugovor nedopustnosti, na kateri se sklicuje E. Genette glede tega pritožbenega
         razloga, zavrne.

      51      E. Genette primarno predlaga, naj se pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen v delu, v katerem se sklicuje na očitek nepristojnosti,
         ter kot nedopusten (in v vsakem primeru neutemeljen) v delu, v katerem se sklicuje na očitek glede napačne uporabe prava.

      52      Očitek, da Sodišče za uslužbence ni pristojno za razlago belgijskega prava, naj ne bi bil utemeljen, saj naj bi bila sodišča
         Skupnosti na podlagi sodne prakse pristojna za razlago nacionalnega prava, če je s tako razlago pogojena uporaba standarda
         iz Kadrovskih predpisov in zato tudi zakonitost odločbe Komisije.

      53      Glede očitka o napačni razlagi belgijskega prava E. Genette trdi, da ta ni dopusten, saj ponavlja očitek, ki je bil že predstavljen
         in zavrnjen na prvi stopnji. E. Genette podredno navaja, da bi bilo treba ta očitek zavrniti kot neutemeljen ali v vsakem
         primeru neupošteven. Očitek naj ne bi bil utemeljen, ker naj bi bil v izpodbijani sodbi člen 9 zakona iz leta 1991 razlagan
         v skladu z načeli Skupnosti, ki se uporabljajo na tem področju, in ob upoštevanju namenov belgijskega zakonodajalca. Vsekakor
         naj ne bi bil upošteven, ker naj bi se nanašal le na dodatne razloge iz izpodbijane sodbe in naj se ne bi niti dotaknil njene
         glavne obrazložitve.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      54      S prvim pritožbenim razlogom Kraljevina Belgija v bistvu nasprotuje točkam 49 in 50 izpodbijane sodbe, v katerih je Sodišče
         za uslužbence presodilo, da ima na podlagi člena 9 zakona iz leta 1991 zadevna oseba, dokler ne začne učinkovati subrogacija,
         pravico zahtevati preklic odločb, ki jih sprejmejo organizacije, ki upravljajo belgijske pokojninske sisteme, in menilo, da
         je v obravnavanem primeru prenos pravic, ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, v pokojninski sistem
         Skupnosti v celoti preklican, če se odpravita tudi odločbi Komisije z dne 11. junija in 26. avgusta 2002. Kot je poudarila
         Kraljevina Belgija, je bilo to stališče iz izpodbijane sodbe bistveno pri odločitvi Sodišča za uslužbence glede predmeta in
         nazadnje tudi dopustnosti tožbe, katere primarni namen je bil razglasiti ničnost zavrnitve Komisije, da bi E. Genettu dovolila
         umik zahteve za prenos z dne 13. julija 2001, saj bi bila razglasitev ničnosti zavrnitve Komisije, da E. Genettu dovoli vložitev
         nove zahteve za prenos, le posledica razglasitve ničnosti zavrnitve umika zadevne zahteve za prenos, kar izhaja iz točke 1
         besedila izpodbijane sodbe in točke 138 obrazložitve te sodbe. Sodišče za uslužbence je namreč na podlagi tega stališča v
         izpodbijani sodbi glavni predmet tožbe, to je razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. januarja 2005, spremenilo v razglasitev
         ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002.

      55      Iz stališč, ki jim Kraljevina Belgija nasprotuje v okviru tega pritožbenega razloga, izhaja, da je Sodišče za uslužbence –
         ko je odločalo o predmetu in nazadnje tudi o dopustnosti predlogov za razglasitev ničnosti zavrnitve Komisije, da bi E. Genettu
         dovolila umik zahteve za prenos z dne 13. julija 2001 – v izpodbijani sodbi implicitno, vendar nujno ugotovilo, da bi bilo
         mogoče z odločbo Komisije, sprejeto po vložitvi zahteve z dne 31. oktobra 2004, odločbi nacionalnega zavoda za socialna zavarovanja
         za samozaposlene (Institut national d’assurances sociales pour les travailleurs indépendants; ali Inasti) in državnega urada
         za pokojnine (Office national des pensions ali ONP) o izračunu zneska pravic, ki jih je pridobil E. Genette v belgijskih pokojninskih
         sistemih, avtomatično preklicati v belgijskem pravnem redu.

      56      Glede tega je treba opozoriti, da na podlagi člena 11(2), drugi pododstavek, Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom
         institucija, v kateri je uradnik zaposlen, določi število let pokojninske dobe, ki jih upošteva v svojem pokojninskem sistemu,
         na podlagi zneska pokojninskih pravic, ki jih je zadevni uradnik pridobil v nacionalnih pokojninskih sistemih, preden se je
         zaposlil v tej instituciji. Iz te določbe izhaja, da je edina obveznost institucije Skupnosti, da znesek pokojninskih pravic,
         ki ga izračunajo organizacije, ki upravljajo nacionalne pokojninske sisteme, v katerih je zainteresirani uradnik pridobil
         pravice, preden se je zaposlil v službi Komisije, pretvori v leta pokojninske dobe, ki jih bo upoštevala v svojem pokojninskem
         sistemu. Po drugi strani izračun zneska pokojninskih pravic, ki jih je mogoče prenesti, spada v izključno pristojnost zavodov,
         ki upravljajo nacionalne pokojninske sisteme, na katere se nanaša zadevni prenos (sodba Sodišča z dne 9. novembra 1989 v zadevi
         Bonazzi‑Bertottilli in drugi proti Komisiji, 75/88, 146/88 in 147/88, Recueil, str. 3599, točka 17). Poleg tega je v pristojnosti
         posameznih držav članic, da izberejo in uresničijo konkretna sredstva za izvedbo možnosti, ki jo imajo uradniki Skupnosti,
         da v pokojninski sistem Skupnosti prenesejo pravice, ki so jih pridobili v nacionalnih pokojninskih sistemih (sodba Sodišča
         z dne 20. oktobra 1981 v zadevi Komisija proti Belgiji, 137/80, Recueil, str. 2393, točka 18).

      57      Odločitve, ki se nanašajo na izračun zneska pokojninskih pravic, ki jih je treba prenesti, in na spremembo teh pravic v leta
         pokojninske dobe, ki jih je treba upoštevati v pokojninskem sistemu Skupnosti, spadajo v različna pravna reda, zato je vsaka
         od njih podrejena sodnemu nadzoru, ki se uporablja v zadevnem pravnem redu (zgoraj v točki 56 navedena sodba Bonazzi-Bertottilli
         in drugi proti Komisiji, točka 19, sodbi Sodišča prve stopnje z dne 15. decembra 1998 v zadevi Bang-Hansen proti Komisiji,
         T-233/97, RecFP, str. I-A-625 in II-1889, točka 39, in z dne 18. marca 2004 v zadevi Radauer proti Svetu, T-67/02, RecFP,
         str. I‑A‑89 in II‑395, točka 31). Le nacionalni organi in sodišča so pristojni za obravnavo zahtev ali sporov glede odločb
         o izračunu pravic, ki jih uradniki Skupnosti pridobijo v nacionalnih pokojninskih sistemih, zato morajo zainteresirani uradniki
         take zahteve ali spore predložiti tem organom in sodiščem v skladu s postopki, določenimi v veljavnem nacionalnem pravu.

      58      V obravnavanem primeru iz izpodbijane sodbe izhaja, da sta zavoda, ki upravljata zadevna belgijska pokojninska sistema, torej
         Inasti in ONP, po zahtevi za prenos z dne 13. julija 2001 sprejela odločbi o izračunu pravic, ki jih je E. Genette pridobil
         v belgijskih pokojninskih sistemih na podlagi določb takrat veljavnega zakona iz leta 1991. Če je bil namen zahteve z dne
         31. oktobra 2004 – kot je menilo Sodišče za uslužbence v izpodbijani sodbi – zlasti na podlagi člena 9 zakona iz leta 1991
         preklicati odločbi Inasti in ONP o izračunu pravic, ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, se je
         ta zahteva nanašala na vprašanje, ki spada v belgijski pravni red in je v izključni pristojnosti belgijskih organov ali sodišč.

      59      Ker bi bilo torej mogoče z odločbo Komisije, sprejeto po zahtevi z dne 31. oktobra 2004, odločbi Inasti in ONP o izračunu
         pravic, ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, avtomatično preklicati v belgijskem pravnem redu
         na podlagi člena 9 zakona iz leta 1991, je Sodišče za uslužbence prekoračilo meje svoje pristojnosti.

      60      Iz tega izhaja, da Sodišče za uslužbence v izpodbijani sodbi ni moglo ugotoviti, da bi bili na podlagi člena 9 zakona iz leta 1991
         odločbi Inasti in ONP o izračunu pravic, ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, na zahtevo zainteresirane
         stranke avtomatično preklicani, če bi Komisija odpravila svoji odločbi z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, da bi se lahko
         na podlagi tega glavni predmet predlogov za razglasitev ničnosti spremenil v zavrnitev Komisije o odpravi zadnjih navedenih
         odločb, ne da bi Sodišče za uslužbence s tem posegalo v pristojnosti Kraljevine Belgije.

      61      Zato je treba prvemu pritožbenemu razlogu, na kateri se sklicuje Kraljevina Belgija v zadevi T-90/07 P, ugoditi.

       Prvi pritožbeni razlog Komisije v zadevi T-99/07 P: trditev, da je Sodišče za uslužbence odločalo ultra petita, ker je spremenilo predmet spora

      –       Trditve strank
      62      Komisija trdi, da je Sodišče za uslužbence, ker je razglasilo ničnost Komisijine zavrnitve odprave odločb z dne 11. junija
         in 26. avgusta 2002, odločalo ultra petita. Iz tožbe, vložene 26. septembra 2005, ter pred tem zahteve z dne 31. oktobra 2004 in pritožbe z dne 22. aprila 2005 naj
         bi izrecno izhajalo, da glavni namen tožbe pred Sodiščem za uslužbence ni bila odprava odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002.

      63      E. Genette predlaga, naj se ta pritožbeni razlog zavrne, ker naj primarno ne bi bil dopusten, podredno pa naj ne bi bil utemeljen.

      64      E. Genette primarno trdi, da zadevni pritožbeni razlog z vidika člena 139(2) Poslovnika ni dopusten, ker naj bi se z njim
         spremenil predmet tožbe pred Sodiščem za uslužbence. Na prvi stopnji naj bi Komisija tudi sama trdila, da je bil namen tožbe
         razglasiti ničnost zavrnitve odprave odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002.

      65      Podredno E. Genette trdi, da ta pritožbeni razlog ni utemeljen niti pravno niti dejansko. Ker je Sodišče za uslužbence z razglasitvijo
         ničnosti odločbe z dne 25. januarja 2005 ugodilo predlogom iz tožbe, ni mogoče šteti, da je s tem preseglo objektivne meje
         spora. Poleg tega naj predmet, ki ga je oblikoval za tožbo na prvi stopnji, ne bi bil upošteven, saj naj bi ga tako oblikoval
         le zato, da zadevna tožba ne bi bila zavržena kot nedopustna. Poleg tega naj bi na prvi stopnji razvil podredno utemeljitev
         na podlagi domneve, da je predmet njegove tožbe zavrnitev Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002.
         Nazadnje, sodišče Skupnosti naj bi imelo diskrecijsko pravico glede opredelitve predmeta tožbe na podlagi objektivne analize
         vsebine tožbe, kar naj bi v tem primeru storilo Sodišče za uslužbence.

      66      E. Genette opozarja, da je moralo Sodišče za uslužbence vprašanja dopustnosti, ki so bila postavljena v sodbi in so vprašanja
         javnega reda, vsekakor preučiti po uradni dolžnosti in objektivno ter da ga glede tega niso zavezovale trditve strank. Zato
         je moralo v obravnavanem primeru samostojno presoditi predmet tožbe.

      –       Presoja Sodišča prve stopnje
      67      Najprej je treba preučiti ugovor nedopustnosti, ki ga uveljavlja E. Genette in se v bistvu nanaša na trditev, da naj bi Komisija
         s tem pritožbenim razlogom želela, da bi Sodišče prve stopnje odločalo o širšem sporu, kot je bil predložen Sodišču za uslužbence.

      68      Iz člena 225a ES, člena 11(1) Priloge I k Statutu Sodišča in člena 138(1)(c) Poslovnika izhaja, da je treba v pritožbi jasno
         navesti grajane elemente sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne trditve, ki na specifičen način utemeljujejo
         ta predlog (sklep Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 2008 v zadevi Lebedef-Caponi proti Komisiji, T-233/07 P, še neobjavljen
         v ZOdl., točki 24 in 25, ter sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. marca 2008 v zadevi Rossi Ferreras proti Komisiji, T-107/07 P,
         še neobjavljena v ZOdl., točki 26 in 27).

      69      S prvim pritožbenim razlogom Komisija trdi, da razglasitev ničnosti, ki jo je izreklo Sodišče za uslužbence, presega razglasitev
         ničnosti, ki jo je s tožbo zahteval E. Genette. Čeprav bi Komisija spremenila stališče glede predmeta spora, za tak pritožbeni
         razlog, s katerim se v bistvu izpodbija opredelitev glavnega predmeta sodbe, ki jo je sprejelo Sodišče za uslužbence v izpodbijani
         sodbi, ni mogoče trditi, da je njegov učinek Sodišču prve stopnje predložiti širši spor, kot ga je obravnavalo Sodišče za
         uslužbence. Poleg tega ustreza pogojem dopustnosti, postavljenim s Poslovnikom, zato ga je treba šteti za dopustnega.

      70      Zato je treba ugovor nedopustnosti, na katerega se sklicuje E. Genette, zavrniti.

      71      Glede utemeljenosti tega pritožbenega razloga je treba najprej opozoriti, da mora na podlagi člena 21, prvi pododstavek, Statuta
         Sodišča, ki se na podlagi člena 7(1) Priloge I k temu statutu in člena 44(1)(c) Poslovnika uporablja za postopke pred Sodiščem
         za uslužbence, tožba vsebovati zlasti predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. Tožba je namreč akt, s katerim se
         začne postopek in v katerem je tožeča stranka dolžna navesti predmet spora (po analogiji glej sodbi Sodišča z dne 25. septembra 1979
         v zadevi Komisija proti Franciji, 232/78, Recueil, str. 2729, točka 3, in z dne 6. aprila 2000 v zadevi Komisija proti Franciji,
         C‑256/98, Recueil, str. I-2487, točka 31, ter sklep Sodišča z dne 8. novembra 2007 v zadevi Belgija proti Komisiji, C-242/07 P,
         ZOdl., str. I-9757, točka 41).

      72      Ker poleg tega sodišče Skupnosti, ki mu je predložena tožba za razglasitev ničnosti, ne sme odločati ultra petita, razglasitev ničnosti ne sme prekoračiti tistega, kar zahteva tožeča stranka (glej sodbo Sodišča z dne 14. septembra 1999
         v zadevi Komisija proti AssiDomän Kraft Products in drugi, C-310/97 P, Recueil, str. I‑5363, točka 52 in navedena sodna praksa).

      73      Glede tega je treba opozoriti, da iz točk 40 in 41 izpodbijane sodbe izhaja, da je E. Genette pred Sodiščem za uslužbence
         trdil, da „predmet [njegovega] zahtevka ni odprava [odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002], temveč želja, da [mu] Komisija
         dovoli, da umakne svojo zahtevo [...] za prenos [z dne 13. julija 2001]“, ter da bi „[o]dločbi z dne 11. junija in z dne 26. avgusta
         2002 [...] še naprej ostali taki, kot sta bili, tudi če bi Komisija ugodila [njegovemu] zahtevku“. Poleg tega iz točke 41
         izpodbijane sodbe izhaja, da je E. Genette pred Sodiščem za uslužbence tudi sam trdil, da na tej stopnji ni mogoče razmišljati
         o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002 in da bi bilo to vsekakor mogoče doseči le pod pogojem – ki še ni izpolnjen
         –, da bi belgijski organi, po morebitni tožbi pred belgijskimi sodišči, na podlagi zakona iz leta 2003 sprejeli novi odločbi
         glede zneskov, ki jih je treba prenesti v pokojninski sistem Skupnosti. Zato je E. Genette na prvi stopnji trdil, da njegovih
         predlogov za razglasitev ničnosti zavrnitve Komisije, da bi mu dovolila umik zahteve za prenos z dne 13. julija 2001, ni mogoče
         razlagati, kot da je njihov namen razglasiti ničnost zavrnitve Komisije, da bi odpravila odločbi z dne 11. junija in 26. avgusta 2002.

      74      V takih okoliščinah je treba ugotoviti, da Sodišče za uslužbence ne bi smelo spremeniti glavnega predmeta tožbe v razglasitev
         ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, kot je to storilo v točki 50 izpodbijane
         sodbe (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 29. novembra 2007 v zadevi Stadtwerke Schwäbisch Hall in drugi proti Komisiji,
         C‑176/06 P, neobjavljena v ZOdl., točka 25).

      75      Torej Komisija upravičeno trdi, da je Sodišče za uslužbence v obravnavanem primeru odločalo ultra petita, ker je – kot izhaja iz točke 1 besedila izpodbijane sodbe, v povezavi s točko 136 obrazložitve te sodbe – razglasilo ničnost
         Komisijine zavrnitve odprave odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, ki jo vsebuje odločba z dne 25. januarja 2005.

      76      Zato je treba prvemu pritožbenemu razlogu, ki ga uveljavlja Komisija v zadevi T‑99/07 P, ugoditi.

      77      Iz zgoraj navedenega izhaja, da Sodišče za uslužbence ni moglo spremeniti glavnega predmeta tožbe, ki jo je vložil E. Genette,
         v razglasitev ničnosti zavrnitve Komisije o odpravi odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, ne da bi s tem posegalo v
         pristojnosti Kraljevine Belgije in odločalo ultra petita. Zato je treba izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem vsebuje tako spremembo.

      78      Ker je Sodišče za uslužbence – s spremembo predmeta spora, ki mu je bil predložen – odločalo ultra petita, je treba poleg tega izpodbijano sodbo razveljaviti tudi v delu, v katerem je razglašena ničnost Komisijine zavrnitve odprave
         odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002, ki jo vsebuje odločba z dne 25. januarja 2005. Ker je nazadnje razglasitev ničnosti
         zavrnitve Komisije, da bi E. Genettu dovolila vložiti novo zahtevo za prenos, le posledica razglasitve ničnosti zavrnitve
         odprave odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002 (glej zgoraj točko 54), je treba izpodbijano sodbo razveljaviti tudi v
         delu, v katerem je z njo razglašena ničnost zavrnitve Komisije iz odločbe z dne 25. januarja 2005, da bi E. Genettu dovolila
         predložiti novo zahtevo za prenos.

      79      Iz navedenega izhaja, da je treba izpodbijano sodbo v celoti razveljaviti.

       Tožba na prvi stopnji
      80      V skladu s členom 13(1) Priloge I k Statutu Sodišča lahko Sodišče prve stopnje, če je pritožba utemeljena, pri razveljavitvi
         odločbe Sodišča za uslužbence samo odloči o zadevi, če se o njej lahko odloči.

      81      V tem primeru je tako. Sodišče prve stopnje ima namreč na voljo vse elemente, ki jih potrebuje za odločanje o tožbi.

       Trditve strank
      82      V zadevi T-99/07 P Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj – če bi razveljavilo izpodbijano sodbo in sklenilo, da bo samo
         odločilo o sporu – tožbo razglasi za nedopustno, ker naj zahteva z dne 31. oktobra 2004 v delu, v katerem se nanaša na predlog,
         naj se E. Genettu dovoli umik zahteve za prenos z dne 13. julija 2001, ne bi bila pomembna, saj naj v Kadrovskih predpisih
         ne bi bilo pravne podlage za tako odobritev. Prav tako naj za pravno podlago zahtevane odobritve ne bi bilo mogoče uporabiti
         člena 9 zakona iz leta 1991, saj naj to ne bi bilo določeno v Kadrovskih predpisih. Obseg določb iz Kadrovskih predpisov naj
         namreč ne bi mogel biti odvisen od vsebine nacionalnega prava. Odločbe z dne 25. januarja 2005 naj torej ne bi bilo mogoče
         šteti za akt, ki ima za E. Genetta negativne posledice, zato ta zoper ta akt ne more vložiti tožbe. Komisija podredno trdi,
         da bi bilo treba tožbo zavrniti kot neutemeljeno.

      83      Komisija, v podporo katere je intervenirala Kraljevina Belgija, je tudi na prvi stopnji predlagala, naj se tožba zavrže kot
         nedopustna ali naj se, podredno, zavrne kot neutemeljena. Ugovori nedopustnosti, na katere se je Komisija v podporo svojim
         predlogom sklicevala pred Sodiščem za uslužbence, so se nanašali na trditev, da je bila tožba z vidika roka iz člena 91(3)
         Kadrovskih predpisov vložena prepozno in da zahteva z dne 31. oktobra 2004 ni bila dopustna, ker naj se odločbi z dne 11. junija
         in 26. avgusta 2002 ne bi dalo preklicati in naj poleg tega ne bi bilo na voljo nobeno novo dejstvo, s katerim bi bilo mogoče
         utemeljiti zadevno zahtevo, ta pa naj bi bila z vidika zahteve po upoštevanju razumnega roka prav tako vložena prepozno.

      84      E. Genette trdi, da Komisija nikakor ne predlaga, naj se ugodi predlogom, ki jih je predstavila na prvi stopnji, temveč naj
         bi Sodišču prve stopnje predložila nove predloge. Zlasti naj bi uveljavljala nov razlog, ki naj bi se nanašal na nepristojnost
         zadevnega sodišča za obravnavo zahteve z dne 31. oktobra 2004. Zadevni novi razlog naj bi temeljil na novi opredelitvi predmeta
         spora, ki naj ne bi bil več – kot je trdila Komisija na prvi stopnji – odprava njenih odločb z dne 11. junija in 26. avgusta 2002,
         ampak umik zahteve za prenos z dne 13. julija 2001. Čeprav bi domnevali, da ta razlog ni nov, bi ga bilo treba zavreči kot
         nedopustnega, ker naj bi bil v pritožbi naveden dvoumno.

      85      Poleg tega je E. Genette na prvi stopnji predlagal razglasitev dopustnosti tožbe in s tem zavrnitev ugovorov nedopustnosti,
         ki jih je uveljavljala Komisija.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      86      Ker so pogoji dopustnosti tožbe na podlagi členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov povezani z javnim redom, jih mora sodišče
         Skupnosti, če je to potrebno, preučiti po uradni dolžnosti (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 11. julija 1996 v zadevi Ortega
         Urretavizcaya proti Komisiji, T-587/93, RecFP, str. I-A-349 in II‑1027, točka 25, in z dne 29. januarja 1998 v zadevi Affatato
         proti Komisiji, T‑157/96, RecFP, str. I-A-41 in II-97, točka 21, ter sklepa Sodišča prve stopnje z dne 20. avgusta 1998 v
         zadevi Collins proti Odboru regij, T-132/97, RecFP, str. I‑A‑469 in II-1379, točka 12, in z dne 15. decembra 1998 v zadevi
         de Compte proti Parlamentu, T-25/98, RecFP, str. I-A-629 in II-1903, točka 38). Njegov preizkus ni omejen na ugovore nedopustnosti,
         ki jih podajo stranke (glej sodbi Sodišča prve stopnje z dne 12. decembra 1996 v zadevi Stott proti Komisiji, T‑99/95, Recueil,
         str. II-2227, točka 22, in z dne 8. januarja 2003 v zadevi Hirsch proti ECB, T-94/01, T-152/01 in T-286/01, RecFP, str. I-A-1
         in II‑27, točka 16 in navedena sodna praksa).

      87      V členih 90 in 91 Kadrovskih predpisov je določeno, da je pogoj za dopustnost tožbe to, da je ta vložena zoper akt, ki ima
         za zainteresirane osebe negativne posledice. Za akte, ki imajo za zainteresirane osebe negativne posledice, je mogoče šteti
         le akte, ki neposredno in takoj vplivajo na pravni položaj teh oseb (sodba Sodišča z dne 21. januarja 1987 v zadevi Stroghili
         proti Računskemu sodišču, 204/85, Recueil, str. 389, točka 6, in zgoraj v točki 86 navedena sodba Affatato proti Komisiji,
         točka 21). Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da zavrnitve organa, pristojnega za imenovanje, da bi ukrepal na podlagi zahteve
         uradnika, ki jo ta vloži na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, ni mogoče šteti za akt, ki ima za zainteresirane osebe
         negativne posledice, če organ, pristojen za imenovanje, ni pristojen za sprejetje zahtevanih ukrepov (sodba Sodišča prve stopnje
         z dne 10. februarja 1999 v zadevi Hecq in SFIE proti Komisiji, T‑35/98, RecFP, str. I‑A‑11 in II-41, točka 30).

      88      Ker je bila v obravnavanem primeru zahteva z dne 31. oktobra 2004 vložena na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, Sodišče
         prve stopnje meni, da mora po uradni dolžnosti preveriti, ali imata lahko odločbi, ki se izpodbijata v okviru tožbe, torej
         odločba z dne 25. januarja 2005 in odločba z dne 10. junija 2005, za E. Genetta negativne posledice v smislu člena 90(2) Kadrovskih
         predpisov.

      89      Najprej je treba opozoriti, da je namen člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom – poleg tega, da se omogoči
         uskladitev nacionalnih pokojninskih sistemov s pokojninskim sistemom Skupnosti – uradnikom Skupnosti zagotoviti, da lahko
         ohranijo pravice, ki so jih pridobili v posamezni državi članici – tudi če so te morda omejene ali celo podrejene nekaterim
         pogojem oziroma bodo pridobljene šele v prihodnje ali pa jih še ni dovolj, da bi bila zainteresirana oseba takoj upravičena
         do pokojnine –, in je te pravice mogoče upoštevati v pokojninskem sistemu, v katerega je zainteresirani uradnik vključen ob
         koncu poklicne kariere, v obravnavanem primeru torej v pokojninskem sistemu Skupnosti (zgoraj v točki 56 navedena sodba Komisija
         proti Belgiji, točka 12).

      90      Iz tega izhaja, da je namen „pravice“ iz člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom v korist uradnikov Skupnosti
         zagotoviti pravico, katere izvajanje je odvisno le od njihove osebne izbire (zgoraj v točki 56 navedena sodba Komisija proti
         Belgiji, točka 13).

      91      V obravnavanem primeru je E. Genette, ko je na podlagi zakona iz leta 1991 vložil zahtevo za prenos z dne 13. julija 2001,
         uveljavil pravico iz člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom. Zato so Inasti in ONP, ki upravljata zadevna
         belgijska pokojninska sistema, ter Komisija delovali usklajeno: Inasti in ONP sta na podlagi pravil, ki so glede tega določena
         z zakonom iz leta 1991, sprejela odločbi o izračunu zneska pokojninskih pravic, ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih
         pokojninskih sistemih, Komisija pa je na podlagi člena 11(2) Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom in svojih splošnih
         izvedbenih določb sprejela odločbi z dne 11. junija in 26. avgusta 2002 o spremembi tega zneska v število let delovne dobe,
         ki se upoštevajo v pokojninskem sistemu Skupnosti glede na starost E. Genetta ob upokojitvi in ob upoštevanju nekaterih dodatnih
         pogojev. Te odločbe so imele dvojni učinek: v korist E. Genetta v belgijskem pravnem redu ohraniti znesek pravic, ki jih je
         ta pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, in upoštevati – če so izpolnjeni nekateri dodatni pogoji – te pravice v pokojninskem
         sistemu Skupnosti glede na starost E. Genetta ob upokojitvi.

      92      Iz besedila zahteve z dne 31. oktobra 2004 izhaja, da ta zahteva temelji na zatrjevani nezakonitosti zakona iz leta 1991,
         saj naj bi bil „subrogacijski sistem iz [tega] zakona […] po mnenju [E. Genetta] diskriminatoren in v nasprotju s členom 11(2)
         Priloge VIII k [prejšnjim] kadrovskim predpisom“; „[k]er je subrogacijski sistem iz zakona [iz leta 1991] hkrati v nasprotju
         s členom 11(2) [prejšnjih] kadrovskih predpisov in z načelom enakega obravnavanja, ni pravilen [niti] ,znesek, ki ga je treba
         prenesti‘ v primeru E. Genetta ter sta ga izračunala Inasti 3. januarja 2002 in ONP 13. februarja 2002, [niti nista pravilni]
         odločbi [z dne] 11. junija in 26. avgusta 2002 glede dodatnih let delovne dobe, ki jih je treba upoštevati na podlagi tega
         izračuna“. Iz zahteve z dne 31. oktobra 2004 namreč izhaja, da mora „[v] takih okoliščinah Komisija [...] odločiti, da se
         [E. Genettu] odobri možnost, da na podlagi člena 9 zakona [iz leta] 1991 belgijski upravi predlaga umik zahteve [za prenos
         z dne] 13. julija 2001 na podlagi tega zakona in vloži novo zahtevo na podlagi člena [4(1)] zakona [iz leta] 2003“.

      93      Zahteva z dne 31. oktobra 2004 je torej temeljila na ugovoru zoper dejstvo, da sta Inasti in ONP za izračun zneska pravic,
         ki jih je E. Genette pridobil v belgijskih pokojninskih sistemih, uporabila zakon iz leta 1991. Vendar iz sodne prakse, navedene
         zgoraj v točki 57, izhaja, da tak ugovor, ki se nanaša na to, kako nacionalne organizacije, ki upravljajo nacionalne pokojninske
         sisteme, uporabljajo nacionalno pravo, na podlagi delitve pristojnosti, v skladu s členom 11(2), drugi pododstavek, Priloge VIII
         k prejšnjim kadrovskim predpisom, spada na področje uporabe nacionalnega pravnega reda ter je torej v izključni pristojnosti
         nacionalnih organov in sodišč, ta pa lahko, če je to potrebno, potem ko jim je bila v obravnavo predložena taka zadeva, pri
         Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES.

      94      Zato je s členom 11(2), drugi pododstavek, Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom Komisiji odvzeta kakršna koli pristojnost,
         da bi obravnavala ugovor, ki se v bistvu nanaša na to, kako Inasti in ONP v primeru E. Genetta uporabljata zakon iz leta 1991,
         ter da bi na podlagi tega E. Genettu odobrila, da od zadevnih organizacij zahteva odpravo odločb, ki sta bili že sprejeti
         na podlagi zakona iz leta 1991, da bi lahko ti nato sprejeli novi odločbi na podlagi zakona iz leta 2003.

      95      V takih okoliščinah ni mogoče trditi, da je Komisija, ko je z odločbama z dne 25. januarja 2005 in 10. junija 2005 zavrnila
         zahtevo z dne 31. oktobra 2004, sprejela akt, s katerim je neposredno ter takoj vplivala na pravni in delovnopravni položaj
         E. Genetta.

      96      Iz tega sledi, da zavrnitve zahteve z dne 31. oktobra 2004, ki je vključena v odločbi z dne 25. januarja 2005 in 10. junija 2005,
         ni mogoče šteti za akt, ki ima za E. Genetta negativne posledice v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

      97      Ker je torej tožba vložena zoper zavrnitev zahteve z dne 31. oktobra 2004, ki je vključena v odločbi z dne 25. januarja 2005
         in 10. junija 2005, jo je treba razglasiti za nedopustno, ne da bi bilo treba odločati o dopustnosti utemeljitev Komisije,
         ki so predstavljene zgoraj v točki 82, ali utemeljenosti ugovorov o nedopustnosti iz točke 83 zgoraj.

      98      Ker je E. Genette v odgovorih na vprašanja Sodišča prve stopnje in na obravnavi trdil, da je njegova tožba vložena tudi zoper
         zavrnitev zahteve za pomoč Komisije na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov, ki je bila implicitno podana v zahtevi z dne
         31. oktobra 2004, je treba poudariti, da mora biti zahteva, vložena na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, dovolj izrecna
         in natančna, da se lahko Komisija ob njeni vložitvi konkretno seznani z vsebino odločitve, katere sprejetje se od nje zahteva.

      99      Kot je med obravnavo poudarila Komisija, zahteva z dne 31. oktobra 2004 ne vsebuje nobenega izrecnega in natančnega elementa,
         na podlagi katerega bi jo bilo mogoče razlagati, tudi v širšem smislu, kot zahtevo za pomoč Komisije na podlagi člena 24 Kadrovskih
         predpisov. Zato tudi odločbe z dne 25. januarja 2005 ni mogoče razlagati kot implicitne zavrnitve zahteve za pomoč na podlagi
         člena 24 Kadrovskih predpisov.

      100    Ker po mnenju E. Genetta iz pritožbe z dne 22. aprila 2005 izhaja, da naj bi se Komisija vzdržala sprejetja ukrepa, ki ji
         ga nalagajo Kadrovski predpisi, saj mu ni po uradni dolžnosti dodelila pomoči za ukrepanje pred belgijskimi upravnimi ali
         sodnimi organi, je treba poudariti, da je dejstvo, da institucija ni zagotovila pomoči svojemu uslužbencu ali uradniku na
         podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov, dejanje, katerega rezultat so negativne posledice v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov,
         samo če je institucija neodvisno od kakršne koli zahteve uslužbenca ali uradnika zavezana k taki pomoči.

      101    Iz sodne prakse izhaja, da mora načeloma zahtevo za pomoč pri instituciji, v kateri je zaposlen, vložiti zainteresirani uradnik
         in le v nekaterih izjemnih okoliščinah mora institucija Skupnosti sprožiti določen ukrep pomoči brez predhodne zahteve tega
         uradnika, torej na svojo pobudo (sodba Sodišča z dne 12. junija 1986 v zadevi Sommerlatte proti Komisiji, 229/84, Recueil,
         str. 1805, točka 20).

      102    V obravnavanem primeru iz dokumentov v spisu ne izhaja nobena posebna okoliščina – in zlasti ne nobena pomoč, ki bi bila posamično
         dodeljena nekaterim uradnikom v položaju, ki bi bil primerljiv s položajem E. Genetta –, s katero bi bilo mogoče utemeljiti
         obveznost, da Komisija glede E. Genetta sprejme ukrep pomoči na svojo pobudo (glej v zvezi s tem zgoraj v točki 101 navedeno
         sodbo Sommerlatte proti Komisiji, točki 21 in 22).

      103    Iz tega sledi, da dejstvo, da Komisija v obravnavanem primeru ni ukrepala, ni dejanje z negativnimi posledicami v smislu člena 90(2)
         Kadrovskih predpisov.

      104    Vendar je treba upoštevati dejstvo, da je E. Genette hkrati s pritožbo z dne 22. aprila 2005 vložil izrecno zahtevo za pomoč
         na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov, v kateri je Komisiji predlagal, naj „[o]dloči, da se mu dodeli finančna in tehnična
         pomoč pri vsaki tožbi pred belgijskimi upravnimi in sodnimi organi, s katero bi izpodbijal skladnost odločb, ki so jih glede
         njega sprejeli belgijski organi na podlagi belgijskega zakona z dne 21. maja 1991, s pravom Skupnosti“. To zahtevo je Komisija
         izrecno zavrnila v odločbi z dne 10. junija 2005, ki jo je zato treba s tega vidika obravnavati kot akt z negativnimi posledicami.

      105    Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora biti pred vsako tožbo zoper akt z negativnimi posledicami, ki ga je izdal organ,
         pristojen za imenovanje, nujno vložena pritožba v upravnem postopku, glede katere je bila izdana izrecna odločba ali odločba
         na podlagi molka organa o zavrnitvi. Tožba, vložena pred koncem takega predhodnega postopka, na podlagi člena 91(2) Kadrovskih
         predpisov ni dopustna, ker je bila vložena prezgodaj (sklep Sodišča z dne 23. septembra 1986 v zadevi Du Besset proti Svetu,
         130/86, Recueil, str. 2619, točka 7, sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. junija 1990 v zadevi Marcato proti Komisiji, T‑47/89
         in T‑82/89, Recueil, str. II-231, točka 32, ter sklep Sodišča prve stopnje z dne 4. decembra 1991 v zadevi Moat in TAO/AFI
         proti Komisiji, T‑78/91, Recueil, str. II‑1387, točka 3).

      106    Ker gre, kot izhaja iz sodne prakse, navedene zgoraj v točki 86, za razlog, ki izhaja iz javnega reda, ga mora sodišče Skupnosti
         preučiti po uradni dolžnosti.

      107    Čeprav bi bila tožba v obravnavanem primeru dejansko vložena tudi zoper zavrnitev zahteve za pomoč na podlagi člena 24 Kadrovskih
         predpisov, ki jo je E. Genette vložil s pritožbo z dne 22. aprila 2005, pred to tožbo v tem smislu ni bila vložena predhodna
         upravna pritožba, ki se zahteva na podlagi člena 91(2).

      108    Zato je treba tožbo v vsakem primeru zavreči kot nedopustno.

       Stroški
      109    Če je pritožba utemeljena in Sodišče prve stopnje samo odloči v sporu, odloči tudi o stroških v skladu s členom 148, prvi
         odstavek, Poslovnika.

      110    V skladu s členom 87(2), prvi pododstavek, Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 144 tega poslovnika,
         se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.

      111    Vendar na podlagi člena 88 Poslovnika, ki velja za pritožbe, ki so jih vložile institucije na podlagi členov 144 in 148, drugi
         odstavek, tega poslovnika, institucije v sporu med Skupnostmi in njihovimi uslužbenci nosijo svoje stroške.

      112    Na podlagi člena 87(4), prvi pododstavek, Poslovnika, ki se uporablja v obravnavanem primeru, države članice, ki so se kot
         intervenientke udeležile postopka, nosijo svoje stroške.

      113    Na podlagi tega se E. Genettu naloži plačilo njegovih stroškov postopka pred Sodiščem za uslužbence in Sodiščem prve stopnje.
         Komisiji se naloži plačilo njenih stroškov postopka pred Sodiščem za uslužbence in Sodiščem prve stopnje. Kraljevini Belgiji,
         ki je intervenirala v postopku pred Sodiščem prve stopnje in ni predlagala, naj se E. Genettu naloži plačilo stroškov postopka
         pred tem sodiščem, se naloži plačilo njenih stroškov postopka pred Sodiščem za uslužbence in Sodiščem prve stopnje.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (pritožbeni senat)
      razsodilo:
      1)      Sodba Sodišča za uslužbence Evropske unije z dne 16. januarja 2007 v zadevi Genette proti Komisiji (F-92/05, še neobjavljena
            v ZOdl. JU) se razveljavi.
      2)      Tožba, ki jo je vložil E. Genette pri Sodišču za uslužbence v zadevi F‑92/05, se zavrže kot nedopustna.
      3)      E. Genettu se naloži plačilo njegovih stroškov postopka pred Sodiščem za uslužbence in Sodiščem prve stopnje.
      4)      Komisiji se naloži plačilo njenih stroškov postopka pred Sodiščem za uslužbence in Sodiščem prve stopnje.
      5)      Kraljevini Belgiji se naloži plačilo njenih stroškov postopka pred Sodiščem za uslužbence in Sodiščem prve stopnje.

               Jaeger

               Tiili

               Martins Ribeiro

               Czúcz

                     Pelikánová

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 18. decembra 2008.
      Podpisi
      Stvarno kazalo

      Pravni okvir
      Dejansko stanje
      Postopek na prvi stopnji in izpodbijana sodba
      Pritožbi
      Postopek
      Predlogi strank
      Dopustnost
      Trditve strank
      Presoja Sodišča prve stopnje
      Utemeljenost
      Prvi pritožbeni razlog Kraljevine Belgije v zadevi T-90/07: primarno, nepristojnost Sodišča za uslužbence za odločanje o dopustnosti
         zahteve z dne 31. oktobra 2004 z vidika belgijskega prava, podredno, napačna uporaba prava pri razlagi belgijskega prava v
         izpodbijani sodbi

      – Trditve strank
      – Presoja Sodišča prve stopnje
      Prvi pritožbeni razlog Komisije v zadevi T-99/07 P: trditev, da je Sodišče za uslužbence odločalo ultra petita, ker je spremenilo
         predmet spora

      – Trditve strank
      – Presoja Sodišča prve stopnje
      Tožba na prvi stopnji
      Trditve strank
      Presoja Sodišča prve stopnje
      Stroški
      *Jezik postopka: francoščina.