Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. februarja 1984. # Gerlach & Co. BV proti Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tariefcommissie - Nizozemska. # Skupna carinska tarifa. # Zadeva 46/83.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 9. marca 2010.#Evropska komisija proti Zvezni republiki Nemčiji.#Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 95/46/ES - Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in prosti pretok takih podatkov - Člen 28(1) - Nacionalni nadzorni organi - Samostojnost - Upravni nadzor teh organov.#Zadeva C-518/07.

text:
      Zadeva C-518/07
      Evropska komisija
      proti
      Zvezni republiki Nemčiji
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 95/46/ES – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in prosti pretok takih podatkov – Člen 28(1) – Nacionalni nadzorni organi – Samostojnost – Upravni nadzor teh organov“
      Povzetek sodbe
      1.        Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Nacionalni nadzorni organi
      (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46, člen 28(1))
      2.        Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Nacionalni nadzorni organi
      (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46, člen 28(1))
      1.        Cilj zagotavljanja samostojnosti nacionalnih nadzornih organov, določen s členom 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46
         o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, je učinkovit in zanesljiv nadzor
         spoštovanja določb na področju varstva fizičnih oseb pri obdelavi osebnih podatkov, zato ga je treba s tega vidika tudi razlagati.
         Ta cilj ni bil določen zaradi dodelitve posebnega statusa tem organom samim in njihovim zastopnikom, temveč za krepitev varstva
         oseb in organov, na katere se odločbe teh organov nanašajo. Torej morajo nadzorni organi pri izvajanju nalog ravnati objektivno
         in nepristransko. Zato ne smejo podleči nobenemu zunanjemu vplivu – niti neposrednim ali posrednim vplivom države ali dežel
         – ne le vplivu nadzorovanih organov.

      Zato morajo biti nadzorni organi, odgovorni za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju, samostojni, tako
         da lahko svoje naloge izvajajo brez zunanjega vpliva. Ta samostojnost ne izključuje le vsakršnega vpliva nadziranih organov,
         temveč tudi kakršno koli navodilo in drug zunanji vpliv, bodisi neposreden bodisi posreden, ki bi lahko ogrožal navedene organe
         pri izvajanju njihove naloge ohranjanja pravega ravnotežja med pravnim varstvom zasebnosti in prostim pretokom osebnih podatkov.

      (Glej točki 25, 30.)
      2.        Že samo tveganje, da lahko državni organi izvajajo politični vpliv na odločitve nadzornih organov, odgovornih za spremljanje
         obdelave osebnih podatkov, ki jih določa člen 28(1) Direktive 95/46 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in
         o prostem pretoku takih podatkov, zadostuje, da je ovirano samostojno izvajanje nalog teh organov. Po eni strani bi lahko
         šlo za „vnaprejšnjo poslušnost“ teh organov z vidika prakse odločanja državnega organa. Po drugi strani pa vloga varuhov pravice
         do zasebnosti, ki naj bi jo imeli navedeni organi, zahteva, da so njihove odločitve in s tem organi brez vsakega suma pristranskosti.
         Državni nadzor, ki se izvaja nad nacionalnimi nadzornimi organi, pristojnimi za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem
         sektorju, torej ni v skladu z zahtevo po samostojnosti.

      Država članica s tem, da nadzorne organe, odgovorne za spremljanje obdelave osebnih podatkov zasebnih organov in podjetij
         javnega prava, ki nastopajo v konkurenci na trgu v različnih deželah, podvrže državnemu nadzoru in tako nepravilno prenese
         zahtevo, da ti organi izvajajo naloge popolnoma samostojno, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive
         95/46.

      (Glej točke 36, 37, 56 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 9. marca 2010(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 95/46/ES – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in prosti pretok takih podatkov – Člen 28(1) – Nacionalni nadzorni organi – Samostojnost – Upravni nadzor teh organov“
      V zadevi C‑518/07,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 22. novembra 2007,
      Evropska komisija, ki jo zastopajo C. Docksey, C. Ladenburger in H. Krämer, zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      ob intervenciji
      evropskega nadzornika za varstvo podatkov, ki ga zastopata H. Hijmans in A. Scirocco, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      intervenient,
      proti
      Zvezni republiki Nemčiji, ki jo zastopata M. Lumma in J. Möller, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka,
      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot in E. Levits, predsedniki
         senatov, A. Rosas, K. Schiemann (poročevalec), J.-J. Kasel, M. Safjan in D. Šváby, sodniki,

      generalni pravobranilec: J. Mazák,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 12. novembra 2009
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Zvezna republika Nemčija s tem, da je nadzorne organe,
         odgovorne za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju v različnih deželah, podvrgla državnemu nadzoru in
         tako nepravilno prenesla zahtevo po „popolni samostojnosti“ organov, odgovornih za zagotavljanje varstva teh podatkov, ni
         izpolnila obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra
         1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, str. 31).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      2        Direktiva 95/46 je bila sprejeta na podlagi člena 100a Pogodbe ES (po spremembi postal člen 95 ES) in je namenjena usklajevanju
         nacionalnih zakonodaj o obdelavi osebnih podatkov.

      3        V uvodnih izjavah 3, 7, 8, 10 in 62 Direktive 95/46 je navedeno:

      „(3) ker ustanovitev in delovanje notranjega trga, na katerem je v skladu s členom 7a Pogodbe [ES, po spremembi postal člen 14
         ES] zagotovljen prosti pretok blaga, oseb, storitev in kapitala, zahteva ne le, da se osebni podatki lahko prosto prenašajo
         iz ene države članice v drugo, ampak tudi, da se zaščitijo temeljne pravice posameznikov;

      […]
      (7)   ker lahko razlika v ravneh varstva pravic in svoboščin posameznikov, predvsem pravice do zasebnosti glede obdelave osebnih
         podatkov, ki je zagotovljena v državah članicah, prepreči prenos takih podatkov z ozemlja ene države članice na ozemlje druge
         države članice; ker zato ta razlika lahko predstavlja oviro pri izvajanju številnih gospodarskih dejavnosti na ravni Skupnosti,
         izkrivlja konkurenco in ovira organe pri opravljanju njihovih obveznosti na podlagi zakonodaje Skupnosti; ker je ta razlika
         na ravni varstva posledica obstoja velike raznolikosti nacionalnih zakonov in drugih predpisov;

      (8)   ker mora biti zato, da bi odstranili ovire za prenos osebnih podatkov, raven varstva pravic in svoboščin posameznikov glede
         obdelave takih podatkov enakovredna v vseh državah članicah; ker je ta cilj bistven za notranji trg, vendar ga države članice
         same ne morejo doseči, predvsem zaradi obsega razlik, ki trenutno obstajajo med zadevno zakonodajo v državah članicah in potrebo
         po usklajevanju zakonodaj držav članic za zagotovitev, da se čezmejni prenos osebnih podatkov ureja na dosleden način, ki
         sledi cilju notranjega trga, kakor ga opredeljuje člen 7a Pogodbe; ker je za približanje teh zakonodaj potrebno ukrepanje
         Skupnosti;

      […]
      (10) ker je namen nacionalne zakonodaje o obdelavi osebnih podatkov varovati temeljne pravice in svoboščine, predvsem pravico do
         zasebnosti, ki jo priznava člen 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin [podpisane v Rimu
         4. novembra 1950], pa tudi splošna načela zakonodaje Skupnosti; ker zato približevanje teh zakonodaj ne sme povzročiti zmanjšanja
         varstva, ki ga zagotavljajo, ampak mora imeti za cilj zagotovitev visoke ravni varstva v Skupnosti;

      […]
      (62) ker je v državah članicah ustanovitev nadzornih organov, ki opravljajo svoje naloge popolnoma samostojno, bistvena sestavina
         varstva posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov“.

      4        Člen 1 Direktive 95/46 z naslovom „Namen direktive“ določa:

      „1.   V skladu s to direktivo države članice varujejo temeljne pravice in svoboščine fizičnih oseb in predvsem njihovo pravico do
         zasebnosti pri obdelavi osebnih podatkov.

      2.     Države članice ne omejujejo niti ne prepovedujejo prostega prenosa osebnih podatkov med državami članicami zaradi razlogov,
         povezanih z varstvom, ki je zagotovljeno na podlagi odstavka 1.“

      5        Člen 28 Direktive 95/46 z naslovom „Nadzorni organ“ določa:

      „1.   Vsaka država članica določi, da je eden ali več javnih organov na njenem ozemlju odgovornih za spremljanje uporabe predpisov,
         ki so jih sprejele države članice v skladu s to direktivo.

      Ti organi pri izvajanju nalog, ki so jim zaupane, delujejo popolnoma samostojno.
      2.     Vsaka država članica zagotovi, da se ob pripravi zakonodajnih in upravnih aktov, ki se nanašajo na varstvo posameznikovih
         pravic in svoboščin pri obdelavi osebnih podatkov, posvetuje z nadzornimi organi.

      3.     Vsakemu organu se podeli predvsem:
      –        preiskovalna pooblastila, kakršna so pooblastila za dostop do podatkov, ki sestavljajo vsebino postopkov obdelave, in pooblastila
         za zbiranje vseh informacij, ki so potrebne za izvajanje njegovih nadzornih nalog,

      –        učinkovita pooblastila za posredovanje, kakšna so npr. dajanje mnenj pred izvajanjem postopkov obdelave v skladu s členom
         20 in zagotavljanje ustrezne objave takih mnenj, odrejanje blokiranja, izbrisa ali uničenja podatkov, naložitev začasne ali
         dokončne prepovedi obdelave, opozarjanje ali opominjanje upravljavca ali napotitev zadeve v nacionalne parlamente ali druge
         politične institucije,

      –        pooblastila za sodelovanje v sodnih postopkih, kadar so kršene nacionalne določbe, sprejete v skladu s to direktivo, ali za
         seznanitev sodnih organov s temi kršitvami.

      Zoper odločitve nadzornega organa je zagotovljeno sodno pravno sredstvo.
      4.     Vsak nadzorni organ obravnava zahtevke, ki jih je vložila katera koli oseba ali združenje, ki predstavlja to osebo, v zvezi
         z varstvom svojih pravic in svoboščin glede obdelave osebnih podatkov. Zadevna oseba je obveščena o odločitvah o zahtevkih.

      Vsak nadzorni organ obravnava predvsem zahtevke za preverjanje zakonitosti obdelave podatkov, ki jih vloži katera koli oseba,
         kadar se uporabljajo nacionalne določbe, sprejete v skladu s členom 13 te direktive. Oseba mora biti v vsakem primeru obveščena,
         da je bilo opravljeno preverjanje.

      5.     Vsak nadzorni organ redno pripravi poročilo o svojih dejavnostih. Poročilo se objavi.
      6.     Vsak nadzorni organ je pristojen, da na ozemlju lastne države članice izvaja pooblastila, ki so mu bila podeljena v skladu
         z odstavkom 3, ne glede na to, kateri nacionalni zakon se uporablja za zadevno obdelavo. Od vsakega nadzornega organa je mogoče
         zahtevati, da izvaja svoja pooblastila na prošnjo nadzornega organa druge države članice.

       Nadzorni organi sodelujejo drug z drugim v obsegu, ki je potreben za izvedbo njihovih dolžnosti, predvsem z izmenjavo vseh
         koristnih informacij.

      7.     Države članice določijo, da so člani in uslužbenci nadzornega organa celo po tem, ko je njihova zaposlitev končana, zavezani
         dolžnosti poklicne molčečnosti glede zaupnih informacij, do katerih imajo dostop.“

      6        Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih
         podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL 2001, L 8, str. 1) je bila sprejeta na
         podlagi člena 286 ES. Člen 44(1) in (2) te uredbe določa:

      „1.   Evropski nadzornik za varstvo podatkov [(v nadaljevanju: ENVP)] ravna pri izvajanju svojih nalog popolnoma neodvisno.
      2.     [ENVP] pri izvajanju svojih nalog pri nikomer ne išče in od nikogar ne prevzema navodil.“
       Nacionalna ureditev
      7        Nemško pravo različno ureja varstvo fizičnih oseb pri obdelavi osebnih podatkov glede na to, ali podatke obdelujejo javni
         organi.

      8        Organi, odgovorni za nadzor, ali spoštujejo določbe s tega področja javni organi, in organi, odgovorni za nadzor, ali te določbe
         spoštujejo zasebni organi in podjetja javnega prava, ki nastopajo v konkurenci na trgu (öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen)
         (v nadaljevanju skupaj: zasebni sektor), so namreč različni.

      9        Obdelavo osebnih podatkov s strani javnih organov na zvezni ravni spremlja Bundesbeauftragter für den Datenschutz und die
         Informationsfreiheit (zvezni nadzornik za varstvo podatkov in svobodo informacij), na deželni ravni pa Landesdatenschutzbeauftragte
         (deželni nadzorniki za varstvo podatkov). Vsi ti nadzorniki odgovarjajo le parlamentu in običajno niso podvrženi nobenemu
         nadzoru, navodilom ali drugemu vplivu s strani javnih organov, ki so podvrženi njihovemu nadzoru.

      10      Nasprotno pa je struktura organov, odgovornih za spremljanje obdelave podatkov s strani zasebnega sektorja, po posameznih
         deželah različna. Vendar je skupna značilnost deželnih zakonov, da te nadzorne organe izrecno podrejajo državnemu nadzoru.

       Predhodni postopek in postopek pred Sodiščem
      11      Po tem, ko je Komisija ocenila, da člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 nasprotuje temu, da se organ, ki je odgovoren
         za zagotavljanje spoštovanja določb o varstvu osebnih podatkov pri obdelavi osebnih podatkov s strani zasebnega sektorja,
         podvrže državnemu nadzoru, kot je to v primeru vseh nemških dežel, je 5. julija 2005 Zvezni republiki Nemčiji poslala opomin.
         Ta je z dopisom z dne 12. septembra 2005 odgovorila, da zadevni nemški nadzorni sistem ustreza zahtevam iz navedene direktive.
         Komisija je nato 12. decembra 2006 Zvezni republiki Nemčiji poslala obrazloženo mnenje, v katerem je ponovila predhodno opredeljen
         očitek. V odgovoru z dne 14. februarja 2007 je Zvezna republika Nemčija svoje stališče potrdila.

      12      V teh okoliščinah se je Komisija odločila vložiti to tožbo.

      13      Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 14. oktobra 2008 v tej zadevi odobril intervencijo ENVP v podporo predlogom Komisije.

       Tožba
       Trditve strank
      14      Ta spor zajema dve nasprotujoči si ideji, ki ju imata Komisija, ki jo podpira ENVP, in Zvezna republika Nemčija o izrazu „popolnoma
         samostojno“, navedenem v členu 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, in o izvajanju nalog nadzornih organov na področju
         varstva posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov.

      15      Po mnenju Komisije in ENVP, ki se sklicujeta na širšo razlago izraza „popolnoma samostojno“, je treba zahtevo, da nadzorni
         organi izvajajo naloge „popolnoma samostojno“, razlagati tako, da se mora nadzorni organ izogniti vsakršnemu vplivu s strani
         drugih organov ali vplivu zunaj upravnega okvira. Državni nadzor, ki so mu podvrženi nadzorni organi v Nemčiji, odgovorni
         za zagotavljanje spoštovanja predpisov s področja varstva fizičnih oseb pri obdelavi osebnih podatkov v zasebnem sektorju,
         pomeni torej neizpolnjevanje navedene zahteve.

      16      Zvezna republika Nemčija širšo razlago izraza „popolnoma samostojno“ zavrača in trdi, da člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive
         95/46 zahteva funkcionalno samostojnost nadzornih organov v tem smislu, da morajo biti ti organi neodvisni od zasebnega sektorja,
         ki je podvržen njihovemu nadzoru, in da ne smejo biti izpostavljeni zunanjim vplivom. Po njenem mnenju državni nadzor, ki
         se izvaja v nemških deželah, ni tak zunanji vpliv, temveč le nadzorni mehanizem znotraj uprave, ki ga izvajajo organi, ki
         pripadajo istemu upravnemu aparatu kot nadzorni organi in morajo kot ti izpolnjevati cilje Direktive 95/46.

       Presoja Sodišča
       Obseg zahteve po samostojnosti nadzornih organov
      17      Vprašanje utemeljenosti obravnavane tožbe je odvisno od obsega zahteve po samostojnosti, ki je določena v členu 28(1), drugi
         pododstavek, Direktive 95/46, in zato od razlage te določbe. Pri tem je treba upoštevati besedilo navedene določbe ter cilje
         in sistematiko Direktive 95/46.

      18      Glede na to, da izraz „popolnoma samostojno“ v besedilu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 ni opredeljen, je
         treba upoštevati njegov običajen pomen. V zvezi z javnim organom izraz „samostojno“ navadno pomeni položaj, ki zadevnemu organu
         zagotavlja možnost popolnoma svobodnega delovanja, brez sprejemanja navodil in ne da bi bil pod kakršnim koli pritiskom.

      19      V nasprotju s stališčem Zvezne republike Nemčije nič ne nakazuje na to, da se zahteva po samostojnosti nanaša izključno na
         razmerje med nadzornimi organi in organi, ki so podvrženi njihovemu nadzoru. Nasprotno, pojem „samostojno“ je okrepljen s
         pridevnikom „popolnoma“, kar pomeni pristojnost za odločanje brez vsakršnega zunanjega vpliva na nadzorni organ, bodisi neposrednega
         bodisi posrednega.

      20      Drugič, glede ciljev Direktive 95/46 je zlasti iz njenih uvodnih izjav 3, 7 in 8 razvidno, da je njen namen z usklajevanjem
         nacionalnih predpisov, ki varujejo posameznike pri obdelavi osebnih podatkov, zagotoviti prosti pretok takih podatkov med
         državami članicami (glej v tem smislu sodbo z dne 20. maja 2003 v združenih zadevah Österreichischer Rundfunk in drugi, C‑465/00,
         C‑138/01 in C‑139/01, Recueil, str. I-4989, točki 39 in 70), kar je nujno za ustanovitev in delovanje notranjega trga v smislu
         člena 14(2) ES.

      21      Prosti pretok osebnih podatkov pa lahko ogrozi pravico do zasebnosti, kot jo priznava člen 8 Evropske konvencije o varstvu
         človekovih pravic in temeljnih svoboščin (glej v tem smislu sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 16. februarja 2000
         v zadevi Amann proti Švici, Recueil des arrêts et décisions 2000-II, točki 69 in 80, in z dne 4. maja 2000 v zadevi Rotaru proti Romuniji, Recueil des arrêts et décisions 2000-V, točki 43 in 46), in splošna načela prava Skupnosti.

      22      Iz tega razloga in kot je razvidno iz uvodne izjave 10 in člena 1 Direktive 95/46, je njen cilj tudi, da se ne oslabi varstvo,
         ki ga zagotavljajo zdajšnja nacionalna pravila, temveč nasprotno, da se v Skupnosti zagotavlja visoka raven varstva temeljnih
         svoboščin in pravic pri obdelavi osebnih podatkov (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Österreichischer Rundfunk in drugi,
         točka 70, in sodbo z dne 16. decembra 2008 v zadevi Satakunnan Markkinapörssi in Satamedia, C‑73/07, ZOdl., str. I-9831, točka
         52).

      23      Nadzorni organi, določeni v členu 28 Direktive 95/46, so torej varuhi teh temeljnih pravic in svoboščin, njihova ustanovitev
         v državah članicah pa šteje, kot je razvidno iz uvodne izjave 62 te direktive, za bistven element varstva oseb pri obdelavi
         osebnih podatkov.

      24      Za zagotovitev tega varstva morajo nadzorni organi vzpostaviti pravo ravnotežje med spoštovanjem temeljnih pravic do zasebnosti
         in interesi, ki narekujejo prosti pretok osebnih podatkov. Na podlagi člena 28(6) Direktive 95/46 je več nacionalnih organov
         pozvanih k medsebojnemu sodelovanju in v danem primeru k izvajanju svojih pooblastil na prošnjo organa druge države članice.

      25      Cilj zagotavljanja samostojnosti nacionalnih nadzornih organov je učinkovit in zanesljiv nadzor spoštovanja določb na področju
         varstva fizičnih oseb pri obdelavi osebnih podatkov, zato ga je treba s tega vidika tudi razlagati. Ta cilj ni bil določen
         zaradi dodelitve posebnega statusa tem organom samim in njihovim zastopnikom, temveč za krepitev varstva oseb in organov,
         na katere se odločbe teh organov nanašajo. Zato morajo nadzorni organi pri izvajanju nalog ravnati objektivno in nepristransko.
         Zaradi tega ne smejo podleči nobenemu zunanjemu vplivu – niti neposrednim ali posrednim vplivom države ali dežel –, ne le
         vplivu nadzorovanih organov.

      26      Tretjič, glede sistematike Direktive 95/46 je treba to direktivo razumeti, kot je razvidno iz člena 286 ES in Uredbe št. 45/2001.
         Ta se nanašata na obdelavo osebnih podatkov s strani institucij in organov Skupnosti in na prosti pretok teh podatkov. Tudi
         navedena Direktiva 95/46 sledi tem ciljem, vendar glede obdelave takšnih podatkov v državah članicah.

      27      Poleg nadzornih organov na nacionalni ravni pa je predviden tudi nadzorni organ, ki spremlja uporabo predpisov s področja
         varstva posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov na ravni Skupnosti, in sicer ENVP. V skladu s členom 44(1) Uredbe št. 45/2001
         ta organ izvaja svoje naloge popolnoma neodvisno. V odstavku 2 tega člena je v zvezi s pojmom neodvisnosti dodatno pojasnjeno,
         da ENVP pri izvajanju svojih nalog pri nikomer ne išče in od nikogar ne prevzema navodil.

      28      Upoštevajoč dejstvo, da člen 44 Uredbe št. 45/2001 in člen 28 Direktive 95/46 temeljita na isti splošni ideji, je treba ti
         določbi razlagati enotno, namreč da tako samostojnost ENVP kot tudi samostojnost nacionalnih organov pomeni odsotnost vsakršnega
         sprejemanja navodil pri izvajanju njihovih nalog.

      29      Ob opiranju na samo besedilo člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 ter na cilje in sistematiko te direktive, je
         mogoče priti do jasne razlage drugega pododstavka člena 28(1). Zato ni treba upoštevati razvoja te direktive ali se opredeliti
         glede ugotovitev Komisije in Zvezne republike Nemčije, ki temu nasprotujejo.

      30      Glede na vse navedeno je treba člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 razlagati tako, da morajo biti nadzorni organi,
         odgovorni za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju, samostojni, tako da lahko svoje naloge izvajajo brez
         zunanjega vpliva. Ta samostojnost ne izključuje le vsakršnega vpliva s strani nadziranih organov, temveč tudi kakršno koli
         navodilo in drug zunanji vpliv, bodisi neposreden bodisi posreden, ki bi lahko ogrožal navedene organe pri izvajanju njihove
         naloge ohranjanja pravega ravnotežja med pravnim varstvom zasebnosti in prostim pretokom osebnih podatkov.

       Državni nadzor
      31      Zato je treba preučiti, ali je državni nadzor, ki so mu podvrženi nadzorni organi v Nemčiji, ki so odgovorni za spremljanje
         obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju, skladen z zahtevo po samostojnosti, kot je bila opredeljena zgoraj.

      32      Treba je ugotoviti, da državni nadzor v kakršni koli obliki zadevni deželni vladi ali njej podrejenemu upravnemu organu načeloma
         omogoča, da neposredno ali posredno vpliva na odločbe nadzornih organov ali da te odločbe razveljavi in nadomesti.

      33      Seveda je treba a priori priznati, kot trdi Zvezna republika Nemčija, da je namen državnega nadzora le zagotavljanje delovanja nadzornih organov v
         skladu z nacionalnimi predpisi in predpisi Skupnosti in torej njegov cilj ni prisiliti te organe k temu, da morebiti sledijo
         političnim ciljem, ki bi bili v nasprotju z varstvom posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in temeljnimi pravicami.

      34      Vendar ni mogoče izključiti, da nadzorni organi, ki so del splošne uprave in zato podrejeni svojim deželnim vladam, niso sposobni
         objektivno razlagati in uporabljati določb v zvezi z obdelavo osebnih podatkov.

      35      Dejansko, kot je navedel ENVP v svojih stališčih, ima lahko deželna vlada interes, da ne upošteva določb o varstvu osebnih
         podatkov, kadar te podatke obdeluje zasebni sektor. Ta vlada je namreč sama lahko zainteresirana stranka pri tej obdelavi,
         če v njej sodeluje ali bi lahko sodelovala, na primer kot javno-zasebni partner ali v okviru javnih naročil z zasebnim sektorjem.
         Vlada ima lahko poseben interes tudi, če je zanjo nujno ali koristno, da pri izpolnjevanju nekaterih nalog, tudi za namene
         obdavčitve ali kazenskega pregona, dostopi do podatkovnih baz. Dalje lahko ista vlada pri uporabi teh določb daje prednost
         gospodarskim interesom določenih podjetij, ki so za državo ali regijo gospodarsko pomembni.

      36      Poleg tega je treba opozoriti, da že samo tveganje, da lahko državni organi izvajajo politični vpliv na odločitve nadzornih
         organov, zadostuje, da je ovirano samostojno izvajanje nalog teh organov. Prvič, kot je ugotovila Komisija, bi lahko šlo za
         „vnaprejšnjo poslušnost“ teh organov z vidika prakse odločanja državnega organa. Po drugi strani pa vloga varuhov pravice
         do zasebnosti, ki naj bi jo imeli navedeni organi, zahteva, da so njihove odločitve in s tem organi brez vsakega suma pristranskosti.

      37      Glede na predhodne ugotovitve je treba ugotoviti, da državni nadzor, ki se izvaja nad nemškimi nadzornimi organi, pristojnimi
         za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju, ni v skladu z zahtevo po samostojnosti, kot je opisana v točki
         30 te sodbe.

       Načela prava Skupnosti, ki jih uveljavlja Zvezna republika Nemčija
      38      Zvezna republika Nemčija trdi, da bi bilo v nasprotju z nekaterimi načeli prava Skupnosti razlagati zahtevo po samostojnosti,
         zapisano v členu 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, tako, da je z njo država članica zavezana opustiti svoj preizkušen
         in učinkovit sistem državnega nadzora nad nadzornimi organi glede obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju.

      39      Najprej po mnenju te države članice predvsem načelo demokracije nasprotuje široki razlagi navedene zahteve po samostojnosti.

      40      To načelo, ki je uzakonjeno ne le v nemški ustavi, ampak tudi v členu 6(1) EU, naj bi zahtevalo, da se uprava podredi navodilom
         vlade, ki odgovarja parlamentu. Tako morajo biti intervencije, ki se nanašajo na pravice državljanov in podjetij, pod zakonskim
         nadzorom pristojnega ministra. Glede na to, da imajo nadzorni organi za varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov
         nekatera pooblastila za posredovanje v zvezi z državljani in zasebnim sektorjem v skladu s členom 28(3) Direktive 95/46, je
         razširjen nadzor zakonitosti njihovih dejavnosti z instrumenti nadzora zakonitosti ali vsebine nujno potreben.

      41      V zvezi s tem je treba spomniti, da je načelo demokracije del pravnega reda Skupnosti in je bilo izrecno uzakonjeno v členu
         6(1) EU kot eden od temeljev Evropske unije. Kot načelo, ki je skupno državam članicam, ga je treba upoštevati pri razlagi
         akta sekundarnega prava, kot je člen 28 Direktive 95/46.

      42      To načelo ne izključuje obstoja javnih organov zunaj klasične hierarhične uprave, ki so bolj ali manj neodvisni od vlade.
         Obstoj in pogoji delovanja teh organov so v državah članicah zakonsko urejeni, v nekaterih državah članicah celo ustavno;
         ti organi so podrejeni zakonu in nadzoru pristojnih sodišč. Taki neodvisni upravni organi, ki obstajajo tudi v nemškem pravnem
         sistemu, imajo pogosto ureditveno funkcijo ali opravljajo naloge, ki ne smejo biti pod političnim vplivom, medtem ko ostanejo
         podrejeni zakonu in nadzoru pristojnih sodišč. Natanko tako je pri nalogah nadzornih organov s področja varstva fizičnih oseb
         pri obdelavi osebnih podatkov.

      43      Seveda je nepredstavljivo, da ne bi bilo nobenega parlamentarnega vpliva na te organe. Zato je treba opozoriti, da Direktiva
         95/46 državam članicam nikjer ne nalaga, da ti organi ne smejo biti pod parlamentarnim vplivom.

      44      Tako lahko po eni strani direkcijo nadzornih organov imenuje parlament ali vlada. Po drugi strani pa lahko zakonodajalec opredeli
         pristojnosti teh organov.

      45      Poleg tega lahko zakonodajalec naloži nadzornim organom, da parlamentu poročajo o svojih dejavnostih. Skladno s tem člen 28(5)
         Direktive 95/46 določa, da vsak organ redno pripravi poročilo o svojih dejavnostih, ki je nato objavljeno.

      46      Glede na navedeno dejstvo, da se nadzornim organom za varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v zasebnem sektorju
         dodeli status, ki je neodvisen od splošne uprave, samo po sebi tem organom ne odvzame njihove demokratične legitimnosti.

      47      Drugič, načelo dodeljenih pristojnosti, določeno v členu 5, prvi odstavek, ES, ki ga uveljavlja tudi Zvezna republika Nemčija,
         zavezuje Skupnost k delovanju le v mejah pristojnosti in ciljev, ki jih določa Pogodba ES.

      48      Zvezna republika Nemčija v zvezi s tem trdi, da neodvisnosti nadzornih organov v razmerju do višjih upravnih organov ni mogoče
         zahtevati na podlagi člena 100a Pogodbe ES, na katerem temelji Direktiva 95/46.

      49      Ta določba pooblašča zakonodajalca Skupnosti, da sprejme ukrepe za izboljšanje pogojev za vzpostavitev in delovanje notranjega
         trga, pri čemer morajo ti ukrepi dejansko imeti ta cilj, s tem da prispevajo k odstranjevanju ovir pri ekonomskih svoboščinah,
         za katere jamči Pogodba ES (glej v tem smislu predvsem sodbe z dne 5. oktobra 2000 v zadevi Nemčija proti Parlamentu in Svetu,
         C‑376/98, Recueil, str. I-8419, točke 83, 84 in 95; z dne 10. decembra 2002 v zadevi British American Tobacco (Investments)
         in Imperial Tobacco, C‑491/01, Recueil, str. I‑11453, točka 60, in z dne 2. maja 2006 v zadevi Parlament proti Svetu, C‑436/03,
         ZOdl., str. I-3733, točka 38).

      50      Kot je bilo že navedeno, je neodvisnost nadzornih organov v tem smislu, da ne smejo biti pod nikakršnim zunanjim vplivom,
         ki bi lahko usmerjal njihovo odločitev, bistvenega pomena za cilje Direktive 95/46. Zato je treba v vseh državah članicah
         ustvariti enako visoko raven varstva fizičnih oseb pri obdelavi osebnih podatkov in tako prispevati k prostemu pretoku podatkov,
         ki je nujen za vzpostavitev in delovanje notranjega trga.

      51      Glede na navedeno široka razlaga zahteve po samostojnosti nadzornih organov ne presega omejitev pooblastil Skupnosti na podlagi
         člena 100a Pogodbe ES, ki je pravna podlaga Direktive 95/46.

      52      Tretjič, Zvezna republika Nemčija se sklicuje na načeli subsidiarnosti in sorazmernosti iz člena 5, drugi in tretji odstavek,
         ES ter načelo lojalnega sodelovanja med državami članicami in institucijami Skupnosti, uzakonjeno v členu 10 ES.

      53      Opozarja predvsem na uvodno izjavo 7 Protokola o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen Pogodbi EU
         in Pogodbi ES z Amsterdamsko pogodbo, v skladu s katerim je treba ne glede na zakonodajo Skupnosti paziti na spoštovanje ustaljenih
         nacionalnih praks ter strukturo in način delovanja pravnih sistemov držav članic.

      54      V nasprotju s to zahtevo bi bilo zavezati Zvezno republiko Nemčijo, da v svoj pravni red sprejme tuj sistem in s tem opusti
         učinkovit sistem nadzora, ki naj bi se izkazal v skoraj tridesetih letih in naj bi bil zgled zakonodajam s področja varstva
         podatkov daleč zunaj nacionalnega okvirja.

      55      Te utemeljitve ni mogoče sprejeti. Kot je bilo navedeno v točkah od 21 do 25 in 50 te sodbe, razlaga zahteve po samostojnosti,
         zapisana v členu 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, v smislu, da nasprotuje državnemu nadzoru, namreč ne presega tega,
         kar je potrebno za doseganje ciljev Pogodbe ES.

      56      Glede na vse zgoraj navedeno je treba torej ugotoviti, da Zvezna republika Nemčija s tem, da je nadzorne organe, odgovorne
         za spremljanje obdelave osebnih podatkov s strani zasebnega sektorja v različnih deželah, podvrgla državnemu nadzoru in tako
         nepravilno prenesla zahtevo, da ti organi izvajajo naloge „popolnoma samostojno“, ni izpolnila obveznosti iz člena 28(1),
         drugi pododstavek, Direktive 95/46.

       Stroški
      57      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
         predlagala, naj se Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s tožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži
         plačilo stroškov.

      58      ENVP nosi svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1.      Zvezna republika Nemčija s tem, da je nadzorne organe, odgovorne za spremljanje obdelave osebnih podatkov zasebnih organov
            in podjetij javnega prava, ki nastopajo v konkurenci na trgu (öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen) v različnih deželah,
            podvrgla državnemu nadzoru in tako nepravilno prenesla zahtevo, da ti organi izvajajo naloge „popolnoma samostojno“, ni izpolnila
            obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu
            posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov.
      2.      Zvezna republika Nemčija nosi stroške Evropske komisije.
      3.      Evropski nadzornik za varstvo podatkov nosi svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. novembra 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2003/55/ES - Notranji trg z zemeljskim plinom - Neizvršitev prenosa v predpisanem roku. # Zadeva C-357/05.

text:
      Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. novembra 2006 – Komisija proti Španiji
      (Zadeva C-357/05)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2003/55/ES – Notranji trg z zemeljskim plinom – Neopravljen prenos v predpisanem roku“
      Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 6.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta
                  2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES
                  (UL L 176, str. 57), v predpisanem roku.

            Izrek

                  1)

                  	Kraljevina Španija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo
                     Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in
                     o razveljavitvi Direktive 98/30/ES, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

                  2)

                  	Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 26. maja 1981. # Kazenski postopek proti Siegfried Ewald Rinkau. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Zadeva 157/80.


Sodba Sodišča z dne 27. septembra 1988. # Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Dopustnost. # Zadeva 114/86.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 13. julija 2004. # Samar SpA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti GAS STATION - Prejšnja nacionalna slikovna znamka BLUE JEANS GAS - Zavrnitev registracije. # Zadeva T-115/03.

text:
          SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi senat)
      z dne 13. julija 2004 (
            *1
         )
      V zadevi T-115/03,

         Samar SpA, s sedežem v Mottalciati (Italija), ki ga zastopa A. Ruo, avocat,
      tožeča stranka,
      proti

         Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopata O. Montalto in L. Capostagno, zastopnika,
      tožena stranka,
      druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe UUNT, intervenient pred Sodiščem prve stopnje, je

         Grotto SpA, s sedežem v Vicenzi (Italija), ki ga zastopata M. Bosshard in S. Verea, avocats,
      zaradi tožbe zoper odločbo tretjega odbora za pritožbe UUNT z dne 30. januarja 2003 (zadeva R 340/2002-3) v zvezi s postopkom z ugovorom imetnika nacionalne slikovne znamke BLUE JEANS GAS o registraciji besedne znamke Skupnosti GAS STATION,
      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi senat),
      v sestavi J. Pirrung, predsednik, A. W. H. Meij in N. J. Forwood, sodnika,
      sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      na podlagi tožbe, vložene v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 7. aprila 2003,
      na podlagi odgovora na tožbo intervenienta, vloženega v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 21. julija 2003,
      na podlagi odgovora na tožbo UUNT, vloženega v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 25. julija 2003,
      na podlagi obravnave z dne 4. februarja 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      Dejansko stanje

               1

               Tožeča stranka je 12. januarja 1998 na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1), kot je bila spremenjena, pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) vložila prijavo znamke Skupnosti.

               2

               Znamka, za katero je bila predlagana registracija, je besedni znak GAS STATION.

               3

               Blago, za katero je bila predlagana registracija, sodi v razred 25 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo naslednjemu opisu: „oblačila, obutev in pokrivala“.

               4

               Ta prijava je bila 22. marca 1999 objavljena v Biltenu znamk Skupnosti št. 22/99.

               5

               Intervenient je 21. junija 1999 na podlagi člena 42 Uredbe št. 40/94 zoper prijavljeno znamko vložil ugovor za vse proizvode, na katere se nanaša, in ga utemeljil zlasti s svojo predhodno nacionalno slikovno znamko št. 677288, registrirano predvsem za blago iz razreda 25, to je „hlače, jakne, kavbojke, srajce, krila, kratki plašči, pletenine, puloverji, površniki („capispalla“), nogavice, čevlji, škornji, copati“, ki je taka:

               6

               Z odločbo z dne 28. februarja 2002 je oddelek za ugovore UUNT ugodil ugovoru zaradi poudarjene podobnosti med znakoma ter medsebojne povezanosti znakov in proizvodov pri ugotavljanju zmede.

               7

               Tožeča stranio je 16. aprila 2002 na podlagi člena 59 Uredbe št. 40/94 na UUNT zoper odločbo oddelka za ugovore vložila pritožbo.

               8

               Z odločbo z dne 30. januarja 2003 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), ki je bila tožeči stranki vročena 10. februarja 2003, je odbor za pritožbe pritožbo zavrnil, ker obstaja verjetnost zmede glede na posebnost intervenientove znamke, veliko podobnost med znamkama in na enakost ali podobnost med proizvodi, na katere se nanašata, in trenutek, v katerem upoštevna javnost znamko zazna.

         Postopek in predlogi strank

               9

               Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

                        —

                        ugotovi, da v obravnavanem primeru ne obstaja verjetnost zmede, in razveljavi izpodbijano odločbo;

                        —

                        podredno, ugotovi, da v obravnavanem primeru ne obstaja verjetnost zmede pri nobenem od prijavljenih proizvodov, razen pri kavbojkah, ali vsaj pri proizvodih, za katere bo Sodišče prve stopnje tako odločilo, in temu ustrezno razveljavi izpodbijano odločbo;

                        —

                        naj UUNT naloži plačilo stroškov.

               10

               UUNT in intervenient Sodišču prve stopnje predlagata, naj:

                        —

                        tožbo zavrne;

                        —

                        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

         Pravo

               11

               Tožeča stranka uveljavlja dva razloga, prvi se nanaša na pomanjkljivo obrazložitev izpodbijane odločbe, drugi pa na napačno presojo v analizi verjetnosti zmede. Na obravnavi je pojasnila, da gre pri izrazu „ugotovi, da ne obstaja verjetnost zmede“ v prvi točki njenega tožbenega zahtevka in pri tem, da se v tožbi sklicuje na vse trditve, ki jih je že podala pred UUNT, le za standardne navedbe, kar je Sodišče prve stopnje vneslo v zapisnik.

               12

               Tožeča stranka je na obravnavi predložila listino, s katero je poskušala dokazati obstoj številnih italijanskih znamk na področju oblačil, ki vsebujejo besedo „gas“, pri čemer se je sklicevala na člen 48 Poslovnika Sodišča prve stopnje in vztrajala pri trditvi, da je potem, ko je Sodišče prve stopnje zavrnilo sprejem drugega kroga navedb strank, prejela zagotovilo, da naj bi smela na obravnavi navajati dejstva. Sodišče prve stopnje je to listino zaradi zavarovanja dokaza sicer sprejelo, vendar je sklenilo, da bo o njeni dopustnosti odločalo pozneje.

         Dopustnost listine, predložene na obravnavi

               13

               V skladu z ustaljeno sodno prakso se tožba v smislu člena 63 Uredbe št. 40/94 na Sodišče prve stopnje vloži zaradi preizkusa zakonitosti odločb odbora za pritožbe. Vendar dejstva, na katera se stranka sklicuje pred Sodiščem prve stopnje, pa se nanje ni predhodno sklicevala pred organi UUNT, lahko vplivajo na zakonitost take odločbe le, če bi jih bil UUNT dolžan upoštevati po uradni dolžnosti. Glede tega izhaja iz člena 74(1), in fine, ki določa, da je v postopku o relativnih razlogih za zavrnitev registracije preizkus UUNT omejen na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke, da UUNT ni dolžan po uradni dolžnosti upoštevati dejstev, ki jih stranke niso predložile. S takimi dejstvi zato ni mogoče izpodbijati zakonitosti odločbe odbora za pritožbe.

               14

               Ugotovljeno je, da na obravnavi predložena listina, s katero se na področju oblačil dokazuje obstoj številnih italijanskih znamk, ki vsebujejo besedo „gas“, ni bila predložena pred UUNT. Iz tega izhaja, da te listine Sodišče prve stopnje ne more upoštevati.

               15

               Sicer pa se tožeča stranka pri utemeljevanju pozne predložitve te listine ne more sklicevati na člen 48(1) in (2) Poslovnika. Prvič, tožeča stranka ni podala nobenih razlogov, ki bi, če je to primerno, upravičevali predložitev novih dokazov v fazi replike. Drugič, načelo kontradiktornosti ne more upravičiti pozne predložitve listine, če te listine ni mogoče šteti samo za odgovor na navedbe UUNT in intervenienta. Slednja sta dejansko vztrajala izključno pri dokazovanju posebne razlikovalne narave besede „gas“, ne da bi kadar koli omenila morebitni razlikovalni značaj prejšnje znamke na italijanskem trgu oblačil.

               16

               Zato je treba listino, ki jo je tožeča stranka predložila na obravnavi, izločiti, ne da bi bilo treba presojati o njeni dokazni moči ali pridobiti o njej dodatne opredelitve drugih strank tega postopka.

         Pomanj strankljivost obrazložitve

               17

               Tožečaka navaja, da je odbor za pritožbe kršil obveznost obrazložitve s tem, da je v točki 20 izpodbijane odločbe brez pojasnil potrdil, da pomenita obravnavana znaka določeno idejno zvezo. Poudarja, da do zdaj tega razloga ni mogla izpodbijati.

               18

               Sodišče prve stopnje meni, da očitek tožeče stranke izhaja iz tega, da izpodbijane odločbe ni prebrala v celoti. Odbor za pritožbe je v točki 20 izpodbijane odločbe dejansko izrecno prevzel mnenje oddelka za ugovore, da obravnavana znaka „pomenita določeno idejno zvezo“. Zato bi zadostovalo, da bi se tožeča stranka sklicevala na navedeno mnenje iz odločbe oddelka za ugovore, odločbe, ki ji je bila vročena, in morebiti pred Sodiščem prve stopnje izpodbijala njeno razlogovanje.

               19

               Zaradi popolnosti Sodišče prve stopnje glede tega, da idejna zveza, na katero opozarja odbor za pritožbe, temelji na elementu „gas“, kot naj bi izhajalo iz nadaljevanja točke 20, ki ta element opredeljuje za prevladujočega, ugotavlja, da je, prvič, očitek tožeče stranke glede odločbe oddelka za ugovore - namreč, da si izjavi, da priznava, da beseda „gas“ pomeni gorivo za motor z notranjim izgorevanjem, hkrati pa poudarja, da ne pomeni bencin, nasprotujeta -, predstavljen v točki 6, prva alinea, izpodbijane odločbe. Drugič, odbor za pritožbe je v točki 24 izpodbijane odločbe sprejel stališče, da ima beseda „gas“ svoj lasten pomen in da to, „kakšen je njen dejanski pomen za italijansko govoreče potrošnike (‚ga[z]‘, ‚gorivo‘), sploh ni pomembno“. Zato je bilo za tožečo stranko preprosto združiti stališča iz točke 20 izpodbijane odločbe in stališča iz točke 24 te odločbe in, če je to primerno, pred Sodiščem prve stopnje kritizirati mnenje odbora za pritožbe, da obstaja idejna podobnost med obravnavanima znakoma, ne glede na pomen besede „gas“.

               20

               Zaradi navedenega je treba ta tožbeni razlog zavrniti.

         Napačna presoja v analizi verjetnosti zmede
      Trditve strank

               21

               Tožeča stranka meni, da ni prav, da se ločeno primerjajo na eni strani obravnavana znaka in na drugi strani proizvodi, ki jih označujeta. Navaja, da je v obravnavanem primeru odbor za pritožbe štel, da je izraz „blue-jeans“ opisen in je zato zaključil, da je beseda „gas“ prevladujoči element intervenientove znamke. Vendar, kot navaja tožeča stranka, to drži le za jeans, to je oblačila, ki se izdelujejo iz tkanine džins, ne pa takrat, kadar gre za proizvode, kot so puloverji, copati ali škornji. Poleg tega je odbor za pritožbe neupravičeno spregledal besedo „station“, ki je bila med analizo del prijavljene znamke.

               22

               Glede vidne primerjave obravnavanih znamk tožeča stranka za vse proizvode razen kavbojke poudarja, da je prevladujoči element intervenientove znamke „BLUE JEANS“, ki ima močan razlikovalni značaj. Prevladujoči vidik prijavljene znamke sestavljata besedi „gas“ in „station“. Zato med znamkama ni nobene podobnosti. Kadar se obravnavani znamki nanašata na kavbojke (blue-jeans), je izraz „blue-jeans“ opisen, in je torej prevladujoči element intervenientove znamke „gas“. Prevladujoči vidik prijavljene znamke ostaja „gas station“. Ker intervenientova znamka vsebuje tudi močan razlikovalni grafični vidik, obema obravnavanima znamkama skupna beseda, to je „gas“, ne zadošča za ugotovitev verjetnosti zmede. Tako analizo po mnenju tožeče stranke potrjuje pristop Sodišča prve stopnje v sodbi z dne 12. decembra 2002 v zadevi Vedial proti UUNT - France Distribution (HUBERT) (T-110/01, Recueil, str. II-5275, točka 54).

               23

               Glasovno sta po mnenju tožeče stranke obe obravnavani znamki čisto različni, predvsem za vse druge proizvode, razen za kavbojke. Kot navaja sodna praksa, to še toliko bolj drži, če se več pozornosti usmeri na prve dele znamk.

               24

               Glede idejne primerjave sta obravnavani znamki povsem različni za vse druge proizvode razen za kavbojke, ker ima ena kot prevladujoči element izraz „blue-jeans“, druga pa izraz „gas station“, ki pomeni skladišče plina. Tudi če se prizna, da je izraz „blue-jeans“ opisen, vzbudi intervenientova znamka misel na plin, medtem ko znamka tožeče stranke vzbudi misel na skladišče, v tem primeru na skladišče plina.

               25

               Tožeča stranka navaja, da odbor za pritožbe ni ustrezno sklepal iz svoje opredelitve upoštevne javnosti, to je javnosti, ki je na splošno normalno obveščena in razumno preudarna. Vendar je na obravnavi pojasnila, da te opredelitve ne postavlja več pod vprašaj.

               26

               Tožeča stranka na koncu meni, da razlike med znamkama izključujejo verjetnost zmede.

               27

               UUNT in intervenient najprej ugotavljata, da tožeča stranka ne izpodbija enakosti ali podobnosti obravnavanih proizvodov. V nadaljevanju pa menita, da je prevladujoči element v vsaki od obeh spornih znamk nedvomno beseda „gas“. Navajata, da sta tako pristop odbora za pritožbe kot ugotovitev, do katere je prišel, pravilna.

         Presoja Sodišča prve stopnje

               28

               Na podlagi člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 se ob ugovoru imetnika prejšnje znamke znamka, za katero je vložena prijava, ne registrira, če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujeta znamki, obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem je varovana prejšnja znamka.

               29

               V skladu z ustaljeno sodno prakso je verjetnost zmede pri gospodarskem izvoru blaga ali storitev treba presojati celovito glede na zaznavanje, ki ga ima upoštevna javnost do obravnavanih znakov in blaga ali storitev, in ob upoštevanju vseh dejavnikov, ki so značilni za obravnavano zadevo, zlasti vzajemne odvisnosti med podobnostjo znakov in podobnostjo blaga in storitev, ki jih označujejo (glej zlasti sodbo Sodišča prve stopnje z dne 9. julija 2003 v zadevi Laboratorios RTB proti UUNT - Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T-162/01, Recueil, str. II-2821, točke od 29 do 33, in zgoraj navedeno sodno prakso).

               30

               Najprej je treba ugotoviti, da je stališče odbora za pritožbe, prvič, v obravnavani zadevi upoštevna javnost italijanski potrošnik, ker je upoštevana prejšnja znamka italijanska nacionalna znamka (točka 13 izpodbijane odločbe), in da, drugič, to javnost sestavljajo povprečni potrošniki, ki so normalno obveščeni in razumno pazljivi in preudarni (točka 30 izpodbijane odločbe), pravilno, ker je blago, na katero se obravnavani znamki nanašata, blago tekoče porabe.

               31

               Dalje je treba omeniti, da je odbor za pritožbe pravilno opozoril, da je blago, na katero se obravnavani znamki nanašata, enako ali podobno (točka 12 izpodbijane odločbe).

               32

               Glede primerjave med spornima znakoma iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora celovita presoja verjetnosti zmede glede vidne, zvočne ali idejne podobnosti spornih znakov temeljiti na skupnem vtisu, ki ga dajeta, pri tem pa je treba zlasti upoštevati njune razlikovalne in prevladujoče elemente (glej zlasti sodbo Sodišča prve stopnje z dne 14. oktobra 2003 v zadevi Phillips-Van Heusen proti UUNT - Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T-292/01, Recueil, str. II-4335, točka 47, in navedeno sodno prakso).

               33

               Očitek tožeče stranke, da naj bi odbor za pritožbe primerjavo med spornima znakoma izvedel abstraktno, brez upoštevanja proizvodov, na katere se obravnavani znamki nanašata, ni utemeljen. Dejansko je odbor za pritožbe na podlagi sodbe Sodišča z dne 29. septembra 1998 v zadevi Canon (C-39/97, Recueil, str. I-5507) izrecno ugotovil, da „se zaključek o verjetnosti zmede opira na ugotovitev poudarjene podobnosti med znaki in medsebojne povezanosti med znaki in proizvodi pri ugotavljanju zmede“ (točka 12 izpodbijane odločbe). Odbor za pritožbe je tudi navedel, da je treba „presojo sposobnosti znaka, da izvaja nalogo znamke, opraviti v povezavi s proizvodi, ki so navedeni v prijavi“ (točka 21 izpodbijane odločbe).

               34

               V preizkusu je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da je beseda „gas“ prevladujoči element prejšnje znamke (točki 20 in 28 izpodbijane odločbe). Dejansko je izraz „blue-jeans“ samo opis oblačila, izdelanega iz tkanine džins ali iz materiala, ki ga posnema. Za druga oblačila ta izraz nima močnega razlikovalnega značaja, tako kot beseda „gas“, ki nima nobene zveze z oblačili (točka 24 izpodbijane odločbe). Na drugi strani je grafični element „blue jeans“ v obravnavanem slikovnem znaku manjši in napisan z očitno manjšimi znaki ter tak, da se kaže le kot dodatek besedi „gas“.

               35

               Odbor za pritožbe je lahko tudi ugotovil, da je beseda „gas“ prevladujoči element prijavljene znamke, kajti beseda „station“, čeprav daje določen poseben pomen, pomena besede „gas“ ne spreminja (točka 27 izpodbijane odločbe). Beseda „station“ se dejansko lahko nanaša na več različnih objektov, bodisi na postajališče za prevozna sredstva po tleh bodisi na prodajalno oziroma skladišče goriva, dokončen pomen pa ji da šele prilastek. Glede na to beseda „station“ poudarja pomen besede „gas“, ne da bi ji dajala alternativen pomen.

               36

               Ker gre za njun prevladujoči element, sta obravnavana znaka vidno, zvočno in idejno enaka.

               37

               Za sporna znaka kot celoto je odbor za pritožbe, ne da bi napačno presojal, lahko ugotovil, da upoštevna javnost razlik med tema znakoma, na eni strani drugotnega grafičnega elementa „blue jeans“ in na drugi strani drugotnega besednega elementa „station“, ne bo ohranila v spominu, ampak si bo zapomnila element „gas“ (točke od 27 do 29 izpodbijane odločbe). Glede tega je treba opozoriti, da ima povprečni potrošnik le redko priložnost neposredno primerjati različne znamke in se mora zato zanesti na njihovo nepopolno podobo, ki jo ohrani v spominu (sodba Sodišča z dne 22. junija 1999 v zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Recueil, str. I-3819, točka 26).

               38

               Ta ugotovitev ni sporna zaradi razlogovanja Sodišča prve stopnje v sodbi v zadevi HUBERT, točka 22 zgoraj, na katero se sklicuje tožeča stranka. V tej sodbi je dalo Sodišče prve stopnje v razmerju do skupnega besednega elementa spornih znamk, to je besede „Hubert“, pretežen pomen grafičnemu elementu in razlikovalnim besednim elementom. Vendar je bil drugače kot pri grafičnemu elementu v zdaj obravnavani zadevi v tisti zadevi grafični element še zlasti pomemben. Kot je bilo glede tega ugotovljeno zgoraj, je element „blue jeans“ drugotnega pomena in se pojavlja zgolj kot dodatek elementa „gas“.

               39

               Zato je glede enakosti ali podobnosti med proizvodi, na katere se nanašata obravnavani znamki, in podobnosti med spornima znakoma treba pritrditi zaključku odbora za pritožbe, da v upoštevni javnosti obstaja verjetnost zmede med obravnavanima znamkama.

               40

               Ker taka verjetnost obstaja za vse zadevne proizvode, čeprav se kaže, da je še večja pri oblačilih iz džinsa, izpodbijane odločbe ne gre razveljaviti v delu, ki se nanaša na vsa druga oblačila, razen na tista iz džinsa, ali na proizvode drugih podkategorij proizvodov iz razreda 25.

               41

               Glede na vse navedeno je treba tožbo zavrniti.

         Stroški

               42

               V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Tožeča stranka s predlogom ni uspela, zato se ji v skladu s predlogi UUNT in intervenienta naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov je
               SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi senat)
               razsodilo:

                        1.

                        Tožba se zavrne.

                        2.

                        Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

                     Pirrung
                     Meij
                     Forwood
                     Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 13. julija 2004.

                           Sodni tajnik
                           H. Jung

                           Predsednik
                           J. Pirrung

            (
            *1
         )	Jezik postopka: italijanščina.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 28. marca 1984. # Officine fratelli Bertoli SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Globa. # Zadeva 8/83.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 4. septembra 2008. # Paul Lafili proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Javni uslužbenci - Uradniki. # Zadeva F-22/07.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)
      z dne 4. septembra 2008
      Zadeva F-22/07
      Paul Lafili
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javni uslužbenci – Uradniki – Začetek veljavnosti Uredbe (EGS, Euratom) št. 723/2004 – Člena 44 in 46 Kadrovskih predpisov – Člen 7 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom – Napredovanje – Razvrstitev – Množitelj“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero P. Lafili predlaga: razglasitev ničnosti odločbe uprave z
         dne 11. maja 2006, s katero je bil razvrščen v naziv AD 13, plačilni razred 5, kot izhaja iz njegovih plačilnih listov za
         junij 2006 in naslednje mesece, in posledično vzpostavitev razvrstitve v naziv AD 13, plačilni razred 2, z učinkom od 1. maja 2006
         z ohranitvijo množitelja 1,1172071, ter vzpostavitev celotne kariere tožeče stranke z retroaktivnim učinkom od 1. maja 2006
         do datuma, ko bosta tako ustrezno popravljena naziv in plačilni razred (vključno z ovrednotenjem njegovih izkušenj v ustrezno
         popravljeni razvrstitvi, s pravico do napredovanja in pravico do pokojnine), ki vključuje plačilo zamudnih obresti za celotni
         znesek, ki ustreza razliki med plačo za njegovo razvrstitev in plačo za razvrstitev, do katere bi moral biti upravičen do
         datuma, ko bo izdana odločba o ureditvi njegovega položaja.

      Odločitev: Odločba vodje oddelka A 6 „Karierna struktura, ocenjevanje in napredovanje“ Generalnega direktorata za kadrovske zadeve in
         administracijo Komisije z dne 11. maja 2006 se razglasi za nično. Tožeča stranka nosi polovico svojih stroškov. Komisija nosi
         svoje stroške in polovico stroškov, ki jih je priglasila tožeča stranka.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Pojem
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
      2.      Uradniki – Osebni prejemki – Prehodna pravila, ki se uporabljajo po začetku veljavnosti Uredbe št. 723/2004
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga XIII, člen 7(7))
      3.      Uradniki – Osebni prejemki – Prehodna pravila, ki se uporabljajo po začetku veljavnosti Uredbe št. 723/2004
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 66; Priloga XIII, člena 2(1) ter 7(6) in (7), Uredba Sveta št. 723/2004)
      1.      Le akti z zavezujočimi pravnimi učinki, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na pravni položaj zainteresiranih oseb, se lahko
         obravnavajo, kot da posegajo v njihov položaj, in lahko povzročijo, da začnejo teči roki za vložitev pritožbe in tožbe na
         podlagi členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov.

      To velja za sporočilo uprave, v katerem ta obvesti uradnika, da sta bila njegova razvrstitev v plačilni razred in množitelj,
         ki se uporablja za njegove osebne prejemke, napačno določena in bosta zato popravljena.

      (Glej točke od 30 do 32.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 8. marec 2007, Strack proti Komisiji, C‑237/06 P, neobjavljena v ZOdl., točka 62;
      Sodišče prve stopnje: 19. oktober 1995, Obst proti Komisiji, T‑562/93, RecFP, str. I‑A‑247 in II‑737, točka 23; 22. marec
         2006, Strack proti Komisiji, T‑4/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑83 in II‑A‑2‑361, točka 35.

      2.      V odločbi, s katero sta bila določena razvrstitev uradnika v plačilni razred in množitelj, ki se uporablja za njegove osebne
         prejemke na podlagi člena 7(7) Priloge XIII h Kadrovskim predpisom, in jo je podpisal organ, ki ni pooblaščen za to v skladu
         z določbami za izvajanje pooblastil, ki so s Kadrovskimi predpisi podeljene organu, pristojnemu za imenovanja, veljavnimi
         v zadevni instituciji, gre za napako zaradi nepristojnosti njenega avtorja, ker mu niso bila podeljena pooblastila, ki upravičujejo
         odstopanje od meril o razdelitvi, ki so določena v navedenih določbah in katerih namen je zagotoviti, da bo odločbo, ki jo
         je treba sprejeti, sprejel organ, ki jo načelno najlažje sprejme glede na pravila o dobrem upravljanju na področju upravljanja
         zaposlenih.

      (Glej točke 34, 38 in 39.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 30. maj 1973, De Greef proti Komisiji, 46/72, Recueil, str. 543, točka 18;
      Sodišče prve stopnje: 7. februar 2007, Caló proti Komisiji, združeni zadevi T‑118/04 in T‑134/04, še neobjavljena v ZOdl. JU,
         točki 67 in 68.

      3.      Če je množitelj, ki se uporablja za osebne prejemke uradnika, sprejetega v službo pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 723/2004
         o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, višji od 1 po prvem napredovanju,
         do katerega je prišlo po začetku veljavnosti navedene uredbe, ga je treba pretvoriti, kot je določeno v členu 7(7) Priloge XIII
         h Kadrovskim predpisom, in ga spremeniti v delovno dobo v plačilnem razredu. V zvezi s tem ni mogoče upoštevati razlage, da
         se ta določba uporablja le, ko je dejstvo, da množitelj preseže 1, posledica povišanja v plačilnem razredu po napredovanju,
         ne pa neposredno posledica samega napredovanja, tako da bi bilo treba v zadnjenavedenem primeru uporabiti izključno člen 7(6)
         Priloge XIII in določiti nov množitelj.

      Besedilo člena 7(6) in (7) Priloge XIII h Kadrovskim predpisom je namreč dovolj dvoumno, da utemeljuje iskanje razlage, ki
         ni izključno dobesedna in je v skladu s strukturo in ciljem zadevnih prehodnih določb. V zvezi s tem bi neupoštevana razlaga
         lahko povzročila, da bi se uporaba množiteljev ohranila neomejeno dolgo v celotni karieri zainteresirane osebe in celo po
         njej, to je po upokojitvi, medtem ko je namen uporabe množitelja, ki je prehodni ukrep, zagotoviti raven mesečne osnovne plače,
         ki se izplačuje uradnikom, sprejetim v službo pred 1. majem 2004, in se v skladu s členom 7(1) Priloge XIII h Kadrovskim predpisom
         ne sme spremeniti zaradi preimenovanja nazivov na podlagi člena 2(1) navedene priloge. Ko je množitelj enak 1, člen 7(7),
         četrti stavek, navedene priloge na podlagi svojega besedila ne sme preprečevati uporabe novega člena 66 Kadrovskih predpisov,
         v katerem so na podlagi nove karierne strukture določene osnovne plače uradnikov za vsak naziv in plačilni razred. Tak odmik
         od plačne lestvice, vnesene v navedeni člen 66, ki je v nasprotju z načelom takojšnje uporabe novih predpisov, ni mogoče upoštevati,
         ker zakonodajalec tega ni navedel jasno in nedvoumno.

      Poleg tega bi neupoštevana razlaga povzročila, da uradniki, sprejeti v službo pred 1. majem 2004, in tisti, ki so bili sprejeti
         v službo po tem datumu, v prihodnosti na področju osebnih prejemkov ne bi bili več enako obravnavani, medtem ko bi moral biti
         cilj prehodnih ukrepov zaradi njihove narave olajšati prehod s starih predpisov na nove, in to z zaščito pridobljenih pravic,
         ne da bi se za neko kategorijo uradnikov ohranili učinki starih predpisov za položaje, ki bodo nastali v prihodnosti, kot
         je napredovanje v plačilnem razredu v okviru nove karierne strukture.

      (Glej točke 73, 75, 78, 80, 81, 83, 86 in 88.)


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 26. marca 1992. # Mario Reichert, Hans-Heinz Reichert in Ingeborg Kockler proti Dresdner Bank AG. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour d'appel d'Aix-en-Provence - Francija. # Zadeva C-261/90.


Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 16. oktobra 2013. # Daniela Singer proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-388/12.


title: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 21. junija 2012.#Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton proti Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon in drugim.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias.#Direktiva 2001/42/ES – Presoja vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje – Člen 3(2)(b) – Polje proste presoje držav članic.#Zadeva C‑177/11.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi C-177/11,
            katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Symvoulio tis Epikrateias (Grčija) z odločbo z dne 5. novembra 2010, ki je prispela na Sodišče 15. aprila 2011, v postopku
            Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton
            proti
            Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon ,
            Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon ,
            Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis ,
            SODIŠČE (osmi senat),
            v sestavi A. Prechal, predsednica senata, K. Schiemann (poročevalec) in E. Jarašiūnas, sodniki,
            generalna pravobranilka: J. Kokott,
            sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 29. marca 2012,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton G. P. Giannakourou,
            – za Ypourgos Perivallontos Chorotaxias & Dimosion Ergon kot tudi Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon in Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis F. Iatrelis, zastopnik,
            – za grško vlado K. Paraskevopoulou, C. Divani, G. Karipsiadis in I. Bakopoulos, zastopniki,
            – za belgijsko vlado T. Materne, zastopnik,
            – za Evropsko komisijo P. Oliver, M. Patakia in S. Petrova, zastopniki,
            na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(2)(b) Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 157, v nadaljevanju: Direktiva SPVO, „SPVO“ pomeni strateška presoja vplivov na okolje).
            2. Ta predlog je bil vložen v okviru tožbe, ki jo je pri Symvoulio tis Epikrateias vložilo združenje Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton, katerega sedež je v Atenah, zaradi razglasitve ničnosti ministrskega odloka 107017 z dne 28. avgusta 2006 o prenosu Direktive SPVO v grško pravo (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006, v nadaljevanju: ministrski odlok z dne 28. avgusta 2006), ki so ga skupaj sprejeli Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon (minister za okolje, prostorsko načrtovanje in javna dela), Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (minister za gospodarstvo in finance) in Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (minister za notranje zadeve, javno upravo in decentralizacijo).
            Pravni okvir
            Ureditev Unije
            3. Upoštevne direktive v tej zadevi so:
            – Direktiva SPVO,
            – Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/105/ES z dne 20. novembra 2006 (UL L 363, str. 368, v nadaljevanju: Direktiva o habitatih), in
            – Direktiva Sveta 79/409/ES z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 98), kakor je bila kodificirana z Direktivo 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 (UL L 20, str. 7, v nadaljevanju: Direktiva o pticah).
            Direktiva SPVO
            4. V skladu z deseto uvodno izjavo Direktive SPVO bodo vsi načrti in programi, pri katerih je bilo ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno z Direktivo o habitatih, verjetno znatno vplivali na okolje in naj bi se zanje praviloma izvedla sistematska okoljska presoja.
            5. Člen 3 Direktive SPVO, katerega naslov je „Področje uporabe“, določa:
            „1. Okoljska presoja v skladu s členi 4 do 9 se izvede pri načrtih in programih iz odstavkov 2 do 4, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje.
            2. Ob upoštevanju odstavka 3 se okoljska presoja izvede za vse načrte in programe,
            a) ki so pripravljeni za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje voda, telekomunikacije, turizem, prostorsko načrtovanje ali rabo zemljišč in ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k Direktivi 85/337/EGS; ali
            b) pri katerih je bilo glede na možne vplive na območja ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno s členom 6 ali 7 Direktive [o habitatih].
            3. Pri načrtih in programih iz odstavka 2, ki določajo rabo majhnih območij na lokalni ravni, ter pri manjših spremembah načrtov in programov iz odstavka 2 je okoljska presoja potrebna le, kadar države članice ugotovijo, da bodo verjetno znatno vplivali na okolje.
            4. Države članice ugotovijo, ali je verjetno, da bodo načrti in programi, ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov in ki niso načrti in programi iz odstavka 2, znatno vplivali na okolje.
            5. Države članice s preučevanjem vsakega primera posebej, z določanjem vrst načrtov in programov ali s kombinacijo obeh načinov ugotovijo, ali je verjetno, da bodo načrti ali programi iz odstavkov 3 in 4 znatno vplivali na okolje. Zato države članice v vseh primerih upoštevajo ustrezna merila iz Priloge II za zagotovitev, da so načrti in programi z verjetnimi znatnimi vplivi na okolje zajeti s to direktivo.
            […]“
            Direktiva o habitatih
            6. Člen 4 Direktive o habitatih določa:
            „1. Na podlagi meril iz Priloge III (faza 1) in ustreznih znanstvenih informacij vsaka država članica predlaga seznam območij in označi, kateri naravni habitatni tipi iz Priloge I in domorodne vrste iz Priloge II so prisotni na teh območjih. […]
            […]
            2. Na podlagi meril iz Priloge III (faza 2) ter v okviru vsake od petih biogeografskih regij iz člena 1(c)(iii) in celotnega ozemlja iz člena 2(1) Komisija izdela iz seznamov držav članic v soglasju z vsako državo članico osnutek seznama območij, pomembnih za Skupnost, v katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami.
            […]
            Seznam območij, ki so bila izbrana za območja, pomembna za Skupnost, na katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami, sprejme Komisija skladno s postopkom iz člena 21.
            3. Seznam iz odstavka 2 se izdela v šestih letih od notifikacije te direktive.
            4. Ko je območje, pomembno za Skupnost, sprejeto skladno s postopkom iz odstavka 2, zadevna država članica čim prej in najkasneje v šestih letih določi to območje za posebno ohranitveno območje in določi prednostne naloge glede na pomembnost območij za ohranjanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitatnega tipa iz Priloge I ali vrste iz Priloge II ter za usklajenost Nature 2000 in glede na nevarnost, da bi se ta območja razvrednotila ali uničila.
            5. Takoj, ko je območje uvrščeno na seznam iz tretjega pododstavka odstavka 2, zanj velja člen 6(2), (3) in (4).“
            7. Člen 6(3) Direktive o habitatih določa:
            „Pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, pa bi sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na območje, je treba opraviti ustrezno presojo njegovih posledic glede na cilje ohranjanja tega območja. Glede na ugotovitve presoje posledic za območje in ob upoštevanju določb odstavka 4 pristojni nacionalni organi soglašajo z načrtom ali projektom šele potem, ko se prepričajo, da ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja, in, če je primerno, ko pridobijo mnenje javnosti.“
            8. Člen 7 Direktive o habitatih določa:
            „Obveznosti iz člena 6(2), (3) in (4) te direktive nadomestijo vse obveznosti iz prvega stavka člena 4(4) Direktive 79/409/EGS za območja, določena na podlagi člena 4(1) ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive, od datuma začetka izvajanja te direktive ali datuma, ko država članica določi ali prizna ta območja po Direktivi 79/409/EGS, če je slednji datum kasnejši.“
            Direktiva o pticah
            9. Člen 4 Direktive o pticah, ki nadomešča člen 4 Direktive 79/409, pri čemer mu je popolnoma enak, določa:
            „1. Vrste iz Priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti.
            V zvezi s tem se upoštevajo:
            a) vrste, ki jim grozi izumrtje;
            b) vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih;
            c) vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene;
            d) druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.
            Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.
            Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.
            2. Države članice sprejmejo podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, upoštevaje njihovo potrebo po varstvu na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva, kar zadeva njihova območja za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališča na njihovih selitvenih poteh. Države članice zato posvetijo posebno pozornost varovanju mokrišč ter zlasti mokrišč mednarodnega pomena.
            […]
            4. V zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2 države članice sprejmejo primerne ukrepe, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena. Države članice si prizadevajo, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov tudi izven teh območij varstva. […]“
            Nacionalna ureditev
            10. Člen 1 ministrskega odloka z dne 28. avgusta 2006 določa:
            „S tem odlokom se izvajajo določbe Direktive [SPVO], tako da se v okviru uravnoteženega razvoja v pripravljanje in sprejemanje načrtov in programov vključijo okoljski vidiki ter se določijo vsi ukrepi, pogoji in postopki, potrebni za presojo njihovih verjetnih posledic na okolje, in da se tako spodbujata trajnostni razvoj in visoka raven varstva okolja.“
            11. Člen 3(1)(b) ministrskega odloka z dne 28. avgusta 2006 določa:
            „1. Strateška okoljska presoja se izvede pred odobritvijo načrta ali programa oziroma preden je ta vložen v zakonodajni postopek, ob upoštevanju določb iz odstavka 2, za načrte ali programe na državni, regionalni, pokrajinski ali lokalni ravni, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje, in zlasti:
            […]
            b) za vse načrte in programe, ki v celoti ali delno veljajo na nacionalnih območjih Evropskega ekološkega omrežja Natura 2000 [območja, pomembna za Skupnost (OPS), in posebna območja varstva (POV)] in ki lahko znatno vplivajo na njih. Izjema so načrti za upravljanje in akcijski programi, ki so neposredno povezani ali nujni za upravljanje in varstvo navedenih območij.
            Za določitev, ali načrti in programi iz prejšnjega odstavka, ki ne spadajo med načrte in programe iz točke (a), lahko znatno vplivajo na nacionalna območja Evropskega ekološkega omrežja Natura 2000 [območja, pomembna za Skupnost (OPS), in posebna območja varstva (POV)], in – posledično – določitev, ali je zanje treba izvesti postopek strateške okoljske presoje, je treba izpeljati postopek predhodnega spremljanja okolja iz člena 5(2).“
            12. Člen 5(1) ministrskega odloka z dne 28. avgusta 2006 določa:
            „Za vse načrte ali programe, navedene v členu 3(1)(b) in (2), se izvede postopek predhodnega spremljanja okolja, da lahko pristojni organ iz odstavka 3 na podlagi posebnih meril, določenih v navedenem členu, odloči, ali bo zadevni načrt ali program verjetno znatno vplival na okolje in je zato zanj treba izvesti strateško okoljsko presojo […].“
            13. Predložitveno sodišče ugotavlja, da je strateška okoljska presoja, ki jo določa Direktiva SPVO, na podlagi členov 3(1)(b) in 5 navedenega odloka podrejena „postopku predhodnega spremljanja okolja“, katerega cilj je ugotoviti, ali načrti in načrtovani programi lahko znatno vplivajo na posebna ohranitvena območja, ki so del evropskega ekološkega omrežja Natura 2000.
            Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
            14. Tožeča stranka je v utemeljitev svoje tožbe predložila različne razloge za razglasitev ničnosti, ki se nanašajo tako na notranje pravo kot na pravo Unije.
            15. Glede prava Unije tožeča stranka zatrjuje, da z ministrskim odlokom z dne 28. avgusta 2006 ni bila pravilno prenesena Direktiva SPVO. Po njenem mnenju iz člena 3(4) te direktive izhaja, da države članice nimajo pravice določiti, ali bodo načrti oziroma programi verjetno znatno vplivali na okolje, če gre za načrte in programe iz odstavka 2 navedenega člena 3.
            16. V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
            „Ali je treba člen 3(2)(b) Direktive [SPVO] v delu, v katerem določa, da se okoljska presoja izvede za vse načrte in programe, ‚pri katerih je bilo glede na možne vplive na območja ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno s členom 6 ali 7 Direktive [o habitatih]‘, razlagati tako, da je obveznost izvedbe okoljske presoje pri določenem načrtu odvisna od tega, da so za ta načrt izpolnjeni pogoji za izvedbo okoljske presoje v skladu z Direktivo [o habitatih], in da se zato tudi v sami navedeni določbi Direktive [SPVO], tako kot v zgoraj navedenih določbah Direktive [o habitatih], predpostavlja, da bi načrt lahko znatno vplival na določeno posebno ohranitveno območje, pri čemer je ustrezna vsebinska presoja prepuščena državam članicam? Ali pa je treba člen 3(2)(b) Direktive [SPVO] razlagati tako, da obveznost izvedbe okoljske presoje v skladu s to določbo ni odvisna od tega, ali so izpolnjeni pogoji za izvedbo okoljske presoje v skladu z Direktivo [o habitatih], oziroma od presoje verjetnih znatnih vplivov na posebno ohranitveno območje, ampak da za nastanek obveznosti izvedbe te presoje zadostuje ugotovitev, da je določeni načrt kakor koli povezan z enim od območij iz Direktive [o habitatih] in ne nujno s posebnim ohranitvenim območjem?“
            Vprašanje za predhodno odločanje
            17. Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(2)(b) Direktive SPVO razlagati tako, da morajo biti za nastanek obveznosti predložitve posameznega načrta v okoljsko presojo v smislu te direktive izpolnjeni pogoji, na podlagi katerih je potrebna predložitev tega načrta v presojo v smislu Direktive o habitatih.
            18. Najprej je treba poudariti, da se člen 3(4) Direktive SPVO, ki ga predložitveno sodišče ravno tako navaja v predložitveni odločbi, ne uporablja – kakor potrjuje besedilo tega člena – za načrte in programe iz člena 3(2) navedene direktive.
            19. V skladu s členom 3(2)(b) Direktive SPVO se okoljska presoja zahteva vsakič, ko je potrebna presoja v skladu s členom 6 ali 7 Direktive o habitatih. Zato je treba za določitev področja uporabe člena 3(2)(b) Direktive SPVO preučiti področje uporabe teh členov.
            20. Člen 4(5) Direktive o habitatih določa, da za območja, pomembna za Skupnost, vključno z območji, pomembnimi za Skupnost, ki so jih za posebna ohranitvena območja označile države članice, velja člen 6, od (2) do (4), te direktive.
            21. Iz besedila člena 6(3) Direktive o habitatih v povezavi s členom 4(5) te direktive izhaja, da se presoja zahteva za vsak načrt ali projekt, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja, pomembnega za Skupnost, ali zanj potreben, pa bi sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na tako območje.
            22. Prvi stavek člena 6(3) zahtevo po ustrezni presoji posledic načrta ali projekta podreja pogoju, da obstaja verjetnost ali tveganje, da bo omenjeni načrt ali projekt pomembno vplival na zadevno območje (sodba z dne 7. septembra 2004 v zadevi Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, C-127/02, ZOdl., str. I-7405, točka 43). Ta pogoj je izpolnjen, dokler se ne more na podlagi objektivnih dejstev izključiti, da omenjeni načrt ali projekt pomembno vpliva na zadevno območje (glej v tem smislu sodbo z dne 13. decembra 2007 v zadevi Komisija proti Irski, C-418/04, ZOdl., str. I-10947, točka 227).
            23. Posledično je preizkus, ali načrt oziroma projekt lahko pomembno vpliva na območje v smislu člena 6(3) Direktive o habitatih, nujno omejen na vprašanje, ali je mogoče na podlagi objektivnih dejavnikov izključiti, da navedeni načrt ali projekt znatno vpliva na zadevno območje. Ta razlaga je nujna tudi glede območij iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah ob upoštevanju razširitve – v skladu s členom 7 Direktive o habitatih – področja uporabe člena 6(3) te direktive na navedena območja.
            24. Odgovor na postavljeno vprašanje je torej, da je treba člen 3(2)(b) Direktive SPVO razlagati tako, da morajo biti za nastanek obveznosti predložitve posameznega načrta v okoljsko presojo izpolnjeni pogoji, na podlagi katerih je potrebna predložitev tega načrta v presojo v smislu Direktive o habitatih, vključno s pogojem, da lahko načrt znatno vpliva na zadevno območje. Preizkus, ali je zadnjenavedeni pogoj izpolnjen, je nujno omejen na vprašanje, ali je na podlagi objektivnih dejavnikov mogoče izključiti, da navedeni načrt ali projekt znatno vpliva na zadevno območje.
            Stroški
            25. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
            Člen 3(2)(b) Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje je treba razlagati tako, da morajo biti za nastanek obveznosti predložitve posameznega načrta v okoljsko presojo izpolnjeni pogoji, na podlagi katerih je potrebna predložitev tega načrta v presojo v smislu Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/105/ES z dne 20. novembra 2006, vključno s pogojem, da lahko načrt znatno vpliva na zadevno območje. Preizkus, ali je zadnjenavedeni pogoj izpolnjen, je nujno omejen na vprašanje, ali je na podlagi objektivnih dejavnikov mogoče izključiti, da navedeni načrt ali projekt znatno vpliva na zadevno območje.


Sodba Sodišča z dne 20. marca 1990. # Du Pont de Nemours Italiana SPA proti Unità Sanitaria locale no 2 di Carrara. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale amministrativo regionale della Toscana - Italija. # Javna naročila blaga. # Zadeva C-21/88.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. marca 1986. # Alexandre Deghillage proti Caisse primaire d'assurance maladie de Maubeuge. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour d'appel de Douai - Francija. # Socialna varnost. # Zadeva 28/85.


title: Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 13. junija 2012. # Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) proti Evropski komisiji. # Arbitražna klavzula - Pogodbe o financiranju projektov raziskav in razvoja - Pogodbe Ecres, El Hierro, Islands 2010, Opet I, Opet II, Opet Ola, Respire, Sustainable Communities in Virtual Campus - Neobstoj dokazil in neskladnost s pogodbenimi določili za del prijavljenih stroškov - Vračilo predplačil ali prejetih zneskov - Delna nedopustnost tožbe - Nasprotna tožba Komisije. # Zadeva T-366/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 13. junija 2012 – Insula proti Komisiji
      (Zadeva T-366/09)
      „Arbitražna klavzula – Pogodbe o financiranju raziskovalnih in razvojnih projektov – Pogodbe Ecres, El Hierro, Islands 2010, Opet I, Opet II, Opet Ola, Respire, Sustainable Communities in Virtual Campus – Neobstoj dokazil in neskladnost dela priglašenih stroškov s pogodbenimi določili – Vračilo predplačil ali izplačanih zneskov – Delna nedopustnost tožbe – Nasprotna tožba Komisije“
      1.                     Sodni postopek – Predložitev zadeve Splošnemu sodišču na podlagi arbitražne klavzule – Pogodba, ki predvideva finančno pomoč
            Skupnosti za raziskave in razvoj – Zahteva za povračilo nekaterih stroškov – Odškodninski zahtevek – Nasprotna tožba, ki vključuje
            zamudne obresti – Uporaba nacionalnega prava – Ugotovitev nespoštovanja pogodbenih obveznosti – Pravica Komisije, da se ji
            vrne predplačilo skupaj z zamudnimi obrestmi po obrestni meri, ki jo določi Evropska centralna banka (člen 238 ES; Uredba
            Komisije št. 2342/2002, člen 86(2)) (Glej točke 81, 105, od 203 do 206 in 262.)
      2.                     Sodni postopek – Predložitev zadeve Splošnemu sodišču na podlagi arbitražne klavzule – Pogodba, za katero velja nacionalno
            pravo – Uporaba nacionalnih določb na področju konkurence – Izključitev (člen 238 ES) (Glej točko 82.)
      3.                     Sodni postopek – Predmet spora – Sprememba med postopkom – Prepoved (Poslovnik Splošnega sodišča, člena 44(1) in 48(2)) (Glej
            točki 88 in 89.)
      4.                     Sodni postopek – Navajanje novih razlogov med postopkom – Pogoji – Ponovitev obstoječega tožbenega razloga, ki je v tesni
            zvezi s tem (Poslovnik Splošnega sodišča, člena 44(1)(c) in 48(2)) (Glej točko 224.)
      5.                     Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek navajanih
            razlogov – Tožba za povrnitev škode, ki jo je povzročila institucija Skupnosti – Tožba, katere predmet je neka odškodnina,
            ne da bi vsebovala kakršno koli pojasnilo glede tega – Nedopustnost (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) (Glej točke 229,
            241 in 247.)
      Predmet

               Predlog, naj Splošno sodišče na podlagi člena 238 ES razglasi, da, prvič, terjatev Komisije v znesku 114.996,82 EUR ni utemeljena
                  in, drugič, da je terjatev Komisije v znesku 253.617,08 EUR le v delu utemeljena, ter naj Komisiji naloži, naj tožeči stranki
                  plača odškodnino 146.261,06 EUR in, podredno, 573.273,42 EUR.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba, ki jo je vložil Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula), se zavrne.

                  2.

                  	Insuli se naloži, da Evropski komisiji plača glavnico 114.996,82 EUR, povečano za zamudne obresti po letni obrestni meri 2,5 %
                     od 16. avgusta 2009 do plačila navedene glavnice v celoti.

                  3.

                  	Insuli se naloži, da Komisiji plača glavnico 253.617,08 EUR, povečano za zamudne obresti po letni obrestni meri 2,5 % od 8. septembra
                     2009 do plačila navedene glavnice v celoti.

                  4.

                  	V preostalem se nasprotna tožba Komisije zavrne.

                  5.

                  	Insula nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija.


Sodba Sodišča z dne 17. decembra 1975. # Jacob Adlerblum proti Caisse nationale d'assurance vieillesse des travailleurs salariés. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Francija. # Zadeva 93-75.


Sodba Sodišča z dne 11. decembra 1980. # NV L'Oréal in SA L'Oréal proti PVBA "De Nieuwe AMCK". # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Rechtbank van Koophandel Antwerpen - Belgija. # Konkurenca. # Zadeva 31/80.


title: Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 28. oktobra 2010. # Farmeco AE Dermokallyntika proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti BOTUMAX - Prejšnji besedna in figurativna znamka Skupnosti BOTOX - Relativni razlogi za zavrnitev - Verjetnost zmede - Škodovanje ugledu- Člen 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št. 207/2009). # Zadeva T-131/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 28. oktobra 2010 – Farmeco proti UUNT – Allergan (BOTUMAX)
      (Zadeva T-131/09)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti BOTUMAX – Prejšnji besedna in figurativna znamka Skupnosti BOTOX – Relativni razlogi za zavrnitev – Verjetnost zmede – Škodovanje ugledu – Člen 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št. 207/2009))“
      1.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba
            Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke 46 in od 65 do 67.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne ugledne znamke – Zaščita prejšnje ugledne znamke, ki je razširjena na proizvode ali storitve, ki niso podobni
            (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(5)) (Glej točke od 82 do 86 in od 92 do 101.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 2. februarja 2009 (zadeva R 60/2008-4), ki se nanaša na postopek
                  z ugovorom med družbama Allergan Inc. in Farmeco AE Dermokallyntika.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Farmeco AE Dermokallyntika

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka BOTUMAX, za proizvode iz razredov 3, 5 in 16 – prijava št. 3218237

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Allergan Inc.

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               več registracij besedne znamke ali znaka BOTOX kot znamke Skupnosti in nacionalne znamke za proizvode in storitve iz razredov
                  5, 16 in 42

               Odločba oddelka za ugovore:

               zavrnitev ugovora

               Odločba odbora za pritožbe:

               razveljavitev izpodbijane odločbe in delna zavrnitev prijave zadevne znamke Skupnosti

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Farmeco AE Dermokallyntika se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 16. julija 1992. # Sonia Jackson in Patricia Cresswell proti Chief Adjudication Officer. # Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Court of Appeal (England) - Združeno kraljestvo. # Socialna varnost. # Združeni zadevi C-63/91 in C-64/91.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 9. marca 2000. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Neizvršitev prenosa. # Zadeva C-386/98.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 7. decembra 2000. # Julia Schnorbus proti Land Hessen. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemčija. # Zadeva C-79/99.


title: Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 16. novembra 2011.#Kendrion NV proti Evropski komisiji.#Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Sektor industrijskih plastičnih vreč - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Gospodarski subjekt - Solidarna odgovornost - Sorazmernost - Enako obravnavanje - Globe - Najvišja meja 10 % prometa - Dejanska zmožnost plačila.#Zadeva T-54/06.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 16. novembra 2011 – Kendrion proti Komisiji
      (Zadeva T-54/06)
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sektor industrijskih plastičnih vreč – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Gospodarski subjekt – Solidarna odgovornost – Sorazmernost – Enako obravnavanje – Globe – Najvišja meja 10 % prometa – Dejanska zmožnost plačila“
      1.                     Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje – Domneva
            o izvajanju odločilnega vpliva matične družbe na hčerinske družbe, ki so v celoti v njeni lasti – Obveznost družbe, ki želi
            to domnevo obrniti, glede dokazovanja (člen 81(1) ES) (Glej točke od 49 do 52 in od 65 do 67.)
      2.                     Konkurenca – Globe – Presoja glede na individualno ravnanje podjetja – Učinki neobstoja sankcije v razmerju do drugega gospodarskega
            subjekta – Neobstoj (člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točki 77 in 78.)
      3.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Najvišji znesek – Izračun – Promet, ki ga je treba upoštevati – Promet vseh družb,
            ki tvorijo gospodarsko enoto, ki deluje kot podjetje – Meje (člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točki
            91 in 92.)
      4.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Načelo enakega obravnavanja – Razlike med podjetji, ki so posledica uporabe najvišjega
            zneska – Dopustnost – Prepoved naložitve višje globe malim in srednje velikim podjetjem – Neobstoj (člen 81(1) ES; Uredba
            Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03) (Glej točke 106, 107, 110, 111 in 149.)
      5.                     Ničnostna tožba – Sodba o razglasitvi ničnosti – Učinki – Razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero je bila ugotovljena
            kršitev pravil konkurence – Učinki za naslovnika, ki ni vložil tožbe – Neobstoj (členi 81 ES, 230 ES in 249 ES) (Glej točko
            119.)
      6.                     Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Kratek povzetek navajanih razlogov – Dopustnost sklicevanja
            na dopise, predložene pri istem sodišču v drugi zadevi – Bistveni pogoj – Identiteta strank, zlasti tožeče stranke v obeh
            zadevah – Možnost odprave kršitve načela z navajanjem zadevnih razlogov v repliki – Neobstoj (Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik
            Splošnega sodišča, člen 44(1)) (Glej točke od 125 do 127.)
      7.                     Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Globe – Določitev – Merila – Splošno zvišanje glob – Dopustnost (člen 81(1) ES;
            Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točki 133 in 134.)
      8.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Celotni promet zadevnega podjetja – Promet, ustvarjen z blagom, ki je predmet
            kršitve – Zadevno upoštevanje – Meje (člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točke od 141 do 143.)
      9.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Finančni položaj zadevnega podjetja – Upoštevanje – Obveznost Komisije,
            da zahteva podrobne podatke o finančnem položaju podjetja – Neobstoj (člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2);
            Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 5(b)) (Glej točke od 161 do 163 in 165.)
      10.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Razdelitev zadevnih podjetij v različne kategorije – Pogoji (člen 81(1) ES; Uredba
            Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točki 182 in 183.)
      Predmet
      Zahteva za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2005) 4634 z dne 30. novembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena
         81 [ES] (zadeva COMP/F/38.354 – industrijske vreče), ki se nanaša na tožečo stranko glede omejevalnega sporazuma na trgu industrijskih
         plastičnih vreč ter zahteva za razglasitev ničnosti, in podredno, zahteva za zmanjšanje globe, naložene tožeči stranki.

         Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Kendrion NV se naloži plačilo stroškov.