title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 11. marca 2010.#Centre d'exportation du livre français (CELF) in Ministre de la Culture et de la Communication proti Société internationale de diffusion et d'édition (SIDE).#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Francija.#Državne pomoči - Člen 88(3) ES - Nezakonite pomoči, za katere je bila ugotovljena združljivost s skupnim trgom - Razglasitev ničnosti odločbe Komisije - Nacionalna sodišča - Zahtevek za povračilo nezakonito izvršenih pomoči - Prekinitev postopka do sprejetja nove odločbe Komisije - Izjemne okoliščine, zaradi katerih se lahko omeji obveznost povračila.#Zadeva C-1/09.

text:
      Zadeva C-1/09
      Centre d’exportation du livre français (CELF)
      in
      Ministre de la Culture et de la Communication
      proti
      Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE)
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija))
      „Državne pomoči – Člen 88(3) ES – Nezakonite pomoči, za katere je bila ugotovljena združljivost s skupnim trgom – Razglasitev ničnosti odločbe Komisije – Nacionalna sodišča – Zahtevek za povračilo nezakonito izvršenih pomoči – Prekinitev postopka do sprejetja nove odločbe Komisije – Izjemne okoliščine, zaradi katerih se lahko omeji obveznost povračila“
      Povzetek sodbe
      1.        Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Pomoč, dodeljena ob kršitvi postopkovnih pravil iz člena 88(3)
            ES – Odločba Komisije, s katero je bila pomoč razglašena za združljivo s skupnim trgom – Razglasitev ničnosti te odločbe s
            strani sodišča Skupnosti
      (člen 88(3) ES)
      2.        Pomoči, ki jih dodelijo države – Spoštovanje pravil Skupnosti – Vloga nacionalnih sodišč
      (člen 88(3) ES)
      3.        Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Pomoč, dodeljena ob kršitvi postopkovnih pravil iz člena 88(3)
            ES – Morebitna legitimna pričakovanja prejemnikov pomoči – Neobstoj, razen v izjemnih okoliščinah
      (člen 88(3) ES)
      1.        Nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku za povračilo nezakonite državne pomoči, ne sme odložiti
         sprejetja odločbe o tem zahtevku, dokler se Komisija ne izreče o združljivosti pomoči s skupnim trgom, potem ko je bila predhodna
         pozitivna odločba razglašena za nično.

      Člen 88(3) ES nacionalnim sodiščem poverja nalogo, da varujejo pravice posameznikov do sprejetja dokončne odločitve Komisije,
         če državni organi morda ne spoštujejo prepovedi, določene s to določbo.

      Cilj naloge nacionalnih sodišč je zato sprejetje ukrepov, primernih za odpravo nezakonitosti izvrševanja pomoči, da upravičenci
         – dokler ne bi bila sprejeta dokončna odločitev Komisije – ne bi še naprej prosto razpolagali s temi pomočmi.

      Odločba o prekinitvi postopka ima de facto enak učinek kot odločba o zavrnitvi zahtevka za zaščitne ukrepe. Pripelje namreč do tega, da pred sprejetjem odločbe Komisije
         ne sme biti izdana nobena odločba o utemeljenosti tega zahtevka. Pomeni, da ugodnost od pomoči med trajanjem prepovedi izvrševanja
         ostane veljavna, kar ni v skladu s ciljem samega člena 88(3) ES in tej določbi odvzame njen polni učinek.

      Glede na to nacionalno sodišče ne more prekiniti odločanja, ne da bi s tem členu 88(3) ES odvzelo njegov polni učinek in tako
         kršilo načelo učinkovitosti nacionalnih postopkov, ki jih je treba uporabiti.

      Razglasitev ničnosti prve pozitivne odločbe Komisije s strani sodišča Skupnosti ne more upravičiti drugačne rešitve, do katere
         bi lahko prišlo zaradi preudarka, da lahko Komisija pomoči v takem primeru pozneje znova razglasi za združljive s skupnim
         trgom. Cilj člena 88(3) ES namreč jasno izhaja iz razmišljanj, v skladu s katerimi do sprejetja nove odločbe Komisije ni mogoče
         domnevati pozitivne vsebine te odločbe.

      (Glej točke 26, od 30 do 34, 40 in točko 1 izreka.)
      2.        Nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku za povračilo nezakonite državne pomoči, mora sprejeti zaščitne
         ukrepe samo, kadar so izpolnjeni pogoji, ki take ukrepe upravičujejo, namreč kadar opredelitev državnih pomoči ni dvomljiva,
         kadar so pomoči pravkar izvrševane ali so bile izvršene in kadar niso ugotovljene nobene izjemne okoliščine, zaradi katerih
         bi bila zahteva po vračilu neprimerna. Če ti pogoji niso izpolnjeni, mora nacionalno sodišče zavrniti zahtevek. Kadar odloča
         o zahtevku, lahko odredi vračilo pomoči skupaj z obrestmi ali pa na primer odredi prenos sredstev na zamrznjen račun, tako
         da prejemnik z njimi ne more več razpolagati, ne da bi to vplivalo na plačilo obresti za obdobje med predčasno izvedbo pomoči
         in njihovim vplačilom na zamrznjen račun. Nasprotno, obveznost „standstill“ iz člena 88(3) ES z zgolj obsodbo na plačilo obresti
         na zneske, ki so ostali na računih podjetij, na tej stopnji ne bi bila spoštovana. Nikakor ni nujno, da bi podjetje, ki je
         protipravno prejelo državno pomoč, lahko – če ne bi prejelo pomoči – pod običajnimi tržnimi pogoji prejelo posojilo v enakem
         znesku pri finančni instituciji in tako razpolagalo s tem zneskom pred sprejetjem odločbe Komisije.

      (Glej točke od 36 do 38.)
      3.        Sprejetje treh odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo s skupnim trgom in ki jih je sodišče Skupnosti
         razglasilo za nične, ne pomenijo izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca,
         da vrne to pomoč, če je bila ta izvršena ob kršitvi člena 88(3) ES.

      Manj običajno zaporedje treh razglasitev ničnosti a priori pokaže na težavnost zadeve in zdi se – daleč od tega, da bi zaradi njega nastalo legitimno pričakovanje – da bi lahko upravičencu
         vzbudilo dvom o združljivosti sporne pomoči.

      Gotovo bi bilo mogoče sprejeti, da zaporedje treh tožb, ki pripelje do treh razglasitev ničnosti, predstavlja redek položaj.
         Take okoliščine pa so lahko kljub temu del normalnega delovanja pravosodnega sistema, ki pravnim subjektom, ki menijo, da
         trpijo zaradi posledic nezakonitosti pomoči, daje možnost, da vložijo tožbe za razglasitev ničnosti zaporednih odločb, ki
         so po njihovem mnenju vzrok za ta položaj.

      (Glej točke 51, 52, 55 in točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 11. marca 2010(*)

      „Državne pomoči – Člen 88(3) ES – Nezakonite pomoči, za katere je bila ugotovljena združljivost s skupnim trgom – Razglasitev ničnosti odločbe Komisije – Nacionalna sodišča – Zahtevek za povračilo nezakonito izvršenih pomoči – Prekinitev postopka do sprejetja nove odločbe Komisije – Izjemne okoliščine, zaradi katerih se lahko omeji obveznost povračila“
      V zadevi C‑1/09,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Conseil d’État (Francija)
         z odločbo z dne 19. decembra 2008, ki je prispela na Sodišče 2. januarja 2009, v postopku

      Centre d’exportation du livre français (CELF),

      Ministre de la Culture et de la Communication
      proti
      Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE),

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik četrtega senata, C. Toader, sodnica, K. Schiemann, P. Kūris in L. Bay Larsen (poročevalec),
         sodniki,

      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodna tajnica: R. Șereş, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. januarja 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Centre d’exportation du livre français (CELF) O. Schmitt in A. Tabouis, odvetnika,
      –        za Société internationale de diffusion in d’édition (SIDE) N. Coutrelis, odvetnik,
      –        za francosko vlado E. Belliard, G. de Bergues in B. Beaupère‑Manokha, zastopniki,
      –        za češko vlado M. Smolek, zastopnik,
      –        za nizozemsko vlado C. M. Wissels in Y. de Vries, zastopnika,
      –        za Evropsko komisijo J.-P. Keppenne in B. Stromsky, zastopnika,
      –        za Nadzorni organ EFTE X. Lewis, B. Alterskjær in L. Armati, zastopniki,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 88(3) ES.

      2        Vložen je bil v okviru spora med tožečima strankama Centre d’exportation du livre français (v nadaljevanju: CELF) in Ministre
         de la Culture et de la Communication (v nadaljevanju: minister za kulturo in komunikacije) ter toženo stranko Société internationale
         de diffusion et d’édition (v nadaljevanju: SIDE) zaradi pomoči, ki jih je francoska država izplačala CELF.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
       Dejansko stanje in postopek pred Sodiščem prve stopnje Evropskih skupnosti
      3        CELF, ki je zadružna delniška družba, je do leta 2009 opravljala dejavnost izvoznega posredništva.

      4        Njena naloga je neposredno obravnavanje naročil za pošiljanje knjig, brošur in kakršnih koli nosilcev sporočil v tujino ter
         francoska čezmorska ozemlja in departmaje, splošneje pa izvajanje vseh postopkov, ki imajo zlasti namen razvijati predstavljanje
         francoske kulture po svetu z zgoraj navedenimi nosilci.

      5        CELF je od leta 1980 do leta 2002 prejemala od francoske države subvencije za poslovanje za kritje povišanja stroškov v zvezi
         z obravnavanjem majhnih naročil, knjigarn na tujem.

      6        Potem ko je SIDE, ki je konkurent CELF, v letu 1992 vložila pritožbo, je Komisija Evropskih skupnosti z Odločbo NN 127/92
         z dne 18. maja 1993, obvestilo o kateri je bilo objavljeno v Uradnem listu Evropskih Skupnosti 25. junija 1993 (UL C 174, str. 6), ugotovila združljivost zadevnih pomoči s skupnim trgom. Menila je, da jim ni treba nasprotovati.

      7        Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 18. septembra 1995 v zadevi SIDE proti Komisiji (T‑49/93, Recueil, str. II-2501) razglasilo
         navedeno odločbo za nično v delu, ki se nanaša na subvencijo, dodeljeno izključno CELF za kritje povišanja stroškov v zvezi
         z obravnavanjem majhnih naročil knjig v francoskem jeziku, ki so jih posredovale knjigarne na tujem. Bilo je mnenja, da bi
         Komisija morala začeti kontradiktorni postopek v skladu s členom 93(2) Pogodbe ES (postal člen 88(2) ES).

      8        Komisija je z Odločbo 1999/133/ES z dne 10. junija 1998 o državni pomoči v korist Coopérative d’exportation du livre français
         (CELF) (UL L 44, str. 37) ugotovila nezakonitost pomoči, nato pa jih je ponovno razglasila za združljive s skupnim trgom.

      9        Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 28. februarja 2002 v zadevi SIDE proti Komisiji (T-155/98, Recueil, str. II-1179) to
         odločbo razglasilo za nično v delu, v katerem so zadevne pomoči razglašene za združljive s skupnim trgom, ker je Komisija
         storila očitno napako pri presoji opredelitve upoštevnega trga.

      10      Komisija je z Odločbo 2005/262/ES z dne 20. aprila 2004 glede podpore, ki jo je Francija izvrševala v korist Zadruge za izvoz
         francoskih knjig (CELF) (UL L 85, str. 27) tretjič ugotovila združljivost pomoči.

      11      Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 15. aprila 2008 v zadevi SIDE proti Komisiji (T-348/04, ZOdl., str. II-625) to odločbo
         razglasilo za nično, ker je Komisija na eni strani zmotno uporabila pravo, ko je člen 87(3)(d) ES uporabila za obdobje pred
         1. novembrom 1993, namesto da bi uporabila materialnopravna pravila, ki so veljala v zadevnem obdobju, in na drugi strani
         storila očitno napako pri presoji združljivosti spornih pomoči.

      12      Komisija je 8. aprila 2009 sprejela odločbo o razširitvi formalnega postopka preiskave, ki se je začela izvajati leta 1996,
         da bi pojasnila svoje dvome v zvezi z združljivostjo zadevnih pomoči glede na zgoraj navedeno sodbo Sodišča prve stopnje z
         dne 15. aprila 2008 v zadevi SIDE proti Komisiji in omogočila Francoski republiki, prejemniku pomoči in drugim zainteresiranim
         strankam, da se ponovno izrečejo pred sprejetjem dokončne odločbe.

      13      Tribunal de commerce de Paris (sodišče za gospodarske zadeve v Parizu) je s sodbo z dne 25. aprila 2009 glede na finančni
         položaj CELF v zvezi s to družbo uvedlo zaščitni postopek z opazovalnim obdobjem šestih mesecev.

      14      To sodišče je s sodbo z dne 9. septembra 2009, potem ko je ugotovilo, da poravnava ni mogoča, in ker so obstajali dolgovi,
         zaradi katerih ni bilo mogoče nadaljevati dejavnosti, uvedlo stečajni postopek CELF in imenovalo stečajnega upravitelja.

      15      Glede na informacije, ki so bile Sodišču posredovane na ustni obravnavi, je CELF po izdaji te zadnje sodbe prenehala opravljati
         svojo dejavnost.

       Postopek pred predložitvenim sodiščem in vprašanji za predhodno odločanje
      16      Conseil d’État je obravnavalo pritožbi, ki sta ju vložila CELF in minister za kulturo in komunikacije zoper sodbo Cour administrative
         d’appel de Paris z dne 5. oktobra 2004, s katero je to na predlog SIDE odredilo, naj država izterja pomoči, izplačane CELF
         za obravnavanje majhnih naročil knjig, tujih knjigarn, v trimesečnem roku od vročitve sodbe, v nasprotnem primeru ji bo naložena
         denarna kazen 1000 EUR za vsak dan zamude.

      17      V okviru teh pritožb sta pritožnici zlasti zatrjevali, da bi moralo Cour administrative d’appel de Paris razsoditi, da je
         v tej zadevi okoliščina, da je Komisija pomoči razglasila za združljive s skupnim trgom, ovira za njihovo vračilo, ki načeloma
         izhaja iz nezakonitosti, povezane s tem, da je država članica izvajala ukrepe pomoči v nasprotju s členom 88(3) ES.

      18      S sodbo z dne 29. marca 2006 je Conseil d’État prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.   Prvič, ali člen 88 [ES] državi, katere pomoč podjetju ni zakonita, nezakonitost pa so ugotovila sodišča te države, ker ta
         pomoč ni bila predhodno priglašena […] [K]omisiji pod pogoji iz člena 88(3) ES, dopušča, da od gospodarskega subjekta, ki
         je bil njen prejemnik, ne zahteva vračila te pomoči, ker je Komisija, ki ji je zadevo predložil tretji, pomoč razglasila za
         združljivo s predpisi skupnega trga in tako dejansko zagotovila izključni nadzor, ki ga izvaja glede te združljivosti?

      2.     Drugič, če je ta obveznost povračila potrjena, ali je treba pri izračunu zneska, ki ga je treba povrniti, upoštevati obdobja,
         v katerih je […] [K]omisija zadevno pomoč razglasila za združljivo s predpisi skupnega trga, preden je [Sodišče prve stopnje]
         te odločbe razglasilo za nične?“

      19      V odgovor na to vprašanje je Sodišče s sodbo z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication
         (C-199/06, ZOdl., str. I‑469, v nadaljevanju: sodba CELF I) odločilo:

      „1.   Člen 88(3), zadnji stavek, ES je treba razlagati tako, da nacionalno sodišče ni dolžno naložiti vračila pomoči, ki je bila
         izvajana v nasprotju s to določbo, če je Komisija sprejela dokončno odločitev, da je navedena pomoč združljiva s skupnim trgom
         glede na člen 87 ES. V skladu s pravom Skupnosti mora prejemniku pomoči naložiti plačilo obresti za obdobje nezakonitosti.
         V okviru svojega nacionalnega prava lahko, če je to predvideno, poleg tega naloži vračilo nezakonite pomoči kljub pravici
         države članice, da pomoč kasneje ponovno izvaja. Prav tako lahko ugodi odškodninskim zahtevkom za škodo, ki je nastala zaradi
         nezakonitosti pomoči.

      2.     V postopku, kot je ta iz spora v glavni stvari, obveznost iz člena 88(3), zadnji stavek, ES, da se odpravi učinke nezakonitosti
         pomoči, zajema pri izračunu zneskov, ki jih mora plačati prejemnik, razen v izjemnih okoliščinah, tudi obdobje od sprejetja
         odločbe Komisije, s katero je bila ugotovljena združljivost te pomoči s skupnim trgom, do razglasitve ničnosti navedene odločbe
         s strani sodišča Skupnosti.“

      20      Na podlagi teh odgovorov je Conseil d’État s sodbo z dne 19. decembra 2008 ministru za kulturo in komunikacije naložil, naj
         zoper CELF začne postopek izterjave obresti od nezakonitih pomoči za ta obdobja:

      –        od leta 1980, ko je začela prejemati te pomoči, do datuma izdaje predložitvene odločbe;
      –        med datumom izdaje predložitvene odločbe in datumom, ko je bila dokončno ugotovljena združljivost teh pomoči s skupnim trgom
         ali ko je bilo dokončno odločeno o povračilu teh pomoči.

      21      Kar zadeva vprašanje povračila glavnice izplačanih pomoči, je menilo, da je rešitev spora odvisna od razlage prava Skupnosti
         zaradi nove razglasitve ničnosti z zgoraj navedeno sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 v zadevi SIDE proti Komisiji
         po sodbi CELF I.

      22      Conseil d’État je zato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.   Ali lahko nacionalno sodišče prekine odločanje o vprašanju obveznosti povračila državne pomoči, dokler Komisija […] z dokončno
         odločbo ne odloči o združljivosti pomoči s pravili skupnega trga, če je sodišče Skupnosti prvo odločbo Komisije, s katero
         je bila ta pomoč razglašena za združljivo, razglasilo za nično?

      2.     Ali lahko to, da je Komisija trikrat razglasila pomoč za združljivo s skupnim trgom, preden je Sodišče prve stopnje […] razglasilo
         te odločbe za nične, pomeni izjemno okoliščino, zaradi katere nacionalno sodišče lahko omeji obveznost povračila pomoči?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      23      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem sprašuje, ali lahko nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku
         za povračilo nezakonite državne pomoči, odloži sprejetje odločbe o tem zahtevku, dokler se Komisija ne izreče o združljivosti
         pomoči s skupnim trgom, potem ko je bila predhodna pozitivna odločba razglašena za nično.

      24      V točkah 61 in 63 sodbe CELF I je Sodišče poudarilo, da:

      –        na podlagi člena 231, prvi odstavek, ES razglasi Sodišče, če je tožba utemeljena, zadevni akt za ničen, tako da odločba o
         razglasitvi ničnosti povzroči retroaktivno odpravo sporne odločbe glede vseh zadevnih oseb;

      –        se z dnem razglasitve ničnosti pozitivne odločbe s strani sodišča Skupnosti šteje, da zadevne pomoči z nično odločbo niso
         bile razglašene za združljive s skupnim trgom.

      25      Iz tega izhaja, da je položaj, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, podoben tistemu, v katerem je nacionalnemu sodišču
         na podlagi člena 88(3) ES zadeva predložena v odločanje, medtem ko Komisija še ni sprejela odločitve o združljivosti pomoči,
         ki je predmet preverjanja.

      26      Poudariti je treba, da člen 88(3) ES nacionalnim sodiščem poverja nalogo, da varujejo pravice posameznikov do sprejetja dokončne
         odločitve Komisije, če državni organi morda ne spoštujejo prepovedi, določene s to določbo (sodba CELF I, točka 38).

      27      V zvezi s tem je Sodišče v sodbi z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi (C‑39/94, Recueil, str. I-3547, točke 44 in
         od 50 do 53) že odločilo, da:

      –        začetek postopka preverjanja s strani Komisije nacionalnih sodišč ne odveže njihove dolžnosti varovati pravice posameznikov
         pri kršitvah obveznosti v zvezi s predhodnim obveščanjem;

      –        kadar je verjetno, da bo pretekel določen čas, preden bo nacionalno sodišče dokončno odločilo, na primer kadar Komisijo zaprosi
         za pojasnilo v zvezi z razlago pojma državne pomoči, ki jo bo morda moralo podati, ali kadar Sodišču postavi vprašanje za
         predhodno odločanje, mora presoditi nujnost odreditve začasnih ukrepov zaradi varstva interesov strank.

      28      Sodišče je prav tako opozorilo na dolžnost nacionalnega sodišča, da ne odlaša s preverjanjem zahtevkov za zaščitne ukrepe.

      29      Podlaga člena 88(3), zadnji stavek, ES je namreč varovalni namen, in sicer da se zagotovi, da pomoč, ki ni združljiva s skupnim
         trgom, ne bo nikoli izvršena. S tako organiziranim preprečevanjem se poskuša doseči, da se bodo izvrševale samo pomoči, ki
         so združljive s skupnim trgom. Da bi se doseglo ta cilj, se izvedba načrta pomoči odloži, dokler ni z dokončno odločitvijo
         Komisije odpravljen dvom o združljivosti (sodba CELF I, točki 47 in 48).

      30      Cilj naloge nacionalnih sodišč je zato sprejetje ukrepov, primernih za odpravo nezakonitosti izvrševanja pomoči, da upravičenci
         – dokler ne bi bila sprejeta dokončna odločitev Komisije – ne bi še naprej prosto razpolagali s temi pomočmi.

      31      Odločba o prekinitvi postopka ima de facto enak učinek kot odločba o zavrnitvi zahtevka za zaščitne ukrepe. Pripelje namreč do tega, da pred sprejetjem odločbe Komisije
         ne sme biti izdana nobena odločba o utemeljenosti tega zahtevka. Pomeni, da ugodnost od pomoči med trajanjem prepovedi izvrševanja
         ostane veljavna, kar ni v skladu s ciljem samega člena 88(3) ES in tej določbi odvzame njen polni učinek.

      32      Glede na to nacionalno sodišče ne more prekiniti odločanja, ne da bi s tem členu 88(3) ES odvzelo njegov polni učinek in tako
         kršilo načelo učinkovitosti nacionalnih postopkov, ki jih je treba uporabiti.

      33      Razglasitev ničnosti prve pozitivne odločbe Komisije s strani sodišča Skupnosti ne more upravičiti drugačne rešitve, do katere
         bi lahko prišlo zaradi preudarka, da lahko Komisija pomoči v takem primeru pozneje znova razglasi za združljive s skupnim
         trgom.

      34      Cilj člena 88(3) ES namreč jasno izhaja iz razmišljanj, v skladu s katerimi do sprejetja nove odločbe Komisije ni mogoče domnevati
         pozitivne vsebine te odločbe.

      35      Obveznost sprejetja takojšnje odločbe o zahtevku za zaščitne ukrepe sodišču, ki odloča o zadevi, ne nalaga, da take ukrepe
         dejansko sprejme.

      36      Obveznost sprejetja zaščitnih ukrepov obstaja samo, kadar so izpolnjeni pogoji, ki take ukrepe upravičujejo, namreč kadar
         opredelitev državnih pomoči ni dvomljiva, kadar so pomoči pravkar izvrševane ali so bile izvršene in kadar niso ugotovljene
         nobene izjemne okoliščine, zaradi katerih bi bila zahteva po vračilu neprimerna. Če ti pogoji niso izpolnjeni, mora nacionalno
         sodišče zavrniti zahtevek.

      37      Kadar nacionalno sodišče odloča o zahtevku, lahko odredi vračilo pomoči skupaj z obrestmi ali na primer, kot je svetovala
         Komisija v točki 62 Obvestila 2009/C 85/01 o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih (UL 2009, C 85,
         str. 1), odredi prenos sredstev na zamrznjen račun, tako da prejemnik z njimi ne more več razpolagati, ne da bi to vplivalo
         na plačilo obresti za obdobje med predčasno izvedbo pomoči in njihovim vplačilom na zamrznjen račun.

      38      Nasprotno, obveznost „standstill“ iz člena 88(3) ES z zgolj obsodbo na plačilo obresti na zneske, ki so ostali na računih
         podjetij, na tej stopnji ne bi bila spoštovana. Nikakor ni nujno, da bi podjetje, ki je protipravno prejelo državno pomoč,
         lahko – če ne bi prejelo pomoči – pod običajnimi tržnimi pogoji prejelo posojilo v enakem znesku pri finančni instituciji
         in tako razpolagalo s tem zneskom pred sprejetjem odločbe Komisije.

      39      Končno, prva dolžnost nacionalnega sodišča je, da odloči pozitivno ali negativno.

      40      Glede na to je treba na prvo vprašanje torej odgovoriti, da nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku
         za povračilo nezakonite državne pomoči, ne sme odložiti sprejetja odločbe o tem zahtevku, dokler se Komisija ne izreče o združljivosti
         pomoči s skupnim trgom, potem ko je bila predhodna pozitivna odločba razglašena za nično.

       Drugo vprašanje
      41      Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali sprejetje treh odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč
         razglašena za združljivo s skupnim trgom in ki jih je sodišče Skupnosti razglasilo za nične, lahko pomeni izjemno okoliščino,
         na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč, če je bila ta izvršena ob kršitvi
         člena 88(3) ES.

      42      Spomniti je treba, da je Sodišče v sodbi CELF I pustilo odprto možnost upoštevati izjemne okoliščine pri preverjanju obsega
         obveznosti odpraviti nezakonitost pomoči, tudi kadar je ta obveznost omejena na plačilo obresti.

      43      V točki 65 navedene sodbe je Sodišče prejemniku nezakonito izvršene pomoči priznalo možnost, da se sklicuje na izjemne okoliščine,
         na podlagi katerih lahko legitimno utemelji svoje zaupanje v zakonitost te pomoči in tako nasprotuje njenemu vračilu.

      44      V tem smislu je odločilo ob upoštevanju položaja v postopku v glavni stvari, v katerem so bile že sprejete tri pozitivne odločbe
         Komisije, od katerih sta bile dve razglašeni za nični.

      45      Vendar je Sodišče v bistvu takoj poudarilo, da legitimno pričakovanje prejemnika pomoči ne more nastati zaradi pozitivne odločbe
         Komisije, prvič, kadar je bila ta odločba izpodbijana v rokih za tožbo in jo je Sodišče nato razglasilo za nično niti, drugič,
         dokler rok za vložitev tožbe ni potekel ali – v primeru tožbe – dokler se sodišče Skupnosti o tem dokončno ne izreče (sodba
         CELF I, točke od 66 do 68).

      46      Končno je Sodišče odločilo, da je bil odgovor na postavljeno vprašanje podan ob upoštevanju postopka, kot je ta iz spora o
         glavni stvari (sodba CELF I, točka 69).

      47      Ta utemeljitev bi tako lahko pomenila, da tri pozitivne odločbe, ki jim sledijo pravočasno vložene ničnostne tožbe, od katerih
         sta bili prvi dve utemeljeni, postopek v zvezi s tretjo pa še teče, ne pomenijo izjemne okoliščine.

      48      Besedilo drugega vprašanja, postavljenega v obravnavani zadevi, kaže na to, da predložitveno sodišče ravno nasprotno meni,
         da zaporedje treh pozitivnih odločb lahko pomeni izjemno okoliščino.

      49      V času razglasitve sodbe CELF I so bile tri pozitivne odločbe Komisije že sprejete.

      50      Pred izdajo druge sodbe predložitvenega sodišča je prišlo do enega samega novega dogodka, in sicer do razglasitve ničnosti
         tretje pozitivne odločbe z zgoraj navedeno sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 v zadevi SIDE proti Komisiji.

      51      Zaradi takega dogodka ne more nastati legitimno pričakovanje in ta dogodek ne more pomeniti izjemne okoliščine. Manj običajno
         zaporedje treh razglasitev ničnosti a priori pokaže na težavnost zadeve in zdi se – daleč od tega, da bi zaradi njega nastalo legitimno pričakovanje – da bi lahko upravičencu
         vzbudilo dvom o združljivosti sporne pomoči.

      52      Gotovo bi bilo mogoče sprejeti, da zaporedje treh tožb, ki pripelje do treh razglasitev ničnosti, predstavlja redek položaj.
         Take okoliščine pa so lahko kljub temu del normalnega delovanja pravosodnega sistema, ki pravnim subjektom, ki menijo, da
         trpijo zaradi posledic nezakonitosti pomoči, daje možnost, da vložijo tožbe za razglasitev ničnosti zaporednih odločb, ki
         so po njihovem mnenju vzrok za ta položaj.

      53      V položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, obstoj izjemne okoliščine prav tako ne more biti sprejet glede na načelo
         pravne varnosti, saj je Sodišče v bistvu že odločilo, da če Komisija dolgo časa ne sprejme odločbe o odobritvi pomoči in če
         rok za vložitev tožbe zoper odločbo ni potekel, prejemnik ne more biti prepričan o zakonitosti pomoči (glej sodbo z dne 29. aprila 2004
         v zadevi Italija proti Komisiji, C-91/01, Recueil, str. I-4355, točki 66 in 67).

      54      V položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, obstoj izjemne okoliščine navsezadnje ne more biti sprejet glede na
         načelo sorazmernosti. Odprava nezakonite pomoči z vračilom je namreč logična posledica ugotovitve njene nezakonitosti, tako
         da povračila te pomoči zaradi ponovne vzpostavitve prejšnjega stanja načeloma ni mogoče obravnavati kot ukrepa, ki je nesorazmeren
         glede na cilje določb Pogodbe ES, ki urejajo državne pomoči (glej zlasti sodbo z dne 29. aprila 2004 v zadevi Italija proti
         Komisiji, C‑298/00 P, Recueil, str. I‑4087, točka 75 in navedena sodna praksa).

      55      Na drugo vprašanje je treba torej odgovoriti, da sprejetje treh odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo
         s skupnim trgom in ki jih je sodišče Skupnosti razglasilo za nične, ne pomenijo izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče
         utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč, če je bila ta izvršena ob kršitvi člena 88(3) ES.

       Stroški
      56      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      1.      Nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku za povračilo nezakonite državne pomoči, ne sme odložiti
            sprejetja odločbe o tem zahtevku, dokler se Komisija Evropskih skupnosti ne izreče o združljivosti pomoči s skupnim trgom,
            potem ko je bila predhodna pozitivna odločba razglašena za nično.
      2.      Sprejetje treh odločb Komisije Evropskih skupnosti, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo s skupnim trgom in ki
            jih je sodišče Skupnosti razglasilo za nične, ne pomenijo izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev
            obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč, če je bila ta izvršena ob kršitvi člena 88(3) ES.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 29. januarja 1998. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Državne pomoči. # Zadeva C-280/95.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. junija 1985. # Henri de Compte proti Evropskemu parlamentu. # Javni uslužbenci - Disciplinski ukrepi. # Zadeva 141/84.


Sodba Sodišča z dne 21. maja 1980. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # "Sovrapprezzo". # Zadeva 73/79.


title: Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 7. junija 2012. # Meda Pharma GmbH & Co. KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Mednarodna registracija, ki jo določa Evropsko skupnost - Besedna znamka ALLERNIL - Prijava besedne znamke Skupnosti ALLERNIL - Prejšnja nacionalna besedna znamka ALLERGODIL - Relativni razlog za zavrnitev - Neobstoj verjetnosti zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Obrazložitev - Člen 75 Uredbe št. 207/2009. # Združeni zadevi T-492/09 in T-147/10.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 7. junija 2012 –Meda Pharma proti UUNT – Nycomed (ALLERNIL)
      (Združeni zadevi T-492/09 in T-147/10)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Mednarodna registracija, ki označuje Evropsko skupnost – Besedna znamka ALLERNIL – Prijava besedne znamke Skupnosti ALLERNIL – Prejšnja nacionalna besedna znamka ALLERGODIL – Relativni razlog za zavrnitev – Neobstoj verjetnosti zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 – Obrazložitev – Člen 75 Uredbe št. 207/2009“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točki 30 in 52.)
      Predmet

               Tožbi zoper odločbi četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 29. septembra 2009 (zadevi R 1386/2007-4 in R 697/2007-4), ki se
                  nanašata na postopek z ugovorom med družbama Meda Pharma GmbH & Co. KG in Nycomed GmbH.

            Izrek

                  1

                  	Tožbi se zavrneta.

                  2

                  	Družbi Meda Pharma GmbH & Co. KG se naloži plačilo stroškov v zadevah T-492/09 in T-147/10.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 17. junija 1993. # Monique Arauxo-Dumay proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva T-65/92.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 26. septembra 1990. # Gabriella Virgili-Schettini proti Evropskemu parlamentu. # Uradnik. # Zadeva T-139/89.


Sodba Sodišča z dne 17. novembra 1993. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-71/92.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 10. decembra 2008. # Compagnie des bateaux mouches SA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek za ugotovitev ničnosti - Besedna znamka Skupnosti BATEAUX MOUCHES - Absolutni razlogi za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člena 7(1)(b) in 51(1) Uredbe (ES) št. 40/94 - Neobstoj razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo - Člena 7(3) in 51(2) Uredbe (ES) št. 40/94. # Zadeva T-365/06.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 10. decembra 2008 – Bateaux mouches proti UUNT – Castanet (BATEAUX MOUCHES)
      (Zadeva T-365/06)
      „Znamka Skupnosti – Postopek za ugotovitev ničnosti – Besedna znamka Skupnosti BATEAUX MOUCHES – Absolutni razlogi za zavrnitev – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člena 7(1)(b) in 51(1) Uredbe (ES) št. 40/94 – Neobstoj razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo – Člena 7(3) in 51(2) Uredbe (ES) št. 40/94“
      Znamka Skupnosti – Odpoved, razveljavitev ali ničnost – Absolutni razlogi za ničnost (Uredba Sveta (ES) št. 40/94, člena 7(1)(b) in 51(1)(a)) (Glej točki 20 in 29.)
      Predmet

               Tožba, vložena zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 7. septembra 2006 (zadeva R 1172/2005‑1) v zvezi s postopkom
                  za ugotovitev ničnosti med Jeanom‑Noëlom Castanetom in Compagnie des bateaux mouches SA.

            Podatki o zadevi

               Znamka Skupnosti, ki je predmet zahteve za ugotovitev ničnosti:

               besedna znamka BATEAUX MOUCHES za storitve iz razredov 39, 41 in 42 – znamka Skupnosti št. 1336122

               Imetnik znamke Skupnosti:

               Compagnie des bateaux mouches SA

               Stranka, ki je vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti:

               Jean-Noël Castanet

               Odločba oddelka za izbris:

               zavrnitev zahteve za ugotovitev ničnosti

               Odločba odbora za pritožbe:

               razveljavitev odločbe oddelka za izbris

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Compagnie des bateaux mouches SA se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 8. novembra 2012. # Evropska komisija proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Promet - Razvoj železniškega prometa Skupnosti - Direktiva 2001/14/ES - Člena 6 od (2) do (5) in 11 - Železniške infrastrukturne zmogljivosti in uporabnine za železniško infrastrukturo - Nadzorni organ - Neopravljen prenos v predpisanem roku. # Zadeva C-528/10.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 17. oktobra 2013.#Iberdrola, SA in drugi proti Administración del Estado in drugi.#Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je vložilo Tribunal Supremo.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Zaščita ozonskega plašča – Sistem trgovanja s pravicami do emisij toplogrednih plinov v Skupnosti – Metoda dodelitve pravic – Brezplačna dodelitev pravic.#Združene zadeve C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 in C‑640/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 17. oktobra 2013 (
            *1
         )
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Zaščita ozonskega plašča — Sistem trgovanja s pravicami do emisij toplogrednih plinov v Skupnosti — Metoda dodelitve pravic — Brezplačna dodelitev pravic“
      V združenih zadevah C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 in C-640/11,
      katerih predmet so predlogi za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki jih je vložilo Tribunal Supremo (Španija) z odločbami z dne 19., 20., 24. in 28. oktobra 2011 ter 18. novembra 2011, ki so prispele na Sodišče 14., 21. in 25. novembra 2011 ter 2. in 14. decembra 2011, v postopkih

         Iberdrola SA,

         Gas Natural SDG SA,

      ob udeležbi

         Administración del Estado in drugi (C-566/11),

         Gas Natural SDG SA,

      ob udeležbi

         Endesa SA in drugi (C-567/11),

         Tarragona Power SL,

      ob udeležbi

         Gas Natural SDG SA in drugi (C-580/11),

         Gas Natural SDG SA,

         Bizcaia Energía SL,

      ob udeležbi

         Administración del Estado in drugi (C-591/11),

         Bahía de Bizcaia Electricidad SL,

      ob udeležbi

         Gas Natural SDG SA in drugi (C-620/11),
      in

         E.ON Generación SL in drugi (C-640/11),
      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, K. Lenaerts, podpredsednik Sodišča, v funkciji sodnika petega senata, A. Rosas, D. Šváby (poročevalec) in C. Vajda, sodniki,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. februarja 2013,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Iberdrola SA in Tarragona Power SL J. Folguera Crespo, L. Moscoso del Prado González in E. Peinado Iríbar, odvetniki,

               —

               za Gas Natural SDG SA Á. Martín-Rico Sanz, procuradora, skupaj z A. Moralesom Plazo in R. Espíno Martíjem, odvetnikoma,

               —

               za Endesa SA F. De Borja Acha Besga, J. J. Lavilla Rubira in M. Merola, odvetniki,

               —

               za Bizcaia Energía SL J. Briones Méndez, procurador, skupaj z J. Garcío Sanzem, odvetnikom,

               —

               za Bahía de Bizcaia Electricidad SL F. González Ruiz, procuradora, skupaj z J. Abrilom Martínezem, odvetnikom,

               —

               za E.ON Generación SL J. Gutiérrez Aceves, procuradora, skupaj z J. C. Hernanzom Junquerom, odvetnikom,

               —

               za špansko vlado S. Centeno Huerta, agentka,

               —

               za Evropsko komisijo L. Banciella, E. White in K. Mifsud-Bonnici, agenti,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 21. marca 2013
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago člena 10 Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631).

               2

               Ti predlogi so bili vloženi v okviru sporov med proizvajalci električne energije in Administración del Estado zaradi znižanja nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Direktiva 2003/87 v skladu z njeno uvodno izjavo 5 prispeva k učinkovitejšemu izpolnjevanju obveznosti zmanjšanja antropogenih emisij toplogrednih plinov, ki so jih Evropska skupnost in njene države članice sprejele v skladu z Odločbo Sveta 2002/358/ES z dne 25. aprila 2002 o odobritvi Kjotskega protokola k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja v imenu Evropske skupnosti in skupnega izpolnjevanja iz njega izhajajočih obveznosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 42, str. 24), prek učinkovitega evropskega trga s pravicami do emisije toplogrednih plinov (v nadaljevanju: pravice do emisije) in ob čim manjšem zmanjšanju gospodarskega razvoja in zaposlovanja.

               4

               V uvodni izjavi 7 Direktive 2003/87 je navedeno:
               „Potrebne so določbe Skupnosti o dodelitvi pravic v državah članicah za lažje ohranjanje celovitosti notranjega trga in preprečevanje izkrivljanja konkurence.“

               5

               V členu 1 te direktive je njen predmet opredeljen tako:
               „Ta direktiva vzpostavlja sistem trgovanja s pravicami do emisij […] v Skupnosti […], da bi pospešila zmanjšanje emisij toplogrednih plinov na stroškovno in ekonomsko učinkovit način.“

               6

               Člen 10 navedene direktive z naslovom „Metoda dodelitve“ določa:
               „Za triletno obdobje od 1. januarja 2005 države članice vsaj 95 % pravic dodelijo brezplačno. Za petletno obdobje od 1. januarja 2008 države članice vsaj 90 % pravic dodelijo brezplačno.“

               7

               V skladu s členom 12(1) te direktive so dodeljene pravice prenosljive in so lahko predmet trgovanja med osebami v Skupnosti ter, pod določenimi pogoji, med osebami v Skupnosti in tistimi v tretjih državah.

               8

               Člen 12(3) Direktive 2003/87 določa:
               „Države članice zagotovijo, da vsako leto najpozneje do 30. aprila upravljavec vsake naprave preda število pravic, ki je enako skupnim emisijam iz te naprave v predhodnem koledarskem letu, preverjenim v skladu s členom 15, in da se te pravice nato ukinejo.“

               9

               V Sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z dne 29. novembra 2006 o oceni nacionalnih načrtov razdelitve pravic za emisije toplogrednih plinov v drugem obdobju sistema EU za trgovanje z emisijami, ki spremljajo odločbe Komisije z dne 29. novembra 2006 o državnih načrtih dodelitve pravic Nemčije, Grčije, Irske, Latvije, Litve, Luksemburga, Malte, Slovaške, Švedske in Združenega kraljestva v skladu z Direktivo 2003/87 (COM(2006) 725 final), je navedeno:
               „Kot ugotavlja Skupina na visoki ravni za konkurenčnost, energijo in okolje, je domnevna nezadostna zrelost energetskih trgov razlog za premajhen konkurenčni pritisk za zmanjšanje prenosa rasti vrednosti pravic pri cenah električne energije in posledično za t. i. visoke nezaslužene dobičke proizvajalcev elektrike. Nadalje je Skupina priporočila, da naj države članice razmislijo o raznoliki dodelitvi pravic med sektorji v drugem obdobju […]“

               10

               V uvodnih izjavah 15 in 19 Direktive 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spremembi Direktive 2003/87/ES z namenom izboljšanja in razširitve sistema Skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov(UL L 140, str. 3) je navedeno:

                        „(15)

                        Gospodarstvo Skupnosti si mora med drugim dodatno prizadevati za to, da bo prenovljeni sistem Skupnosti deloval na najvišji možni ravni gospodarske učinkovitosti in pod popolnoma usklajenimi pogoji za dodelitev znotraj Skupnosti. Osnovno načelo za dodeljevanje pravic bi moralo biti prodajanje le-teh na dražbi, saj je ta sistem najpreprostejši in splošno velja za gospodarsko najbolj učinkovitega. S tem bi omejili tudi nepričakovane dobičke ter nove udeležence in gospodarstva z višjo rastjo od povprečne konkurenčno izenačili z obstoječimi napravami.

                  […]

                        (19)

                        Kot posledica tega bi morala prodaja vseh pravic na dražbi od leta 2013 postati pravilo za sektor proizvodnje električne energije, pri čemer se upošteva zmožnosti tega sektorja, da povečane stroške CO2 prenese drugam […]“

         Špansko pravo

               11

               Direktiva 2003/87 je bila prenesena z zakonom 1/2005 o ureditvi sistema za trgovanje z emisijami toplogrednih plinov (Ley 1/2005 por la que se establece un régimen para el comercio de derechos de emisión de gases de efecto invernadero) z dne 9. marca 2005 (BOE št. 59 z dne 10. marca 2005, str. 8405, v nadaljevanju: zakon 1/2005). Ta zakon vsakemu upravljavcu proizvodnega obrata, katerega toplotna moč presega 20 MW, nalaga obveznost, da do 30. aprila posameznega civilnega leta preda število pravic do emisije, ki je enako skupnim preverjenim emisijam toplogrednih plinov iz naprave v predhodnem koledarskem letu. Za predajo lahko upravljavci uporabijo tako pravice, ki so jim bile za posamezno napravo dodeljene z nacionalnim načrtom razdelitve, kot tiste, ki so jih pridobili na trgu pravic do emisij. Člen 16 zakona 1/2005 določa, da je dodelitev pravic z nacionalnim načrtom razdelitve „brezplačna“ za obdobje od leta 2005 do 2008.

               12

               Od sprejetja zakona 54/1997 o sektorju električne energije (Ley 54/1997 del Sector Eléctrico) z dne 27. novembra 1997 (BOE št. 285 z dne 28. novembra 1997, str. 35097), s katerim so bile prenesene evropske direktive o notranjem trgu električne energije, je dejavnost proizvodnje električne energije v Španiji odprta za vse gospodarske subjekte, ki izpolnjujejo tehnične in ekonomske zahteve.

               13

               Veleprodajni trg električne energije je organiziran v skladu z določbami tega zakona. Nadzoruje ga Compañía Operadora del Mercado de Electricidad SA, zasebni subjekt, ki je zadolžen za to, da povsem nepristransko zagotavlja preglednost trga in neodvisnost njegovih udeležencev. Trg deluje tako, da se povpraševanja po energiji za posamezno programsko obdobje primerjajo s ponudbami, prejetimi za enako obdobje. Energija se proda po ceni iz ponudbe zadnjega ponudnika, ki mora vstopiti v sistem, da je pokrito povpraševanje po električni energiji. Gre za trg z marginalno ceno, na katerem za vse proizvajalce, katerih ponudba je bila sprejeta, velja enaka, tako imenovana marginalna cena, ki je enaka ceni, ki jo je ponudil upravljavec zadnjega sprejetega proizvodnega obrata. Ta cena je določena na sečišču krivulj ponudbe in povpraševanja po energiji.

               14

               Španska vlada je leta 2006 s kraljevo uredbo določila ceno električne energije za potrošnike tako, da med drugim pokriva tudi ceno električne energije, določeno na dnevnem trgu. Ker poznejši kraljevi odloki niso v celoti upoštevali stroškov proizvodnje električne energije, kot so nastali na prostem trgu, je prišlo do naraščajočega tarifnega primanjkljaja.

               15

               Consejo de Ministros (svet ministrov) je 24. februarja 2006 sprejel kraljevo uredbo-zakon 3/2006 (Real Decreto-Ley 3/2006, BOE št. 50 z dne 28. februarja 2006, str. 8015, in popravek BOE št. 53 z dne 3. marca 2006, str. 8659, v nadaljevanju: kraljeva uredba-zakon 3/2006), ki je začela veljati 1. marca 2006 in katere glavni cilj je bil sprememba mehanizma, v skladu s katerim se v Španiji izvede izravnava prodajnih in nakupnih ponudb za električno energijo, ki so sočasno podane na dnevnem trgu in trgu za trgovanje znotraj dneva proizvodnje električne energije s strani gospodarskih subjektov, ki spadajo v isto skupino podjetij.

               16

               Člen 2 kraljeve uredbe-zakona 3/2006 z naslovom „Pravice do emisij toplogrednih plinov iz nacionalnega načrta razdelitve 2006-2007“ določa znižanje plačila za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, enak vrednosti pravic do emisij, ki so bile proizvajalcem električne energije brezplačno dodeljene v skladu z nacionalnim načrtom razdelitve pravic za leta od 2005 do 2007 za ustrezna obdobja.

               17

               Obrazložitveni memorandum navedene kraljeve uredbe-zakona to znižanje utemeljuje s tem, da so se proizvajalke električne energije odločile „vključiti vrednost [pravic do emisij] pri oblikovanju cene električne energije na veleprodajnem trgu“. Vsebuje še ta pojasnila:
               „Med drugim se želi z upoštevanjem vrednosti [pravic do emisij] pri oblikovanju cene električne energije na veleprodajnem trgu izravnati [to vključitev], z znižanjem nadomestil zadevnih proizvodnih obratov za ustrezne zneske. Poleg tega je veliko povečanje tarifnega primanjkljaja v preteklem letu 2006 povod za to, da se pri izračunu višine navedenega primanjkljaja odšteje vrednost pravic do emisij. Nevarnost visokih cen na trgu proizvodnje električne energije s svojimi neposrednimi in nepopravljivimi posledicami za končne potrošnike upravičuje nujno sprejetje izrednih ukrepov, ki jih vsebuje ta predpis.“

               18

               Ministro de Industria, Turismo y Comercio (minister za industrijo, turizem in trgovino) je na podlagi člena 2(3) kraljeve uredbe-zakona 3/2006 15. novembra 2007 sprejel ministrsko odredbo ITC/3315/2007, ki določa znižanje nadomestil za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, ki je enak vrednosti brezplačno dodeljenih pravic do emisij toplogrednih plinov, za leto 2006 (Orden ministerial ITC/3315/2007 sobre la regulación para el año 2006 de la minoración de la retribución de la actividad de producción de energía eléctrica en el importe equivalente al valor de los derechos de emisión de gases de efecto invernadero asignados gratuitamente, BOE št. 275 z dne 16. novembra 2007, str. 46991, v nadaljevanju: ministrska odredba ITC/3315/2007). V njeni preambuli je v zvezi s tem navedeno, da „[z]nesek znižanja nadomestila za proizvodne obrate ustreza dodatnim prihodkom, pridobljenim z vključitvijo vrednosti brezplačno pridobljenih pravic do emisij v prodajne ponudbe“.

         Spori o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               19

               Tožeče stranke v glavni stvari, podjetja za proizvodnjo električne energije v Španiji, so pri oddelku za upravni spor pri Audiencia Nacional vložile tožbe za razglasitev ničnosti ministrske odredbe ITC/3315/2007, pri čemer so zlasti zatrjevale, da je ta v nasprotju z Direktivo 2003/87, ker izničuje brezplačnost pravic do emisij.

               20

               Audiencia Nacional je te tožbe zavrnilo, saj je menilo, da ta odredba ne izničuje brezplačnosti pravic do emisij.

               21

               Tožeče stranke v glavni stvari so zoper te sodbe Audiencia Nacional vložile kasacijske pritožbe pri predložitvenem sodišču. Navedeno sodišče je izrazilo dvome glede pojma „brezplačna dodelitev“ iz Direktive 2003/87.

               22

               Po eni strani bi bilo mogoče šteti, da ta direktiva državam članicam ne onemogoča, da izključijo vpliv vrednosti pravic do emisij, ki so brezplačno dodeljene podjetjem, ki proizvajajo energijo, na cene električne energije na veleprodajnem trgu.

               23

               Po drugi strani bi ti ukrepi lahko izničili brezplačnost začetne dodelitve pravic do emisij in ogrozili cilj ureditve, uvedene z navedeno direktivo, to je zmanjšanje emisij toplogrednih plinov z mehanizmom ekonomske spodbude.

               24

               Tribunal Supremo je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje, ki je enako v zadevah C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 in C-640/11:
               „Ali je člen 10 Direktive [2003/87] mogoče razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalnih zakonodajnih ukrepov, kakršni so ti, ki so obravnavani v tem postopku in katerih cilj in učinek je znižanje nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, ki je enak vrednosti pravic do emisije […], brezplačno dodeljenih za ustrezno obdobje?“

               25

               Zadeve C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 in C-640/11 so bile s sklepom predsednika Sodišča z dne 18. januarja 2012 združene za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.

         Vprašanje za predhodno odločanje

               26

               Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 10 Direktive 2003/87 razlagati tako, da nasprotuje uporabi nacionalnih zakonodajnih ukrepov, kakršni so ti, ki so obravnavani v postopkih v glavni stvari, katerih cilj in učinek je znižanje nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, za katerega se je navedeno nadomestilo povečalo zaradi vključitve vrednosti brezplačno dodeljenih pravic do emisij, kot dodatnega stroška proizvodnje, v ceno iz prodajnih ponudb na veleprodajnem trgu električne energije.

               27

               Kot je razvidno iz besedila člena 10 te direktive, v skladu s katerim države članice za zadevno obdobje vsaj 95 % pravic do emisij dodelijo brezplačno, ta nasprotuje obremenitvi zaradi dodelitve pravic.

               28

               Vendar pa se ne ta člen 10 ne katera druga določba navedene direktive ne nanašata na uporabo pravic do emisij in ne omejujeta izrecno pravice držav članic do sprejetja ukrepov, ki bi lahko vplivali na ekonomske posledice uporabe pravic do emisij.

               29

               Torej države članice načeloma lahko sprejmejo ukrepe gospodarske politike, kot je nadzor nad cenami na trgih nekaterih bistvenih dobrin ali virov, s katerimi se vpliva na to, kako se vrednost pravic do emisij, ki so proizvajalcem dodeljene brezplačno, prenaša na potrošnike.

               30

               Vendar sprejetje takih ukrepov ne sme niti izničiti načela brezplačne dodelitve pravic do emisij niti ogroziti ciljev Direktive 2003/87.

               31

               Glede prvega vidika je treba poudariti, da pojem brezplačnosti iz člena 10 Direktive 2003/87 ne nasprotuje le neposredni določitvi cene za dodelitev pravic do emisij, temveč tudi poznejši obremenitvi zaradi dodelitve navedenih pravic.

               32

               Kot je razvidno iz uvodnih izjav kraljeve uredbe-zakona 3/2006 in ministrske odredbe ITC/3315/2007, je v tem primeru namen ureditve iz postopkov v glavni stvari preprečiti, da bi potrošnik nosil posledice vključitve vrednosti brezplačno dodeljenih pravic do emisij v cene iz ponudb za prodajo električne energije, danih na trgu.

               33

               Navedeni španski proizvajalci energije so namreč v cene iz svojih ponudb na veleprodajnem trgu električne energije vključili vrednost pravic do emisij, prav tako kot vse ostale stroške, povezane s proizvodnjo, čeprav so jim bile navedene pravice dodeljene brezplačno.

               34

               Kot je pojasnilo predložitveno sodišče, je taka praksa resda primerna z ekonomskega vidika, saj uporaba pravic do emisije, ki so bile dodeljene podjetju, zanj pomeni vključen strošek, imenovan „oportunitetni strošek“, ker se je to podjetje odpovedalo prihodkom, ki bi jih lahko prejelo s prodajo teh pravic na trgu pravic do emisij. Vendar navedena praksa v povezavi s sistemom določanja cen na trgu proizvodnje električne energije v Španiji privede do izjemnih dobičkov proizvajalcev električne energije.

               35

               Navesti je treba, da je dnevni trg proizvodnje električne energije v Španiji marginalni trg, na katerem vsi proizvajalci, katerih ponudbe so bile sprejete, dobijo enako ceno, in sicer ceno, ki jo je ponudil upravljavec zadnjega sprejetega proizvodnega obrata. Ker je bila ta marginalna cena v zadevnem obdobju določena s ponudbami upravljavcev plinskih elektrarn s kombiniranim ciklom, kar je tehnologija, upravičena do brezplačnih pravic do emisij, vključitev vrednosti pravic v izračun cene v teh ponudbah vpliva na cene električne energije na celotnem trgu.

               36

               Zato se zmanjšanje nadomestila iz ministrske odredbe ITC/3315/2007 ne nanaša samo na podjetja, ki so brezplačno prejela pravice do emisij, temveč tudi na elektrarne, ki pravic ne potrebujejo, kot so hidroelektrarne in jedrske elektrarne, saj je vključitev vrednosti pravic do emisij v stroškovno strukturo vplivala na ceno električne energije, ki velja za vse proizvajalce električne energije na veleprodajnem trgu električne energije v Španiji.

               37

               Poleg tega, kot je razvidno iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, ureditev iz postopkov v glavni stvari poleg količine dodeljenih pravic upošteva še druge dejavnike, zlasti vrsto in emisijski faktor elektrarne. Znižanje nadomestila za proizvodnjo električne energije, ki jo določa zadevna ureditev, se izračuna tako, da vpliva le na dodatek cene, ki izhaja iz vključitve oportunitetnih stroškov pravic. To potrjuje tudi okoliščina, da do obremenitve ne pride, če upravljavci elektrarn brezplačno dodeljene pravice prodajo na sekundarnem trgu.

               38

               Zadevna ureditev iz postopkov v glavni stvari tako ni namenjena naknadni naložitvi bremena zaradi dodelitve pravic do emisij, temveč ublažitvi učinkov izjemnih dobičkov, ki jih je povzročila brezplačna dodelitev pravic do emisij na španskem trgu.

               39

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, da brezplačna dodelitev pravic do emisij, določena v členu 10 Direktive 2003/87, ni bila namenjena priznavanju subvencij zadevnim proizvajalcem, temveč ublažitvi ekonomskega učinka takojšnje in enostranske uvedbe trga pravic do emisij s strani Evropske unije s preprečevanjem izgube konkurenčnosti nekaterih sektorjev proizvodnje, na katere se nanaša ta direktiva.

               40

               Kot pa je bilo navedeno v točki 9 te sodbe, konkurenčni pritisk ni bil dovolj močan, da bi se omejil prenos vrednosti pravic do emisij na cene električne energije, zaradi česar so proizvajalci električne energije ustvarili izjemne dobičke. Kot je razvidno iz uvodnih izjav 15 in 19 Direktive 2009/29, se med drugim zato, da se prepreči te izjemne dobičke, od leta 2013 vse pravice do emisij dodelijo s prodajo na dražbi.

               41

               Iz tega izhaja, da mehanizem brezplačne dodelitve pravic do emisij, uveden z Direktivo 2003/87, ne zahteva, da bi morali proizvajalci električne energije imeti možnost prenesti vrednost teh pravic na cene električne energije in s tem ustvariti izjemne dobičke.

               42

               Torej pojem brezplačnosti pravic iz člena 10 Direktive 2003/87 ne nasprotuje ureditvi, kot je ta v postopkih v glavni stvari, ki znižuje nadomestilo proizvajalcev električne energije, da bi se izravnali izjemni dobički, ki so posledica brezplačne dodelitve pravic do emisij, pod pogojem, da se – kot je navedeno v točki 30 te sodbe – ne ogrozi cilja te direktive.

               43

               V zvezi s tem drugim vidikom je treba opozoriti, da je glavni cilj Direktive 2003/87 bistveno zmanjšati emisije toplogrednih plinov. Ta cilj je treba doseči ob spoštovanju vrste podciljev in z določenimi sredstvi. Glavno sredstvo za to je sistem Unije za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov. Med drugimi podcilji, ki jim mora slediti ta sistem, je zlasti – kot je navedeno v uvodnih izjavah 5 in 7 te direktive – ohranitev gospodarskega razvoja in zaposlovanja ter celovitosti notranjega trga in pogojev konkurence (glej sodbo z dne 29. marca 2012 v zadevi Komisija proti Estoniji, C-505/09 P, točka 79).

               44

               Vprašanje, ki se postavlja v obravnavani zadevi, je torej zlasti, ali ureditev iz postopkov v glavni stvari z izravnavanjem izjemnih dobičkov, ki so posledica brezplačne dodelitve pravic, ne ogroža cilja ureditve, uvedene z Direktivo 2003/87 – to je zmanjšanje emisij – ki temelji na vključitvi okoljskih stroškov v izračun cen proizvodov.

               45

               Prvič, navesti je treba, da je bila brezplačna dodelitev pravic do emisij prehoden ukrep, namenjen preprečevanju izgube konkurenčnosti podjetij zaradi uvedbe sistema trgovanja s pravicami do emisij. Torej ne zadeva neposredno okoljskega cilja zmanjšanja emisij.

               46

               Drugič, opozoriti je treba, da se ureditev iz postopkov v glavni stvari ne nanaša na trg pravic do emisij, temveč na izjemne dobičke, ki so jih ustvarili vsi proizvajalci električne energije v Španiji zaradi vključitve vrednosti navedenih pravic v izračun cen iz ponudb, ki so bile zaradi marginalnosti tega trga upoštevane pri določitvi cene na veleprodajnem trgu električne energije.

               47

               Podjetja lahko namreč pravice do emisij, ki so jim bile brezplačno dodeljene, uporabijo za svojo dejavnost proizvodnje električne energije ali jih prodajo na trgu pravic do emisij, odvisno od njihove vrednosti na trgu in dobičkov, ki bi jih lahko s tem ustvarila.

               48

               Tretjič, ugotoviti je treba, da ureditev iz postopkov v glavni stvari ne ogroža okoljskega cilja Direktive 2003/87, to je pospeševanje zmanjšanja emisij.

               49

               Navedena direktiva je namreč po eni strani za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov uvedla sistem trgovanja s pravicami do emisij. Kot je določeno v členu 1 te direktive, so pogoji za pospeševanje zmanjšanja emisij stroškovno in ekonomsko učinkoviti, saj se lahko proizvajalec odloči, da bo vlagal v učinkovitejšo tehnologijo z manjšimi emisijami toplogrednih plinov, uporabil več pravic do emisij ali pa zmanjšal svojo proizvodnjo, pri čemer izbira ekonomsko najugodnejšo možnost. Ker pa se v skladu z ureditvijo iz postopkov v glavni stvari vrednost pravic do emisij lahko unovči s prodajo navedenih pravic, je očitno, da ta ureditev ne učinkuje tako, da bi proizvajalce električne energije odvrnila od zmanjšanja emisij toplogrednih plinov.

               50

               Po drugi strani so bili stroški emisij toplogrednih plinov vključeni v izračun cen iz ponudb proizvajalcev na veleprodajnem trgu električne energije. Ker pa višji stroški proizvodnje poslabšajo njihov položaj na tem trgu, so proizvajalci električne energije spodbujeni k zmanjšanju emisij, ki so povezane z njihovo dejavnostjo.

               51

               Nazadnje, zakon 1/2005 podjetjem, ki proizvajajo električno energijo, nalaga, da vsako leto predajo število pravic do emisije, ki je enako skupnim preverjenim emisijam iz naprave v predhodnem koledarskem letu, da se te pravice ukinejo v skladu s členom 12(3) Direktive 2003/87.

               52

               Vendar je več proizvajalcev v pisnih stališčih, predloženih Sodišču, zatrjevalo, da je zadevno znižanje nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije v postopkih v glavni stvari zasnovano tako, da odpravlja to spodbudo k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov.

               53

               Res je, da je iz odgovorov na pisna vprašanja Sodišča razvidno, da bi lahko formula za izračun tega znižanja, ki je določena v ministrski odredbi ITC/3315/2007, privedla do tega, da bi zmanjšanje emisij toplogrednih plinov določenega upravljavca elektrarne povzročilo povečanje zneska njegove obremenitve.

               54

               Vendar pa je španska vlada navedla, da ta dodatni strošek ne izniči dobička, ki nastane s sodelovanjem pri trgovanju s pravicami do emisij.

               55

               V zvezi s tem je treba navesti, da se k zmanjševanju emisij posamezne naprave spodbuja z dobičkom, ki ga je mogoče ustvariti z zmanjšanjem svojih potreb po pravicah do emisij, ki imajo svojo tržno vrednost, unovčljivo s prodajo, ne glede na to, ali so bile dodeljene brezplačno ali ne.

               56

               Sicer pa cilj zmanjšanja emisij toplogrednih plinov Direktive 2003/87 na stroškovno in ekonomsko učinkovit način ne zahteva, kot je bilo poudarjeno v točki 41 te sodbe, da bi podjetja prenesla vrednost brezplačno dodeljenih pravic do emisij na cene za potrošnike.

               57

               Poleg tega glede na to, da so na španskem trgu proizvodnje električne energije vsi proizvajalci plačani po enaki ceni in da končni potrošnik ne ve, s katero tehnologijo je pridobljena električna energija, ki jo troši in katere ceno določi država, delež stroškov, ki izhaja iz uporabe pravic do emisij, ki ga lahko proizvajalci električne energije prenesejo na cene, ne vpliva na zmanjševanje emisij.

               58

               Iz tega izhaja, da čeprav lahko obremenitev, ki znižuje nadomestilo za dejavnost proizvodnje električne energije, kakršna je ta, ki jo določa ureditev v postopkih v glavni stvari, zmanjša spodbudo za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov, pa je ne odpravlja popolnoma.

               59

               Iz vsega zgoraj navedenega je razvidno, da je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 10 Direktive 2003/87 razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalnih zakonodajnih ukrepov, kot so ti v postopkih v glavni stvari, katerih cilj in učinek je znižanje nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, za katerega se je navedeno nadomestilo povišalo zaradi vključitve vrednosti brezplačno dodeljenih pravic do emisij v ceno iz prodajnih ponudb na veleprodajnem trgu električne energije.

         Stroški

               60

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                     Člen 10 Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalnih zakonodajnih ukrepov, kot so ti v postopkih v glavni stvari, katerih cilj in učinek je znižanje nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, za katerega se je navedeno nadomestilo povišalo zaradi vključitve vrednosti brezplačno dodeljenih pravic do emisij v ceno iz prodajnih ponudb na veleprodajnem trgu električne energije.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: španščina.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 1. aprila 2004. # Commune de Braine-le-Château (C-53/02) in Michel Tillieut in drugi (C-217/02) proti Région wallonne, ob udeležbi BIFFA Waste Services SA in drugi. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Belgija. # Združeni zadevi C-53/02 in C-217/02.