title: Zadeva T-570/20: Sodba Splošnega sodišča z dne 26. januarja 2022 – Kedrion/EMA (Dostop do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Zbiranje in obdelava plazme – Glavna dokumentacija o plazmi – Zavrnitev dostopa – Izjema v zvezi z varstvom poslovnih interesov tretje stranke – Napačna določitev predmeta zahteve – Obveznost, da mora zavrnitve dostopa temeljiti na posebnih in konkretnih razlogih)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/35

      Sodba Splošnega sodišča z dne 26. januarja 2022 – Kedrion/EMA
      (Zadeva T-570/20) (1)

      (Dostop do dokumentov - Uredba (ES) št. 1049/2001 - Zbiranje in obdelava plazme - Glavna dokumentacija o plazmi - Zavrnitev dostopa - Izjema v zvezi z varstvom poslovnih interesov tretje stranke - Napačna določitev predmeta zahteve - Obveznost, da mora zavrnitve dostopa temeljiti na posebnih in konkretnih razlogih)
      (2022/C 119/46)
      Jezik postopka: italijanščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Kedrion SpA (Barga, Italija) (zastopnik: V. Salvatore, odvetnik)

         Tožena stranka: Evropska agencija za zdravila (zastopnika: S. Marino in C. Schultheiss, agenta)

         Intervenientki v podporo tožene stranke: Baxter AG (Dunaj, Avstrija), Baxter Manufacturing SpA (Cittaducale, Italija) (zastopniki: F. Borrás Pieri, odvetnik, A. Denoon, solicitor, in C. Thomas, barrister)

         Predmet

      Predlog, ki temelji na členu 263 PDEU, se nanaša ma razglasitev ničnosti odločbe EMA z dne 10. julija 2020, s katero je bil tožeči stranki zavrnjen dostop do seznama centrov za zbiranje in obdelavo krvi, ki se nahaja v glavni dokumentaciji o plazmi farmacevtske družbe Takeda.

         Izrek

                  1.

                  Odločba Evropske agencije za zdravila (EMA) z dne 10. julija 2020, s katero je bil družbi Kedrion SpA zavrnjen dostop do seznama centrov za zbiranje in obdelavo krvi, ki se nahaja v glavni dokumentaciji o plazmi farmacevtske družbe Takeda se razglasi za nično.

                  2.

                  Agenciji EMA se naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov, nastalih družbi Kedrion.

                  3.

                  Družbi Baxter AG in Baxter Manufacturing SpA nosita svoje stroške.

         (1)  UL C 371, 3.11.2020.


title: Zadeva T-586/20: Sodba Splošnega sodišča z dne 26. januarja 2022 – MN/Europol (Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Nepodaljšanje pogodbe, sklenjene za določen čas, za nedoločen čas – Očitna napaka pri presoji)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/36

      Sodba Splošnega sodišča z dne 26. januarja 2022 – MN/Europol
      (Zadeva T-586/20) (1)

      (Javni uslužbenci - Začasni uslužbenci - Nepodaljšanje pogodbe, sklenjene za določen čas, za nedoločen čas - Očitna napaka pri presoji)
      (2022/C 119/47)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: MN (zastopnik: S. Orlandi, odvetnik)

         Tožena stranka: Agencija Evropske unije za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (zastopniki: A. Nunzi, O. Sajin in C. Falmagne, agenti, skupaj z D. Waelbroeckom in A. Duron, odvetnikoma)

         Predmet

      Predlog na podlagi člena 270 PDEU za, prvič, razglasitev ničnosti sklepa Europola z dne 6. marca 2020, s katerim pogodba o delovnem razmerju tožeče stranke ni bila podaljšana za nedoločen čas, in drugič, zahtevek za povračilo nepremoženjske škode, ki naj bi ji zaradi tega nastala.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  MN se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 433, 14.12.2020.


title: Zadeva T-630/20: Sodba Splošnega sodišča z dne 12. januarja 2022 – MW/Parlament (Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Politična skupina – Odpoved – Izguba zaupanja – Psihično nadlegovanje – Očitna napaka pri presoji – Zloraba pooblastil – Odgovornost)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/36

      Sodba Splošnega sodišča z dne 12. januarja 2022 – MW/Parlament
      (Zadeva T-630/20) (1)

      (Javni uslužbenci - Začasni uslužbenci - Politična skupina - Odpoved - Izguba zaupanja - Psihično nadlegovanje - Očitna napaka pri presoji - Zloraba pooblastil - Odgovornost)
      (2022/C 119/48)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: MW (zastopnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvetnik)

         Tožena stranka: Evropski parlament (zastopnika: I. Lázaro Betancor in N. Scafarto, agenta)

         Predmet

      Predlog, ki temelji na členu 270 PDEU, se na eni strani nanaša na razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta z dne 11. decembra 2019 o odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožeče stranke kot začasnega uslužbenca iz naslova člena 2(c) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije in na drugi strani na povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi nastala tožeči stranki.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Osebi MW se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 9, 11.1.2021.


title: Zadeva T-647/20: Sodba Splošnega sodišča z dne 12. januarja 2022 – Verelst/Svet (Pravo institucij – Okrepljeno sodelovanje v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva – Uredba (EU) 2017/1939 – Imenovanje evropskih tožilcev Evropskega javnega tožilstva – Imenovanje enega od kandidatov, ki jih je predlagala Belgija – Pravila, ki se uporabljajo za imenovanje evropskih tožilcev)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/37

      Sodba Splošnega sodišča z dne 12. januarja 2022 – Verelst/Svet
      (Zadeva T-647/20) (1)

      (Pravo institucij - Okrepljeno sodelovanje v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva - Uredba (EU) 2017/1939 - Imenovanje evropskih tožilcev Evropskega javnega tožilstva - Imenovanje enega od kandidatov, ki jih je predlagala Belgija - Pravila, ki se uporabljajo za imenovanje evropskih tožilcev)
      (2022/C 119/49)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Jean-Michel Verelst (Éghezée, Belgija) (zastopnik: C. Molitor, odvetnik)

         Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopnik: K. Pleśniak, R. Meyer in K. Kouri, agenti)

         Intervenientka v podporo tožene stranke: Kraljevina Belgija (zastopniki: C. Pochet, M. Van Regemorter in M. Jacobs, agenti)

         Predmet

      Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa Sveta (EU) 2020/1117 z dne 27. julija 2020 o imenovanju evropskih tožilcev Evropskega javnega tožilstva (UL 2020, L 244, str. 18) v delu, v katerem je za evropskega tožilca Evropskega javnega tožilstva imenovan Yves van den Berge in zavrnjena prijava tožeče stranke.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Jean Michel Verelst nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil Svet Evropske unije.

                  3.

                  Kraljevina Belgija nosi svoje stroške.

         (1)  UL C 9, 11.1.2021.


title: Zadeva T-76/21: Sodba Splošnega sodišča z dne 19. januarja 2022 – Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann/EUIPO – Cirillo (POMODORO) (Znamka Evropske unije – Postopek za razveljavitev – Besedna znamka Evropske unije POMODORO – Resna in dejanska uporaba znamke – Člen 58(1)(a) Uredbe (EU) 2017/1001 – Izjava, v kateri so navedeni vzroki za pritožbo – Rok za vložitev – Člen 58(3) Delegirane uredbe (EU) 2018/625 – Dejstva ali dokazi, ki so prvič predloženi pred odborom za pritožbe – Člen 27(4) Delegirane uredbe (EU) 2018/625 – Dokaz o resni in dejanski uporabi)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/37

      Sodba Splošnega sodišča z dne 19. januarja 2022 – Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann/EUIPO – Cirillo (POMODORO)
      (Zadeva T-76/21) (1)

      (Znamka Evropske unije - Postopek za razveljavitev - Besedna znamka Evropske unije POMODORO - Resna in dejanska uporaba znamke - Člen 58(1)(a) Uredbe (EU) 2017/1001 - Izjava, v kateri so navedeni vzroki za pritožbo - Rok za vložitev - Člen 58(3) Delegirane uredbe (EU) 2018/625 - Dejstva ali dokazi, ki so prvič predloženi pred odborom za pritožbe - Člen 27(4) Delegirane uredbe (EU) 2018/625 - Dokaz o resni in dejanski uporabi)
      (2022/C 119/50)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann GbR (Tubingen, Nemčija) (zastopnik: H. Hillers, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnika: R. Raponi in V. Ruzek, agenta)

         Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe pri EUIPO: Francesco Cirillo (Berlin, Nemčija)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 30. novembra 2020 (zadeva R 715/2020-5) v zvezi s postopkom za razveljavitev med družbo Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann in F. Cirillom.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družba Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann GbR nosi svoje stroške in stroške Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) v postopku pred Splošnim sodiščem.

         (1)  UL C 110, 29.3.2021.


title: Zadeva T-99/21: Sodba Splošnega sodišča z dne 19. januarja 2022 – Construcciones Electromecánicas Sabero/EUIPO – Magdalenas de las Heras (Heras Bareche) (Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Evropske unije Heras Bareche – Prejšnja figurativna znamka Evropske unije MAGDALENAS DeLasHeras – Relativni razlog za zavrnitev – Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/38

      Sodba Splošnega sodišča z dne 19. januarja 2022 – Construcciones Electromecánicas Sabero/EUIPO – Magdalenas de las Heras (Heras Bareche)
      (Zadeva T-99/21) (1)

      (Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije Heras Bareche - Prejšnja figurativna znamka Evropske unije MAGDALENAS DeLasHeras - Relativni razlog za zavrnitev - Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2022/C 119/51)
      Jezik postopka: španščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Construcciones Electromecánicas Sabero, SL (Madrid, Španija) (zastopniki: I. Valdelomar Serrano, P. Román Maestre in D. Liern Cendrero, odvetniki)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: J. Crespo Carrillo, agent)

         Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe pri EUIPO: Magdalenas de las Heras, SA (Aranda de Duero, Španija)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 2. decembra 2020 (zadeva R 1019/2020-5) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Magdalenas de las Heras in Construcciones Electromecánicas Sabero.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Construcciones Electromecánicas Sabero, SL se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 138, 19.4.2021.


title: Zadeva T-717/21 R: Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 26. januarja 2022 – ICA Traffic/Komisija (Začasna odredba – Javna naročila – Dobava dezinfekcijskih robotov – Predlog za izdajo začasnih odredb – Neobstoj nujnosti)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/49

      Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 26. januarja 2022 – ICA Traffic/Komisija
      (Zadeva T-717/21 R)
      (Začasna odredba - Javna naročila - Dobava dezinfekcijskih robotov - Predlog za izdajo začasnih odredb - Neobstoj nujnosti)
      (2022/C 119/69)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranki

         Tožeča stranka: ICA Traffic GmbH (Dortmund, Nemčija) (zastopnika: S. Hertwig in C. Vogt, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: L. Mantl, B. Araujo Arce in M. Ilkova, agenti)

         Predmet

      Predlog na podlagi členov 278 in 279 PDEU, na eni strani, naj se Komisiji naloži, da ne nadaljuje z nabavo, najavljeno v svojem sporočilu za medije z dne 21. septembra 2021, in sicer nadaljnjih 100 dezinfekcijskih robotov na podlagi sklenitve ene od okvirnih pogodb, ki se nanaša na dobavo do 200 dezinfekcijskih robotov, in na drugi strani, za izdajo katere koli druge začasne odredbe, potrebne za to, da se ohrani nespremenjen položaj.

         Izrek

                  1.

                  Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

                  2.

                  Odločitev o stroških se pridrži.


title: Zadeva T-731/21 R: Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 24. januarja 2022 – Společnost pro eHealth databáze/Komisija (Začasna odredba – Sporazum o nepovratnih sredstvih, sklenjen v okviru okvirnega programa za inovacije in konkurenčnost (2007-2013) – Izterjava izplačanih zneskov – Predlog za odlog izvršitve – Neobstoj nujnosti)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/49

      Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 24. januarja 2022 – Společnost pro eHealth databáze/Komisija
      (Zadeva T-731/21 R)
      (Začasna odredba - Sporazum o nepovratnih sredstvih, sklenjen v okviru okvirnega programa za inovacije in konkurenčnost (2007-2013) - Izterjava izplačanih zneskov - Predlog za odlog izvršitve - Neobstoj nujnosti)
      (2022/C 119/70)
      Jezik postopka: češčina

         Stranki

         Tožeča stranka: Společnost pro eHealth databáze, a.s. (Praga, Češka republika) (zastopnik: P. Konečný, odvetnik)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: J. Estrada de Solà, B. Araujo Arce in J. Hradil, agenti)

         Predmet

      Predlog na podlagi členov 278 PDEU in 279 PDEU za odlog izvršitve Sklepa Komisije C(2021) 6597 final z dne 2. septembra 2021 o izterjavi od tožeče stranke zneska 861 263 EUR skupaj z zamudnimi obrestmi in zneskom za vsak dan zamude od 1. oktobra 2021.

         Izrek

                  1.

                  Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

                  2.

                  Odločitev o stroških se pridrži.


title: Zadeva T-14/22: Tožba, vložena 10. januarja 2022 – uwe JetStream/EUIPO (JET STREAM)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/50

      Tožba, vložena 10. januarja 2022 – uwe JetStream/EUIPO (JET STREAM)
      (Zadeva T-14/22)
      (2022/C 119/71)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranke

         Tožeča stranka: uwe JetStream GmbH (Schwäbisch Gmünd, Nemčija) (zastopnik: J. Schneider, odvetnica)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Zadevna sporna znamka: mednarodna registracija, v kateri je imenovana Evropska unija, besedne znamke JET STREAM – Prijava št. 20 809 111

         Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 9. novembra 2021 v zadevi R 1092/2021-4

         Tožbeni predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  razveljavi izpodbijano odločbo in prvostopenjsko odločbo Urada z dne 15. decembra 2020 in z dne 29. aprila 2021;

                  —

                  dovoli razširitev varstva za mednarodno registracijo št. 0809111 zaradi njene registracije v Evropski uniji;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov.

         Navajani tožbeni razlog

      Kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-29/22: Tožba, vložena 18. januarja 2022 – Polynt/ECHA

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/50

      Tožba, vložena 18. januarja 2022 – Polynt/ECHA
      (Zadeva T-29/22)
      (2022/C 119/72)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Polynt SpA (Scanzorosciate, Italija) (zastopnika: C. Mereu in S. Abdel-Qader, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska agencija za kemikalije

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  tožbo razglasi za dopustno in utemeljeno;

                  —

                  razglasi ničnost odločbe komisije za pritožbe pri ECHA z dne 9. novembra 2021 v zadevi A-009-2020;

                  —

                  razglasi – ali naloži ECHA, naj sprejme novo odločbo, s katero razglasi – da je tožeča stranka oproščena obveznosti, da ECHA zagotovi katere koli nadaljnje informacije, ker je prišlo do prenehanja proizvodnje zaradi višje sile; in

                  —

                  ECHA naloži plačilo stroškov tega postopka in stroškov, ki so tožeči stranki nastali v postopku pred komisijo za pritožbe, ter povračilo pristojbin, plačanih v tem postopku.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja šest tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: komisija za pritožbe je napačno uporabila pravo s tem, da je ugotovila, da tožeča stranka s prenehanjem proizvodnje snovi 1,3-diokso-2-benzofuran-5-karboksilna kislina z nonan-1-olom (številka ES 941-303-6) (v nadaljevanju: snov) zaradi višje sile ni oproščena obveznosti, da zagotovi informacije, zahtevane v prvotni odločbi o preverjanju skladnosti snovi.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: komisija za pritožbe je izkrivila evidentirane dokaze ter na podlagi tega (i) prišla do napačnega pravnega sklepa in (ii) od tožeče stranke zahtevala predložitev dokazov ob sklicevanju na neutemeljeno hipotezo.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: komisija za pritožbe je napačno razlagala in uporabila člena 42(1) in 50(2) Uredbe (ES) št. 1907/2006 (v nadaljevanju: Uredba REACH) (1).

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: komisija za pritožbe je napačno razlagala in uporabila člena 5 in 6 Uredbe REACH.

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: komisija za pritožbe je napačno ugotovila, da tožeči stranki z navodili, ki so na voljo na spletnem mestu ECHA v zvezi s posledicami prenehanja proizvodnje, niso bila dana natančna zagotovila in da ECHA ni kršila načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj.

                  6.

                  Šesti tožbeni razlog: komisija za pritožbe je napačno razlagala in uporabila načelo sorazmernosti in pravico do dobrega upravljanja.

         (1)  Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006 L 396, str. 1).


title: Zadeva T-30/22: Tožba, vložena 18. januarja 2022 – Sanoptis/EUIPO – Synoptis Pharma (SANOPTIS)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/51

      Tožba, vložena 18. januarja 2022 – Sanoptis/EUIPO – Synoptis Pharma (SANOPTIS)
      (Zadeva T-30/22)
      (2022/C 119/73)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Sanoptis Sàrl (Luxembourg, Luksemburg) (zastopnica: S. Rost, odvetnica)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: Synoptis Pharma sp. z o.o. (Varšava, Poljska)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka pred Splošnim sodiščem

         Sporna znamka: prijava besedne znamke Evropske unije SANOPTIS – prijava št. 17 934 770

         Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

         Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 18. novembra 2021 v zadevi R 850/2021-4

         Tožbeni predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  EUIPO nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke;

                  —

                  intervenientka nosi svoje stroške.

         Navajana tožbena razloga

                  —

                  Kršitev člena 94(1) Uredbe 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta, ker izpodbijana odločba ni obrazložena;

                  —

                  kršitev člena 8(1)(b) Uredbe 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-33/22: Tožba, vložena 19. januarja 2022 – Vallegre/EUIPO – Joseph Phelps Vineyards (PORTO INSÍGNIA)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/52

      Tožba, vložena 19. januarja 2022 – Vallegre/EUIPO – Joseph Phelps Vineyards (PORTO INSÍGNIA)
      (Zadeva T-33/22)
      (2022/C 119/74)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Vallegre, Vinhos do Porto, SA (Sabrosa, Portugalska) (zastopnika: E. Armero Lavie in G. Marín Raigal, odvetnika)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe: Joseph Phelps Vineyards LLC (St. Helena, Kalifornija, Združene države)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka pred Splošnim sodiščem

         Zadevna sporna znamka: prijava besedne znamke Evropske unije PORTO INSÍGNIA – zahteva za registracijo št. 16 393 688

         Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

         Izpodbijana odločba: odločba petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 26. oktobra 2021 v zadevi R 894/2021-5

         Predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  EUIPO in intervenientki naloži plačilo stroškov.

         Navajani tožbeni razlog

      Kršitev člena 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta zaradi napačne presoje nasprotujočih si znamk.


title: Zadeva T-35/22: Tožba, vložena 20. januarja 2022 – Kaminski/EUIPO – Polfarmex (SYRENA)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/53

      Tožba, vložena 20. januarja 2022 – Kaminski/EUIPO – Polfarmex (SYRENA)
      (Zadeva T-35/22)
      (2022/C 119/75)
      Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Arkadiusz Kaminski (Etobicoke, Ontario, Kanada) (zastopniki: W. Trybowski, E. Pijewska in M. Mazurek, odvetniki)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe: Polfarmex S.A. (Kutno, Poljska)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Imetnik sporne znamke: tožeča stranka pred Splošnim sodiščem

         Zadevna sporna znamka: besedna znamka Evropske unije SYRENA – znamka Evropske unije št. 9262 767

         Postopek pred EUIPO: postopek za razveljavitev

         Izpodbijana odločba: Odločba prvega odbora EUIPO za pritožbe z dne 26. oktobra 2021 v združenih zadevah R 1952/2020-1 in R 1953/2020-1

         Tožbeni predlogi

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  spremeni izpodbijano odločbo v delu, v katerem se nanaša na pritožbo v zadevi R 1952/2020-1, to je točke 2, 3, 4 in 6 izreka (izvedbeni del) izpodbijane odločbe, tako da: zavrne pritožbo v zadevi R 1952/2020-1, ugotovi, da besedna znamka „SYRENA“ (EUTM 9262 767) ostane registrirana za „avtomobile“ iz razreda 12 in družbi Polfarmex S.A. naloži, da nosi stroške tožeče stranke iz pritožbenega postopka v zadevi R 1952/2020-1;

                  —

                  naloži plačilo stroškov postopka uradu EUIPO in družbi Polfarmex;

            podredno:

                  —

                  razveljavi zgoraj navedeno izpodbijano odločbo, tj. v delu, v katerem je odbor za pritožbe zavrnil registracijo znamke „SYRENA“ (EUTM 9262 767) za „avtomobile“, razen za „dirkalne avtomobile“ iz razreda 12;

                  —

                  naloži plačilo stroškov postopka uradu EUIPO in družbi Polfarmex.

         Navajani tožbeni razlogi

                  —

                  Kršitev člena 72(6) Uredbe (EU) št. 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta;

                  —

                  Kršitev členov 18(1), 58(1)(a) in (2) Uredbe (EU) št. 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta;

                  —

                  Kršitev členov 18(1), 58(1)(a) in (2) ter 94(1) Uredbe (EU) št. 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-43/22: Tožba, vložena 21. januarja 2022 – Sanrio/EUIPO – Miroglio Fashion (SANRIO CHARACTERS)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/54

      Tožba, vložena 21. januarja 2022 – Sanrio/EUIPO – Miroglio Fashion (SANRIO CHARACTERS)
      (Zadeva T-43/22)
      (2022/C 119/76)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Sanrio Co. Ltd (Tokio, Japonska) (zastopnik: V. Schmitz-Fohrmann, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe: Miroglio Fashion Srl (Alba, Italija)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka pred Splošnim sodiščem

         Sporna znamka: prijava besedne znamke Evropske unije SANRIO CHARACTERS – prijava št. 12 565 974

         Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

         Izpodbijana odločba: odločba drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 16. novembra 2021 v zadevi R 2460/2020-2

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi v delu, v katerem je bilo z njo ugovoru ugodeno in prijava znamke Evropske unije št. 12 565 974 zavrnjena, in ugovor v celoti zavrne;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov.

         Navajani tožbeni razlog

                  —

                  Odbor za pritožbe je napačno celovito presodil verjetnost zmede med znamkama.


title: Zadeva T-44/22: Tožba, vložena 24. januarja 2022 – International Masis Tabak/EUIPO – Philip Morris Brands (Upodobitev zavojčka cigaret)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/54

      Tožba, vložena 24. januarja 2022 – International Masis Tabak/EUIPO – Philip Morris Brands (Upodobitev zavojčka cigaret)
      (Zadeva T-44/22)
      (2022/C 119/77)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: International Masis Tabak LLC (Masis, Armenija) (zastopnika: C. Bercial Arias in K. Dimidjian-Lecompte, odvetnika)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe: Philip Morris Brands Sàrl (Neuchâtel, Švica)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Imetnik sporne znamke: tožeča stranka pred Splošnim sodiščem

         Zadevna sporna znamka: mednarodna registracija, v aje imenovana Evropska unija, za figurativno znamko (Upodobitev zavojčka cigaret) – mednarodna registracija, v kateri je imenovana Evropska unija, št. 1434 506

         Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

         Izpodbijana odločba: odločba petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 15. novembra 2021 v zadevi R 261/2021-5

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  tožbi ugodi in izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  EUIPO in, po potrebi, intervenientki naloži plačilo stroškov, ki so nastali tožeči stranki pred Splošnim sodiščem.

         Navajani tožbeni razlog

                  —

                  Kršitev člena 8(5) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-51/22: Tožba, vložena 28. januarja 2022 – Santos/EUIPO (Oblika ožemalnika za citruse)

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/55

      Tožba, vložena 28. januarja 2022 – Santos/EUIPO (Oblika ožemalnika za citruse)
      (Zadeva T-51/22)
      (2022/C 119/78)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Santos (Vaulx-en-Velin, Francija) (zastopnica: C. Bey, odvetnica)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

         Podatki o postopku pred EUIPO

         Zadevna sporna znamka: Prijava tridimenzionalne znamke Evropske unije (Oblika ožemalnika za citruse) z zahtevanima barvama (rumena Pantone 1235C; zelena NCS S 3050-G50Y) – Zahteva za registracijo št. 18 005 754

         Izpodbijana odločba: odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 29. novembra 2021 v zadevi R 281/2020-1

         Tožbena predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano odločbo razveljavi;

                  —

                  EUIPO naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, ki so tožeči stranki nastali v postopku pred prvim odborom za pritožbe pri EUIPO.

         Navajana tožbena razloga

                  —

                  Kršitev člena 165(2) in (5) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta, člena 36 Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 in člena 7 Sklepa št. 2020-7 predsedstva odborov za pritožbe glede organizacije odborov;

                  —

                  kršitev člena 7 Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta.


title: Zadeva T-55/22: Tožba, vložena 23. januarja 2022 – Swords/Komisija in ECDC

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/56

      Tožba, vložena 23. januarja 2022 – Swords/Komisija in ECDC
      (Zadeva T-55/22)
      (2022/C 119/79)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Patrick Swords (Dublin, Irska) (zastopnik: G. M. Byrne, Barrister-at-law)

         Toženi stranki: Evropska komisija in Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  razglasi ničnost ocene tveganja ECDC z dne 24. novembra 2021, izjave ECDC z dne 24. novembra 2021, ocen ogroženosti ECDC z dne 26. novembra 2021 in 2. decembra 2021 ter ocene tveganja ECDC z dne 15. decembra 2021;

                  —

                  razglasi, da se sporočilo Komisije Parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z dne 1. decembra 2021 ter usklajeni pristop Komisije in Odbora za zdravstveno varnost z dne 10. decembra 2021 v skladu s členom 277 PDEU ne uporabita; in

                  —

                  toženima strankama naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: ECDC ni izpolnil bistvenih postopkovnih zahtev, vključno s tistimi iz svojih notranjih pravil in Kodeksa ravnanja za osebje. Zatrjuje se, da ECDC ni upošteval uveljavljene metodologije za oceno tveganj, da se ni uskladil z ustreznimi merili, vključno z merilom znanstvene odličnosti in neodvisnosti, in da ni izpolnil zakonskih obveznosti glede priprave in objave izpodbijanih aktov. Poleg tega se zatrjuje, da so izpodbijana poročila o oceni tveganja, katerih učinki so bili za ECDC predvidljivi in vnaprej gotovi glede na to, kako se institucije Unije in države članice na ta poročila zanašajo, zelo zavajajoča in da se z njimi sproža preplah.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: ECDC je kršil Pogodbi Unije, načelo pravne države in njene temeljne pravice s tem, da pri pripravi in objavi izpodbijanih aktov ni izpolnil svojih dolžnosti in obveznosti, določenih v Pogodbah Unije.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: ECDC je pri pripravi in objavi izpodbijanih aktov kršil temeljna načela prava Unije, vključno z načeli sorazmernosti, pravne varnosti in legitimnih pričakovanj, in temeljne pravice tožeče stranke.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: ECDC je zlorabil pooblastila.

                  5.

                  Tožeča stranka poleg tega v zvezi s sporočilom Komisije Parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z dne 1. decembra 2021 ter usklajenim pristopom Komisije in Odbora za zdravstveno varnost z dne 10. decembra 2021 navaja ugovor neuporabe v skladu s členom 277 PDEU. Zatrjuje se, da sta navedena akta, ker sta bila izdelana in objavljena na podlagi izpodbijanih ocen tveganja ECDC, postala neveljavna.


title: Zadeva T-57/22: Tožba, vložena 28. januarja 2022 – Madžarska/Komisija

text:
               14.3.2022

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 119/57

      Tožba, vložena 28. januarja 2022 – Madžarska/Komisija
      (Zadeva T-57/22)
      (2022/C 119/80)
      Jezik postopka: madžarščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Madžarska (zastopnika: M. Z. Fehér in G. Koós, agenta)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2021/2020 z dne 17. novembra 2021 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (1) razglasi za ničen v delu, ki se nanaša na Madžarsko in v katerem je zaradi pomanjkljivosti pri delovanju ključnih kontrol „Pregledi za določitev dostopa do zahtevane pomoči“ in „Pravilen izračun pomoči, vključno z upravnimi znižanji in kaznimi“ iz financiranja Unije izključena finančna podpora, določena za proračunski leti 2018 in 2019, in

                  —

                  Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Po mnenju madžarske vlade Madžarska ni kršila določb o pregledih za določitev dostopa do zahtevane pomoči in vrednost tržne proizvodnje posameznih organizacij proizvajalcev ni bila izračunana nepravilno. Praksa, ki ji je sledila Madžarska, ustreza predpisom iz člena 42 in člena 50(7) Uredbe 543/2011 (2). Pomanjkljivosti ni mogoče ugotoviti niti glede pregleda upravičenosti operativnih programov, madžarski organ je ravnal v skladu s členom 104(2) Uredbe 543/2011.
      Madžarska je izvedla primerne korekcijske ukrepe v zvezi z ugotovitvami glede pomanjkljivosti pri drugi ključni kontroli („pravilen izračun pomoči, vključno z upravnimi znižanji in kaznimi“), zato uporaba finančne korekcije glede odhodkov v zvezi s proračunskima letoma 2018 in 2019 ni utemeljena.

         (1)  UL 2021, L 413., str. 10.

         (2)  Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (UL 2011, L 157., str 1).


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 15. januarja 1998. # Quelle Schickedanz AG und Co. proti Oberfinanzdirektion Frankfurt am Main. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hessisches Finanzgericht, Kassel - Nemčija. # Skupna carinska tarifa. # Zadeva C-80/96.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 4. junija 2009. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2006/100/ES - Neopravljen prenos v predpisanem roku. # Zadeva C-427/08.

text:
      Sodba Sodišča (peti senat) z dne 4. junija 2009 – Komisija proti Grčiji
      (Zadeva C‑427/08)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2006/100/ES – Neopravljen prenos v predpisanem roku“
      1.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku
            roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)
      2.                     Prosto gibanje oseb – Prilagoditev sekundarne zakonodaje zaradi pristopa Bolgarije in Romunije – Neopravljen prenos v predpisanih
            rokih – Nedopustnost (člen 226 ES; Direktiva Sveta 2006/100/ES, člen 2) (Glej točki 10, 11 in izrek.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje določb, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2006/100/ES z dne 20. novembra
                  2006 o prilagoditvi nekaterih direktiv na področju prostega gibanja oseb zaradi pristopa Bolgarije in Romunije (UL L 363,
                  str. 141), v predvidenem roku.

            Izrek

                  1)

                  	Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo
                     Sveta 2006/100/ES z dne 20. novembra 2006 o prilagoditvi nekaterih direktiv na področju prostega gibanja oseb zaradi pristopa
                     Bolgarije in Romunije, ni izpolnila obveznosti iz člena 2 te direktive.

                  2)

                  	Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.


Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 31. januarja 2013. # K2 Sports Europe GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti SPORT - Prejšnja nacionalna in mednarodna besedna znamka K2 SPORTS - Relativni razlog za zavrnitev - Neobstoj podobnosti znakov - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-54/12.


Sodba Sodišča z dne 16. maja 2000. # Kraljevina Belgija proti Kraljevini Španiji. # Zadeva C-388/95.


title: SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat) z dne 20. junija 2012.#Alma Yael Cristina proti Evropski komisiji.#Javni uslužbenci – Javni natečaj – Odločba natečajne komisije o nepripustitvi k ocenjevalnim preizkusom – Pravna sredstva – Tožba, vložena brez čakanja na odločitev o upravni pritožbi – Dopustnost – Posebni pogoji za pripustitev k natečaju – Zahtevane poklicne izkušnje.#Zadeva F‑66/11.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat)
      z dne 20. junija 2012(*)

      „Javni uslužbenci – Javni natečaj – Odločba natečajne komisije o nepripustitvi k ocenjevalnim preizkusom – Pravna sredstva – Tožba, vložena brez čakanja na odločitev o upravni pritožbi – Dopustnost – Posebni pogoji za pripustitev k natečaju – Zahtevane poklicne izkušnje“
      V zadevi F‑66/11,
      zaradi tožbe, vložene na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE na podlagi njenega člena 106a,
      Alma Yael Cristina, stanujoča v Bruslju (Belgija), ki jo zastopajo S. Rodrigues, A. Blot in C. Bernard-Glanz, odvetniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala B. Eggers in P. Pecho, nato B. Eggers, agenta,

      tožena stranka,
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (tretji senat),
      v sestavi S. Van Raepenbusch, predsednik, R. Barents in K. Bradley (poročevalec), sodniki,
      sodna tajnica: X. Lopez Bancalari, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 29. februarja 2012,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        A. Y. Cristina je v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence 12. julija 2011 vložila to tožbo, s katero predlaga razglasitev
         ničnosti odločbe natečajne komisije javnega natečaja EPSO/AST/111/10, s katero se je ne pripusti k ocenjevalnim preizkusom
         navedenega natečaja, na eni strani in naložitev Evropski komisiji, naj povrne škodo, ki naj bi jo utrpela zaradi te odločbe,
         na drugi strani.

       Pravni okvir
      2        Člen 90(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) določa:

      „Vsaka oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, lahko pri organu za imenovanja vloži pritožbo zoper akt, ki je imel
         zanjo negativne posledice, ne glede na to, ali je omenjeni organ sprejel odločitev ali pa ni sprejel nobenega od ukrepov,
         predpisanih v Kadrovskih predpisih. Pritožbo je treba vložiti v treh mesecih. […]“

      3        Člen 91(2) Kadrovskih predpisov določa:

      „Pritožba na Sodišče Evropske unije je mogoča le, če:
      –        je bila najprej vložena pritožba pri organu za imenovanja na podlagi člena 90(2) v roku, določenem v istem členu, in
      –        je bila pritožba zavrnjena z izrecno odločitvijo ali z molkom organa.“
      4        Člen 2 Priloge III h Kadrovskim predpisom v zvezi s postopkom natečaja iz člena 29 Kadrovskih predpisov določa:

      „Kandidati izpolnijo obrazec, ki ga predpiše organ za imenovanja.
      Lahko se zahteva, da predložijo dodatne dokumente ali podatke.“
      5        Evropski urad za izbor osebja (EPSO) je 17. novembra 2010 v Uradnem listu Evropske unije objavil obvestilo o javnem natečaju EPSO/AST/111/10 za oblikovanje rezervnega seznama za zaposlitev asistentov z nazivom AST 1
         za opravljanje tajniških nalog (UL C 312 A, str. 1, v nadaljevanju: obvestilo o natečaju).

      6        Oddelek II obvestila o natečaju, naslovljen „Vrsta nalog“, je določal:

      „Vrsta in pomembnost nalog, ki jih je treba opravljati, zajema ta opravila:
      –      organizacija in koordinacija sestankov, vključno s pripravo spisov in delovnih dokumentov,
      –      sprejem in filtriranje telefonskih klicev ter odgovarjanje nanje, obdelava dopisovanja in dajanje splošnih informacij klicateljem,
      –      upravljanje [elektronskih] poštnih predalov in namenskih poštnih predalov,
      –      upravljanje urnikov, nadzor nad časovnim razporedom in skrb za spoštovanje rokov,
      –      splošna administrativna podpora, zlasti v zvezi z upravljanjem dokumentov (prejem, obdelava, spremljanje ter razvrstitev dokumentov
         in pošte),

      –      priprava in vodenje službenih poti; vodenje odsotnosti,
      –      predložitev in preverjanje dokumentov (priprava strani, oblikovanje, preglednice),
      –      pisanje osnutkov sporočil, dopisov in zapisnikov (na tajniški ravni),
      –      druga tajniška dela v zvezi z upravljanjem spisov in zbiranjem informacij, zlasti z uporabo informacijske tehnologije,
      –      v prevajalskih službah: sprejem, upravljanje in obdelava zahtev za prevajanje, zlasti priprava, obdelava in dokončanje dokumentov,
         v glavnem z uporabo programa za prevajanje, vnašanje in posodabljanje prevajalskih pomnilnikov, tipkanje, priprava strani
         in oblikovanje.

      […]“
      7        Med posebnimi pogoji za pripustitev, opredeljenimi v točki 2 oddelka III obvestila o natečaju, je bilo v zvezi z diplomo določeno,
         da morajo imeti kandidati z diplomo potrjeno višješolsko izobrazbo, neposredno povezano z navedenim področjem (točka III.2.1.(a)),
         ali z diplomo potrjeno srednješolsko izobrazbo, ki omogoča vpis na višješolsko izobraževanje, in najmanj tri leta delovnih
         izkušenj, neposredno povezanih z navedenim področjem (točka III.2.1.(b)).

      8        V oddelku IV, točka 1, obvestila o natečaju je bilo navedeno, da bodo na pristopne teste povabljeni samo kandidati, ki bodo
         ob elektronski prijavi izpolnjevali splošne in posebne pogoje iz oddelka III obvestila o natečaju.

      9        V oddelku V, točka 1, obvestila o natečaju je bilo navedeno, da na ocenjevalne preizkuse ne bodo povabljeni samo kandidati,
         ki so dosegli eno najvišjih ocen in najmanjše število točk za zadovoljivo oceno pri pristopnih testih, ampak tudi tisti, ki
         so na podlagi navedb ob elektronski prijavi izpolnjevali splošne in posebne pogoje iz oddelka III obvestila o natečaju.

      10      V isti določbi je bilo natančno navedeno, da se pripustitev k ocenjevalnim preizkusom potrdi s pridržkom poznejše preveritve
         dokazil, priloženih spisu posameznega kandidata.

      11      V oddelku VII, točka 2, obvestila o natečaju je bilo navedeno, da bodo kandidati pozvani, naj predložijo popolno prijavno
         dokumentacijo (podpisan obrazec za elektronsko prijavo in dokazila).

      12      V obvestilu o natečaju je bilo v okvirju in v mastnem tisku v uvodu zapisano tudi to:

      „Kandidati morajo pred prijavo obvezno prebrati Navodila [za javne natečaje], ki so objavljena v Uradnem listu […] C 184 A
         z dne 8. julija 2010 in na spletišču urada EPSO.

      Navodila so sestavni del razpisa natečaja ter pomagajo kandidatom razumeti pravila v zvezi z natečajnim postopkom in pogoji
         za prijavo.“

      13      V Navodilih za javne natečaje je v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja (UL 2010, C 184 A, str. 1, v nadaljevanju:
         navodila za kandidate), v točki 6.3 z naslovom „Pravna sredstva“ določeno:

      „Na vseh stopnjah natečajnega postopka lahko, če menite, da urad EPSO ali komisija nista ustrezno ravnala ali nista upoštevala:
      –      določb, ki urejajo natečajni postopek, ali
      –      določb natečaja,
      in da ste zaradi tega oškodovani, uporabite naslednja sredstva:
      –      vložite upravno pritožbo na podlagi člena 90(2) kadrovskih predpisov […],
      ki jo je treba poslati po pošti na naslov:
      European Personnel Selection Office (EPSO)
      […]
      ali prek kontaktne strani na spletišču urada EPSO.
      V zadevo pisma vključite:
      –      številko natečaja,
      –      številko kandidata,
      –      navedbo ‚réclamation article 90, §2‘, ‚complaint article 90 §2‘ ali ‚Beschwerde Artikel 90, Absatz 2‘(po izbiri),
      –      zadevno stopnjo […] natečaja.
      Želimo vas opozoriti na veliko svobodo, ki jo ima natečajna komisija pri presojanju.
      Ni torej smiselno vložiti pritožbe proti odločitvi komisije, ki odloča neodvisno in katere odločitve direktor urada EPSO ne
         more spremeniti. Natečajne komisije imajo pri presoji namreč veliko svobode, ki je predmet kontrol samo v primeru očitne kršitve
         pravil o delu komisije. V slednjem primeru je mogoče odločitev natečajne komisije izpodbijati neposredno pred sodišči Evropske
         unije, ne da bi bila pred tem vložena pritožba v smislu člena 90(2) kadrovskih predpisov:

      –      vložite pravno sredstvo na podlagi člena 270 [PDEU] in člena 91 kadrovskih predpisov pri Sodišču za uslužbence Evropske unije:
      European Union Civil Service Tribunal
      […]
      Pritožbe, ki se bodo nanašale na napako pri ocenjevanju glede splošnih sprejemnih pogojev, ki jih natečajna komisija ne more
         odpraviti, ne bodo dopustne pred Sodiščem za uslužbence, če pred tem ni bila vložena upravna pritožba na podlagi člena 90(2)
         kadrovskih predpisov, in sicer na način, opisan pod to točko.

      Postopek za vložitev pravnega sredstva lahko preverite na spletišču Sodišča za uslužbence Evropske unije […].
      Roki [iz kadrovskih predpisov] za ti dve vrsti postopkov začnejo teči od prejema obvestila o odločitvi v vašo škodo.“
       Dejansko stanje
      14      Tožeča stranka se je 18. novembra 2010 prijavila na javni natečaj EPSO/AST/111/10 (v nadaljevanju: natečaj) tako, da je izpolnila
         ustrezen elektronski obrazec.

      15      Urad EPSO je 17. marca 2011 tožečo stranko obvestil, da je uspešno opravila pristopne teste.

      16      Vendar je urad EPSO 7. aprila 2011 tožeči stranki po pošti sporočil, da je natečajna komisija po pregledu njenega prijavnega
         obrazca odločila, da ji ne dovoli sodelovanja pri ocenjevalnih preizkusih, ker je menila, da ne izpolnjuje posebnih pogojev
         za pripustitev k natečaju.

      17      Tožeča stranka je izključitev iz natečaja izpodbijala v dveh elektronskih sporočilih z dne 7. oziroma 8. aprila 2011.

      18      Urad EPSO je tožeči stranki odgovoril z dopisom z dne 6. junija 2011 in navedel, da je natečajna komisija ponovno pregledala
         njen spis, vendar vztraja pri odločitvi, da ji ne dovoli sodelovati pri ocenjevalnih preizkusih. Po mnenju natečajne komisije
         namreč diploma tožeče stranke ni povezana s področjem natečaja, zato bi morala tožeča stranka imeti vsaj tri leta delovnih
         izkušenj, neposredno povezanih z vrsto nalog na prostem delovnem mestu. Ker v prijavnem obrazcu ni navedla ničesar v zvezi
         s svojimi delovnimi izkušnjami kot tajnica, natečajna komisija ni mogla sklepati, da izpolnjuje pogoj v zvezi s poklicnimi
         izkušnjami.

      19      Tožeča stranka je uradu EPSO v elektronski pošti z dne 9. junija 2011 odgovorila, da v dopisu z dne 6. junija 2011 ni nobenega
         koristnega odgovora, in zahtevala, naj se ji – ker po njenem mnenju izpolnjuje vsa zahtevana merila – dovoli sodelovanje pri
         nadaljnjih natečajnih preizkusih. Na to elektronsko pošto ni bilo odgovora.

      20      Tožeča stranka je 11. julija 2011 zoper odločitev natečajne komisije, da je ne pripusti k ocenjevalnim preizkusom, vložila
         „preventivno“ pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov, naslednji dan, 12. julija 2011, pa je vložila tožbo pri
         Sodišču za uslužbence.

      21      Tožeča stranka je Sodišče za uslužbence na obravnavi obvestila, da je organ, pristojen za imenovanja (v nadaljevanju: OPI),
         11. oktobra 2011 pritožbo zavrnil in da tožbe zoper to odločitev ni vložila.

       Predlogi strank in postopek
      22      Tožeča stranka Sodišču za uslužbence predlaga:

      1. primarno:
      –        naj razglasi za nično odločbo, sprejeto 7. aprila 2011, s katero je bila tožeči stranki zavrnjena pravica sodelovati pri ocenjevalnih
         preizkusih natečaja;

      –        naj na podlagi tega ugotovi, da je treba tožečo stranko ponovno vključiti v postopek zaposlovanja, ki je bil uveden z navedenim
         natečajem, po potrebi z izvedbo novih ocenjevalnih preizkusov;

      2. podredno, če primarnemu predlogu ne bo ugodeno, naj kljub temu toženi stranki naloži plačilo zneska za povrnitev premoženjske
         škode, začasno in ex aequo et bono določenega na 20.000 EUR ter povečanega za zamudne obresti po zakoniti obrestni meri, ki tečejo od sodbe, ki bo izrečena;

      3. naj toženi stranki vsekakor naloži plačilo zneska za povrnitev nepremoženjske škode, začasno in ex  aequo et bono določenega na 20.000 EUR ter povečanega za zamudne obresti po zakoniti obrestni meri, ki tečejo od sodbe, ki bo izrečena;

      4. naj toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov.
      23      Komisija Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        tožbo zavrne;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
      24      Sodišče za uslužbence je z dopisoma z dne 21. oktobra 2011 in 30. januarja 2012 stranki pozvalo, naj odgovorita na ukrepe
         procesnega vodstva. Stranki sta na zahteve Sodišča za uslužbence odgovorili v roku.

      25      Obravnavana zadeva je bila s sklepom predsednika tretjega senata Sodišča za uslužbence 26. januarja 2012 zaradi ustnega postopka
         združena z zadevo Cristina proti Komisiji, vpisano pod opravilno številko F‑83/11.

       Predmet spora in dopustnost drugega dela primarnega predloga
      26      Prvič, čeprav tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti prvotne odločbe natečajne komisije, o kateri je bila uradno obveščena
         z dopisom urada EPSO z dne 7. aprila 2011, je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso ugotoviti, da je edini akt, ki posega
         v položaj tožeče stranke, odločba natečajne komisije, sprejeta po ponovni preučitvi, o kateri jo je urad EPSO uradno obvestil
         z dopisom z dne 6. junija 2011 in v skladu s katero tožeča stranka ni pripuščena k ocenjevalnim preizkusom (glej zlasti sodbo
         Sodišča za uslužbence z dne 4. februarja 2010 v zadevi Wiame proti Komisiji, F‑15/08, točka 20), in da je zato treba šteti,
         da je tožeča stranka svoj predlog za razglasitev ničnosti vložila zoper to odločbo (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).

      27      Drugič, Sodišče za uslužbence ugotavlja, da se z drugim delom primarnega tožbenega predloga v bistvu od uprave zahteva, da
         tožečo stranko ponovno vključi v postopek zaposlovanja na podlagi natečaja.

      28      V skladu z ustaljeno sodno prakso pa sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti institucijam Unije ne more naložiti ravnanja
         ali ravnanja zadnjih nadomestiti (sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. aprila 2005 v zadevi Christensen proti Komisiji, T‑336/02,
         točka 17, in sodba Sodišča za uslužbence z dne 23. novembra 2010 v zadevi Bartha proti Komisiji, F‑50/08, točka 50).

      29      Ta del predloga je treba zato zavreči kot nedopusten.

       Dopustnost tožbe
       Trditve strank
      30      Komisija v odgovoru na tožbo izrecno priznava, da „imajo kandidati na natečaju pravico vložiti tožbo pri [sodišču Unije] brez
         predhodne pritožbe, če izpodbijajo odločbo [natečajne] komisije“. Kljub temu pa meni, da je obravnavana tožba očitno nedopustna,
         ker pred njo v skladu s členom 91(2) Kadrovskih predpisov ni bila vložena pritožba, ki bi bila zavrnjena z izrecno odločitvijo
         ali z molkom organa.

      31      Komisija ugotavlja, da čeprav kandidat dejansko lahko odločbo natečajne komisije predloži neposredno v obravnavo sodišču,
         pa v skladu s sodno prakso, če je bila pritožba vložena, rok za tožbo v skladu s členom 91 Kadrovskih predpisov začne teči
         na dan uradnega obvestila o odločitvi, sprejeti kot odgovor na pritožbo, dopustnost pozneje vložene tožbe pri sodišču pa je
         odvisna od tega, ali je zadevna oseba spoštovala vse postopkovne zahteve, ki veljajo pri postopku s predhodno pritožbo.

      32      Komisija meni, da je ena od teh postopkovnih zahtev obveznost zadevne osebe, da počaka na konec predhodnega postopka, šele
         nato lahko vloži pravno sredstvo.

      33      Komisija zato meni, da ker je tožeča stranka zoper odločbo natečajne komisije, da je ne pripusti k ocenjevalnim preizkusom,
         vložila pritožbo, bi morala počakati na odgovor OPI in šele nato vložiti to tožbo.

      34      Nazadnje, Komisija trdi, da bi bilo v nasprotju z načelom pravne varnosti in dobrega upravljanja, če bi se za dopustno razglasila
         tožba zoper odločbo natečajne komisije pri Sodišču za uslužbence, hkrati pa bi potekal predhodni postopek, ki je med drugim
         namenjen doseganju sporazumne rešitve.

      35      Tožeča stranka je na obravnavi v odgovor na ugovor nedopustnosti Komisije opozorila na to, da je Sodišče prve stopnje Evropskih
         skupnosti (zdaj: Splošno sodišče) v sodbi z dne 20. junija 1990 v zadevi Burban proti Parlamentu (T‑133/89) razglasilo za
         dopustno tožbo, vloženo v bistvu v enakih okoliščinah, kot so te v obravnavani zadevi.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      36      V skladu s členom 91(2) Kadrovskih predpisov je tožba pri Sodišču Evropske unije dopustna le, če je bila najprej vložena pritožba
         pri OPI in je bila ta pritožba zavrnjena z izrecno odločitvijo ali z molkom organa.

      37      V skladu z ustaljeno sodno prakso pa upravna pritožba ni smiselna, če je vložena zoper odločbe natečajne komisije, ker jih
         OPI ne more spremeniti (glej sodbi Sodišča z dne 16. marca 1978 v zadevi Ritter von Wüllerstorff und Urbair proti Komisiji,
         7/77, točka 7, in z dne 14. julija 1983 v zadevi Detti proti Sodišču, 144/82, točka 16, ter sodbo Sodišča prve stopnje z dne
         23. januarja 2002 v zadevi Gonçalves proti Parlamentu, T‑386/00, točka 34). V teh okoliščinah je pravno sredstvo, ki je na
         voljo zoper odločbo natečajne komisije, običajno tožba pri sodišču Unije brez predhodne pritožbe (v nadaljevanju: neposredna
         tožba, glej zgoraj navedeno sodbo Bartha proti Komisiji, točka 25).

      38      Iz tega sledi, da kadar izključeni kandidat izpodbija odločbo natečajne komisije, mu ni treba vložiti predhodne pritožbe zoper
         izpodbijano odločbo, še manj pa tako „preventivno“ pritožbo, kot jo je v obravnavani zadevi vložila tožeča stranka.

      39      Vendar niti iz Kadrovskih predpisov niti iz sodne prakse ne izhaja, da kandidat, ki je kljub temu pri OPI vložil pritožbo
         zoper odločbo natečajne komisije, ne more neposredno vložiti tožbe pri sodišču, ne da bi čakal na odločitev OPI o pritožbi.

      40      Nasprotno, sodišče Unije je že izrecno potrdilo, da kadar kandidat na natečaju pri OPI vloži upravno pritožbo, to ne glede
         na njen pravni pomen ne more učinkovati tako, da bi kandidat izgubil pravico do vložitve neposredne tožbe pri sodišču (sodba
         Sodišča z dne 30. novembra 1978 v združenih zadevah Salerno in drugi proti Komisiji, 4/78, 19/78 in 28/78, točka 10, in zgoraj
         navedena sodba Burban proti Parlamentu, točka 17).

      41      Zato mora Sodišče za uslužbence, če se je kandidat odločil tožbo vložiti neposredno pri njem, ugotoviti, ali je bila ta vložena
         v treh mesecih in desetih dneh od takrat, ko je bil kandidat uradno obveščen o odločbi, ki posega v njegov položaj (glej zgoraj
         navedeno sodbo Burban proti Parlamentu, točka 18).

      42      Za dopustnost take tožbe pred sodiščem pa ne velja pogoj izčrpanja predhodnega postopka, določenega v členu 91 Kadrovskih
         predpisov, ker ta pogoj velja samo za tožbe, pri katerih je upravna pritožba obvezna. Rešitev, ki jo predlaga Komisija, bi
         pomenila, da bi za neposredno tožbo pri sodišču veljal dodatni pogoj dopustnosti, ki bi se dejansko uporabljal samo, kadar
         bi bilo treba pred vložitvijo tožbe pri sodišču vložiti pritožbo.

      43      Ta ugotovitev ni v nasprotju s točko 6.3 navodil za kandidate, ki določa, da ti lahko odločbo natečajne komisije izpodbijajo
         v upravnem postopku ali z vložitvijo tožbe pri sodišču, ne določa pa, kdaj vložitev pritožbe izključuje neposredno sodno varstvo.

      44      Sodišče za uslužbence poleg tega ugotavlja, da te ugotovitve nikakor ni mogoče izpodbijati niti s sodno prakso, na katero
         se v svojih pisanjih sklicuje Komisija in je analizirana v nadaljevanju, niti s trditvami z obravnave.

      45      Res je sicer – kot ugotavlja Komisija – da je v skladu z obširno sodno prakso na področju postopkov v zvezi z odločbami natečajnih
         komisij, na eni strani, če se tožeča stranka z upravno pritožbo obrne na upravo, dopustnost pozneje vloženega pravnega sredstva
         odvisna od tega, ali so bile upoštevane vse postopkovne zahteve, povezane z upravno pritožbo (sodba Sodišča za uslužbence
         z dne 13. decembra 2007 v zadevi Van Neyghem proti Komisiji, F‑73/06, točka 37), na drugi strani pa, če je bila zoper odločbo
         natečajne komisije vložena pritožba, rok za tožbo v skladu s členom 91 Kadrovskih predpisov začne teči od dne uradnega obvestila
         o odločbi, sprejeti kot odgovor na pritožbo (zgoraj navedena sodba Detti proti Sodišču, točka 17; sodbe Sodišča prve stopnje
         z dne 27. junija 1991 v zadevi Valverde Mordt proti Sodišču, T‑156/89, točka 90; z dne 16. septembra 1998 v zadevi Jouhki
         proti Komisiji, T‑215/97, točka 22, in z dne 31. maja 2005 v zadevi Gibault proti Komisiji, T‑294/03, točka 22; sklep Sodišča
         prve stopnje z dne 25. novembra 2005 v zadevi Pérez-Díaz proti Komisiji, T‑41/04, točka 32; sodba Sodišča prve stopnje z dne
         8. junija 2006 v zadevi Pérez-Díaz proti Komisiji, T‑156/03, točka 26; sodba Sodišča za uslužbence z dne 12. marca 2009 v
         zadevi Hambura proti Parlamentu, F‑4/08, točka 24, in zgoraj navedena sodba Bartha proti Komisiji, točka 26).

      46      Vendar je treba ugotoviti, da se vse navedene sodbe razen ene nanašajo na dopustnost tožbe, vložene po zavrnitvi pritožbe
         in po izteku roka za neposredno tožbo pri sodišču. Gre torej za sodno prakso, ki se nanaša na procesno predpostavko za tožbe,
         vložene po postopku iz člena 91(2) Kadrovskih predpisov.

      47      V zgoraj navedeni sodbi Pérez-Díaz proti Komisiji je Sodišča prve stopnje ugotovilo, da sta predmeta pritožbe in tožbe različna.
         S pritožbo se je izpodbijala odločba Komisije o organizaciji novega ustnega preizkusa, potem ko je bila s sodbo Sodišča prve
         stopnje z dne 24. septembra 2002 v zadevi Pérez-Díaz proti Komisiji (T‑102/01) razglašena za nično odločba natečajne komisije,
         s katero je bila tožeča stranka izključena z rezervnega seznama, s tožbo pa se je izpodbijala nova odločba natečajne komisije,
         da se tožeča stranka po koncu novega ustnega preizkusa ne vpiše na rezervni seznam. Iz tega sledi, da Sodišča prve stopnje
         v navedeni zadevi ni bilo treba presoditi, ali je ničnostna tožba, vložena, preden je bil predhodni upravni postopek zoper
         zadevni akt, v konkretni zadevi zoper odločbo Komisije o organizaciji novega ustnega preizkusa, končan z zavrnitvijo pritožbe,
         prezgodnja, ker je Sodišča prve stopnje le ugotovilo, da ni mogoče šteti, da je bila pred vložitvijo tožbe vložena predhodna
         upravna pritožba (zgoraj navedena sodba Pérez-Díaz proti Komisiji, T‑156/03, točki 27 in 34).

      48      Zato sodne prakse, navedene v točkah 45 in 47 te sodbe, v zvezi z dejanskimi in pravnimi položaji, ki so v bistvenem drugačni
         od tistih v obravnavani zadevi, ni mogoče sprejeti kot upoštevne za obravnavano zadevo.

      49      Komisija navaja tudi, da bi bilo treba to tožbo razglasiti za nedopustno iz razlogov v zvezi s pravno varnostjo in učinkovitim
         izvajanjem sodne oblasti.

      50      Vendar, prvič, s spoštovanjem zahtev pravne varnosti ni mogoče utemeljevati uporabe procesne predpostavke za neposredno tožbo
         pri sodišču, ki se zanjo ne uporablja, ne da bi se s tem omejevala pravica izključenih kandidatov, da zoper odločbo natečajne
         komisije vložijo neposredno tožbo pri sodišču. Poleg tega je treba ugotoviti, da bi kandidat, če bi vložil pritožbo pred vložitvijo
         neposredne tožbe pri sodišču, ob ugodni odločitvi o pritožbi pred odločitvijo Sodišča za uslužbence o tožbi izgubil pravni
         interes, njegova tožba pa bi torej postala brezpredmetna. Če odločitev ne bi bila ugodna, pa bi imela tožeča stranka v vsakem
         primeru pravico do odločitve Sodišča za uslužbence, kar zadeva spor med njim in upravo.

      51      V zvezi s spoštovanjem načela učinkovitega izvajanja sodne oblasti Sodišče za uslužbence meni, da se to načelo najbolj spoštuje,
         če neposredno tožbo pred njim obravnava brez upoštevanja izida pritožbe, ki je ne obravnava.

      52      Nazadnje, sprejeti ni mogoče niti trditev Komisije z obravnave v podporo ugovoru nedopustnosti, ki se nanašajo na to, da je
         ta tožba prezgodnja.

      53      Na prvem mestu je Komisija namreč trdila, da je rešitev iz zgoraj navedene sodbe Burban proti Parlamentu s poznejšo sodno
         prakso postala zastarela. Kot je Sodišče za uslužbence pojasnilo v točkah od 45 do 48 te sodbe, pa sodna praksa, na katero
         se sklicuje Komisija, ni upoštevna za obravnavano zadevo, ker se nanaša na tožbe, vložene po pritožbi, medtem ko sta bili
         zgoraj navedeni sodbi Salerno in drugi proti Komisiji ter Burban proti Parlamentu izdani v dejanskih okoliščinah, ki so v
         bistvenem enake tistim v obravnavani zadevi.

      54      Na drugem mestu je Komisija navedla, da se je tožeča stranka v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Burban
         proti Parlamentu, „dokončno“ odločila za neposredno tožbo pri sodišču (zgoraj navedena sodba Burban proti Parlamentu, točka 18),
         medtem ko je želela tožeča stranka v obravnavani zadevi hkrati uporabiti obe pravni sredstvi. Pri tej argumentaciji ni upoštevano,
         da se je tožeča stranka v obravnavani zadevi – enako kot tožeče stranke v zadevah, v katerih sta bili izdani zgoraj navedeni
         sodbi Salerno in drugi proti Komisiji ter Burban proti Parlamentu – odločila za neposredno tožbo pri sodišču, ki jo je resda
         vložila brez čakanja na odločitev uprave o pritožbi, vendar v roku treh mesecev in desetih dni od uradnega obvestila o odločbi
         natečajne komisije.

      55      Na tretjem mestu je Komisija zaradi razlikovanja obravnavane zadeve od zadeve, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba
         Burban proti Parlamentu, opozorila na to, da so tožečo stranko v obravnavani zadevi ob vložitvi pritožbe zastopali odvetniki.
         Ta trditev ni upoštevna, saj to, da so tožeči stranki pri vložitvi pritožbe pomagali odvetniki, nikakor ne vpliva na njeno
         pravico do vložitve neposredne tožbe pri Sodišču za uslužbence.

      56      Na četrtem mestu je Komisija trdila, da so postopki zaposlovanja in izbire postali precej bolj zapleteni, zlasti kar zadeva
         možnosti izključenega kandidata, da se seznani z odločbami natečajne komisije in jih morebiti izpodbija. Kljub temu pa Komisija
         ni dokazala upoštevnosti teh dejanskih ugotovitev za dopustnost tožbe, ki se v vsakem primeru vloži po izčrpanju vseh posebnih
         pravnih sredstev, ki so na voljo kandidatom na natečajih.

      57      Na petem in hkrati zadnjem mestu je Komisija tako v svojih pisanjih kot na obravnavi navedla, da je v odločitvi o pritožbi
         kandidatom večinoma podan „zadovoljiv“ odgovor, na kar naj bi kazalo to, da je število tožb pred Sodiščem za uslužbence precej
         manjše, kot je število pritožb v zvezi z odločbami natečajnih komisij, ki jih obravnava Komisija.

      58      Sodišče za uslužbence ugotavlja, prvič, da Komisija navedenih trditev ni podprla z dokazi. Drugič, tudi če bi bile te trditve
         pravilne, je Komisija priznala, da natečajna komisija zelo redko spremeni svoje prvotno stališče, da kandidata ne pripusti
         k natečaju. Tretjič, v navodilih za kandidate je v točki 6.3 izrecno navedeno, da „[n]i […] smiselno vložiti pritožbe proti
         odločitvi komisije, ki odloča neodvisno in katere odločitve direktor urada EPSO ne more spremeniti“. Četrtič, tudi če bi bile
         trditve Komisije dokazane, ne bi mogle izpodbiti ustaljene sodne prakse, po kateri se obvezna predhodna upravna pritožba iz
         člena 91 Kadrovskih predpisov nanaša samo na akte, ki jih OPI lahko spremeni, in tega, da OPI ne more spremeniti odločbe natečajne
         komisije. Petič, trditev Komisije je protislovna v delu, v katerem naj bi nedopustnost tožbe, vložene pred iztekom roka za
         odgovor na predhodno pritožbo, odvrnila izključene kandidate od vlaganja takih pritožb, čeprav Komisija meni, da bi bila rešitev
         takih pritožb lahko za izključene kandidate vsaj v nekaterih primerih zadovoljiva.

      59      V skladu z navedenim je treba torej ugotoviti, ali je bila v obravnavani zadevi neposredna tožba pri Sodišču za uslužbence
         vložena v roku treh mesecev in desetih dni od uradnega obvestila o odločbi, ki posega v položaj tožeče stranke (glej zgoraj
         navedeno sodbo Burban proti Parlamentu, točka 17).

      60      V zvezi s tem je iz spisa razvidno, da je tožeča stranka izpodbijano odločbo prejela 6. junija 2011 in da je bila tožba vložena
         12. junija istega leta.

      61      Glede na pravkar navedeno je treba presoditi, da tožba ni prezgodnja.

       Vsebinska presoja
       Predlog za razglasitev ničnosti
      62      Tožeča stranka v podporo predlogu za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe navaja dva tožbena razloga, ki se nanašata na
         očitno napako natečajne komisije pri presoji ter kršitev načela dobrega upravljanja in dolžnosti skrbnega ravnanja.

       Prvi tožbeni razlog: očitna napaka natečajne komisije pri presoji
      –       Trditve strank
      63      Tožeča stranka navaja, da je natečajna komisija s tem, da ni upoštevala izjav o njeni izobrazbi in poklicnih izkušnjah na
         prijavnem obrazcu, storila očitno napako pri presoji.

      64      Natančneje, po mnenju tožeče stranke bi morala natečajna komisija na podlagi njenih izjav na prijavnem obrazcu od nje zahtevati,
         naj predloži dokazila o stopnji izobrazbe in o poklicnih kvalifikacijah, ter se prepričati o upoštevnosti njene diplome ali
         njenih poklicnih izkušenj glede na vrsto nalog, navedenih v obvestilu o natečaju.

      65      Komisija je odgovorila, da je tožeča stranka v rubriki „Poklicne izkušnje“ na natečajnem prijavnem obrazcu navedla poklicne
         izkušnje, ki so trajale 2 meseca in 17 dni. Ker je natečajna komisija pri presoji poklicnih izkušenj tožeče stranke utemeljeno
         upoštevala samo to obdobje in ji ni bilo treba od nje pridobiti podrobnejših informacij, naj bi brez očitne napake pri presoji
         menila, da so te poklicne izkušnje nezadostne za izpolnitev minimalnega pogoja treh let.

      66      Zato Komisija meni, da bi bilo treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot očitno neutemeljen.

      –       Presoja Sodišča za uslužbence
      67      Že takoj je treba opozoriti na to, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso natečajna komisija pristojna, da v vsakem posameznem
         primeru presodi, ali poklicne izkušnje vsakega kandidata ustrezajo ravni, zahtevani v obvestilu o natečaju. Komisija ima glede
         tega v okviru določb Kadrovskih predpisov o natečajnih postopkih diskrecijsko pravico, kar zadeva presojo narave in trajanja
         prejšnjih poklicnih izkušenj kandidatov ter bolj ali manj tesne povezave, ki jo te izkušnje lahko imajo z zahtevami prostega
         delovnega mesta (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 25. marca 2004 v zadevi Petrich proti Komisiji, T‑145/02, točka 37, in z
         dne 31. januarja 2006 v zadevi Giulietti proti Komisiji, T‑293/03, točki 65 in 66).

      68      Sodišče za uslužbence mora tako v okviru nadzora zakonitosti preveriti le, ali pri izvajanju te pristojnosti ni prišlo do
         očitne napake (sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. novembra 2000 v zadevi Carrasco Benítez proti Komisiji, T‑214/99, točka 71,
         in sodba Sodišča za uslužbence z dne 1. julija 2010 v zadevi Časta proti Komisiji, F‑40/09, točka 58).

      69      Poleg tega je bilo v sodni praksi pojasnjeno, da lahko natečajna komisija za to, da bi preverila, ali so pogoji za pripustitev
         izpolnjeni, upošteva le navedbe kandidatov v njihovih prijavah in dokazila, ki jih morajo priložiti v podporo prijavi (glej
         zgoraj navedeno sodbo Časta proti Komisiji, točka 67 in navedena sodna praksa).

      70      Natečajna komisija je v izpodbijani odločbi ugotovila, da ker diploma iz prava in ekonomije Evropske unije, ki jo ima tožeča
         stranka, ni neposredno povezana s področjem natečaja, to je tajniškimi nalogami, bi morala imeti v skladu s točko III.2.1(b)
         obvestila o natečaju vsaj tri leta poklicnih izkušenj kot tajnica. Ker pa na prijavnem obrazcu ni navedla nobenih podrobnosti
         o svojih poklicnih izkušnjah razen tega, da so trajale 2 meseca in 17 dni, je natečajna komisija ocenila, da pogoj poklicnih
         izkušenj ni izpolnjen in tožeče stranke zato ni pripustila k natečaju.

      71      Tožeča stranka je na obravnavi pojasnila, da ne izpodbija tega, da njena diploma ni neposredno povezana z vrsto nalog, navedenih
         v obvestilu o natečaju, in da bi morala zato izpolnjevati posebne pogoje iz točke III.2.1(b) obvestila o natečaju.

      72      Tožeča stranka ne izpodbija niti tega, da je v rubriki na prijavnem obrazcu v zvezi s poklicnimi izkušnjami navedla samo eno
         zaposlitev kot asistentka pri Komisiji, ki je trajala 2 meseca in 17 dni. Na obravnavni pa je priznala, da je s tem, ko je
         svoje poklicne izkušnje navedla v tisti rubriki prijavnega obrazca, ki se nanaša na obrazložitev, nedvomno storila pisno pomoto.

      73      V zvezi s tem Sodišče za uslužbence ugotavlja, da je tožeča stranka v rubriki na prijavnem obrazcu v zvezi z obrazložitvijo
         dejansko navedla samo, da je več kot deset let delala kot tajnica. Vendar v njeni prijavi ni nobenega drugega podatka, ki
         bi natečajni komisiji omogočal preveritev trajanja in ustreznosti teh poklicnih izkušenj glede na pogoje za pripustitev k
         natečaju.

      74      Iz tega sledi, da natečajni komisiji v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso ni mogoče očitati, da tožeče stranke ni pozvala,
         naj ji predloži dodatna dokazila, ali da ni sama izvedla dodatnih poizvedb v zvezi s tem podatkom o poklicnih izkušnjah tožeče
         stranke, ki ni bil podprt z nobenim preverljivim elementom (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Carrasco Benítez proti Komisiji,
         točki 77 in 78).

      75      Zato natečajna komisija pri presoji, da na podlagi elementov, ki jih je tožeča stranka predložila v prijavi, pogoj v zvezi
         s poklicnimi izkušnjami ni bil izpolnjen, ni storila očitne napake.

      76      Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

       Drugi tožbeni razlog: kršitev načela dobrega upravljanja in dolžnosti skrbnega ravnanja
      –       Trditve strank
      77      Tožeča stranka natečajni komisiji očita, da ni upoštevala vseh elementov, ki bi lahko vplivali na njeno odločitev, med njimi
         ne le interesa službe, ampak tudi njenega osebnega interesa, in trdi, da je učinek izpodbijane odločbe to, da je bila iz natečaja
         izključena kandidatka, ki vsekakor ustreza interesu službe.

      78      Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga kot očitno neutemeljenega.

      –       Presoja Sodišča za uslužbence
      79      Na prvem mestu Sodišče za uslužbence ugotavlja, da točka 2.1.3.1 navodil za kandidate, ki je sestavni del obvestila o natečaju
         in jo je tožeča stranka tudi priložila tožbi, jasno določa, da se zahtevane informacije ob prijavi nanašajo zlasti na „delovne
         izkušnje (če so zahtevane): naziv in naslov delodajalca, opis opravljanih nalog ter datum začetka in konca opravljanja nalog“.
         V obravnavani zadevi je bilo v obvestilu o natečaju dejansko zahtevano, da se navedejo poklicne izkušnje.

      80      Na drugem mestu je treba opozoriti, da v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah od 67 do 69 te sodbe, natečajni komisiji
         nikakor ni treba pozivati kandidatov, naj ji predložijo dodatna dokazila, ali sami izvesti dodatnih poizvedb zaradi preveritve,
         ali zadevna oseba izpolnjuje vse pogoje iz obvestila o natečaju.

      81      Na tretjem mestu je iz določb člena 2, drugi odstavek, Priloge III h Kadrovskim predpisom razvidno, da ti natečajni komisiji
         dajejo zgolj možnost, da od kandidatov zahteva predložitev dodatnih podatkov, če dvomi o predloženem dokazilu. V zvezi s tem
         ni dvoma, da ni mogoče spremeniti v obveznost nekaj, kar je zakonodajalec določil le kot možnost natečajne komisije (zgoraj
         navedena sodba Carrasco Benítez proti Komisiji, točka 78).

      82      Na četrtem mestu je v skladu z oddelkom V, točka 1, in oddelkom VII, točka 2, obvestila o natečaju vložitev popolne prijavne
         dokumentacije in preveritev priloženih dokazil druga faza v poteku natečaja, v katero so sprejeti samo tisti kandidati, ki
         so pridobili eno najvišjih ocen in najmanjše zahtevano število točk na pristopnih testih ter ki glede na navedbe v elektronski
         prijavi izpolnjujejo splošne in posebne pogoje iz oddelka III obvestila o natečaju.

      83      Na petem in hkrati zadnjem mestu, tudi če bi bila zgolj navedba tožeče stranke, ki ni dokazana in po kateri zaradi svoje diplome
         in poklicnih izkušenj vsekakor ustreza interesu službe, resnična, pa natečajni komisiji ni mogoče očitati, da je kršila načelo
         dobrega upravljanja, ker je svojo odločbo utemeljila s tem, da tožeča stranka v prijavi ni predložila zadostnih elementov,
         ki bi navedeni komisiji omogočili ugotovitev, da izpolnjuje posebne pogoje za pripustitev. Tudi dolžnost skrbnega ravnanja
         nikakor ne zahteva, da natečajna komisija k natečaju pripusti vse kandidate, ki po lastnem mnenju izpolnjujejo zahteve prostih
         delovnih mest.

      84      Zato natečajna komisija s tem, da je sprejela izpodbijano odločbo, ne da bi pred tem zahtevala dodatne podatke poleg navedb
         v prijavnem obrazcu kandidatke, ki ni predložila zadostnih elementov, ki bi komisiji omogočili ugotovitev, da izpolnjuje posebne
         pogoje za pripustitev k natečaju, ni kršila niti načela dobrega upravljanja niti dolžnosti skrbnega ravnanja.

      85      Zato je treba drugi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

       Predlog za povrnitev škode
      86      V skladu z ustaljeno sodno prakso na področju javnih uslužbencev je treba predloge za povrnitev škode zavrniti, če so tesno
         povezani s predlogi za razglasitev ničnosti, ki so bili zavrnjeni kot neutemeljeni (glej sodbo Sodišča za uslužbence z dne
         23. novembra 2010 v zadevi Wenig proti Komisiji, F‑75/09, točka 71).

      87      V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je predlog za povrnitev škode tesno povezan s predlogom za razglasitev ničnosti,
         ki je bil zavrnjen kot neutemeljen. Ker pri obravnavi predloga za razglasitev ničnosti ni bila ugotovljena nobena nezakonitost,
         ki bi povzročila odgovornost institucije, je treba predlog za povrnitev škode zavrniti tako glede premoženjske kot nepremoženjske
         škode.

      88      Iz vsega navedenega je razvidno, da je treba tožbo v celoti zavrniti.

       Stroški
      89      V skladu s členom 87(1) Poslovnika se, ob upoštevanju drugih določb osmega poglavja drugega naslova navedenega poslovnika,
         neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Sodišče za uslužbence lahko v skladu z odstavkom 2 istega
         člena, če to zahteva pravičnost, odloči, da se neuspeli stranki naloži le delno plačilo stroškov ali da se ji ne naloži plačila
         stroškov.

      90      Iz obrazložitve te sodbe izhaja, da je tožeča stranka tista, ki s svojimi predlogi ni uspela. Poleg tega je Komisija izrecno
         predlagala, naj se tožeči stranki naloži plačilo stroškov. Zato je treba tožeči stranki glede na to, da okoliščine v obravnavani
         zadevi ne upravičujejo uporabe člena 87(2) Poslovnika, naložiti plačilo stroškov, ki jih je priglasila Komisija.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (tretji senat)
      razsodilo:
      1.      Tožba se zavrne.
      2.      A. Y. Cristina nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

               Van Raepenbusch

               Barents

               Bradley

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 20. junija 2012.

               Sodna tajnica

                     Predsednik

               W. Hakenberg

                     S. Van Raepenbusch

         * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 9. decembra 2010.#Vlaamse Gemeenschap proti Maurits Baesen.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour de cassation - Belgija.#Socialna varnost - Uredba (EGS) št. 1408/71 - Člen 13(2)(d) - ,Osebe, ki se obravnavajo kot‘ javni uslužbenci - Pogodba o zaposlitvi, sklenjena z javnim organom.#Zadeva C-296/09.

text:
      Zadeva C-296/09
      Vlaamse Gemeenschap
      proti
      Mauritsu Baesenu
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Belgija))
      „Socialna varnost – Uredba (EGS) št. 1408/71 – Člen 13(2)(d) – ,Osebe, ki se obravnavajo kot‘ javni uslužbenci – Pogodba o zaposlitvi, sklenjena z javnim organom“
      Povzetek sodbe
      Socialna varnost delavcev migrantov – Zakonodaja, ki se uporablja
      (Uredba Sveta št. 1408/71, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta št. 1390/81, člen 13(2)(d))
      Pomen izrazov „javni uslužbenec“ in ,,osebe, ki se kot take obravnavajo“ v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71, kakor
         je bila spremenjena z Uredbo št. 1390/81, je treba določiti samo na podlagi nacionalnega prava države članice, ki velja za
         upravo kot delodajalca. Za osebo, za katero v državi članici deloma velja sistem socialne varnosti za javne uslužbence in
         deloma sistem za zaposlene, torej v skladu s členom 13(2)(d) te uredbe lahko velja zgolj zakonodaja države članice, veljavna
         za upravo, ki jo zaposluje.

      (Glej točko 31 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 9. decembra 2010(*)

      „Socialna varnost – Uredba (EGS) št. 1408/71 – Člen 13(2)(d) – ,Osebe, ki se obravnavajo kot‘ javni uslužbenci – Pogodba o zaposlitvi, sklenjena z javnim organom“
      V zadevi C‑296/09,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Cour de cassation (Belgija)
         z odločbo z dne 25. maja 2009, ki je prispela na Sodišče 29. julija 2009, v postopku

      Vlaamse Gemeenschap
      proti
      Mauritsu Baesenu,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, K. Schiemann (poročevalec), L. Bay Larsen, sodnika, C. Toader in A. Prechal,
         sodnici,

      generalni pravobranilec: J. Mazák,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Vlaamse Gemeenschap W. van Eeckhoutte, odvetnik,
      –        za belgijsko vlado L. Van den Broeck, zastopnica,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti M. van Beek in V. Kreuschitz, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago izraza „javni uslužbenci in osebe, ki se kot take obravnavajo“
         v smislu člena 13(2)(d) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene
         osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta
         (EGS) št. 1390/81 z dne 12. maja 1981 (UL L 143, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. Baesenom in Vlaamse Gemeenschap (v nadaljevanju: flamska skupnost) zaradi nadomestila
         za neupravičena plačila prispevkov za socialno varnost v Belgiji.

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      3        Člen 2 Uredbe št. 1408/71 z naslovom „Osebna veljavnost“ v odstavku 3 določa:

      „Ta uredba se uporablja za državne uradnike [javne uslužbence] in za osebe, ki so v skladu z veljavno zakonodajo obravnavane
         kot takšne, kadar zanje velja ali je veljala zakonodaja države članice, za katero se uporablja ta uredba.“

      4        Člen 4 Uredbe št. 1408/71 z naslovom „Stvarna veljavnost“ določa:

      „1.      Ta uredba se uporablja za vso zakonodajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti:
      a)      dajatve za bolezen in materinstvo;
      b)      invalidske dajatve, vključno s tistimi, ki so namenjene vzdrževanju ali izboljševanju možnosti pridobivanja zaslužka;
      c)      dajatve za starost;
      d)      dajatve za preživele osebe;
      e)      dajatve za nesreče pri delu in poklicne bolezni;
      f)      pomoči ob smrti;
      g)      dajatve za brezposelnost;
      h)      družinske dajatve.
      […]
      4.      Ta uredba se ne uporablja za […] posebne sisteme za javne uslužbence in osebe, ki se obravnavajo kot take.“
      5        Člen 13 te uredbe z naslovom „Splošna pravila“ določa:

      „1.      Ob upoštevanju člena 14c za osebe, za katere velja ta uredba, velja zakonodaja zgolj ene države članice. Ta zakonodaja se
         določi v skladu z določbami tega naslova.

      2.      Če členi 14 do 17 ne določajo drugače, velja:
      a)      za osebo, ki je zaposlena na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge
         države članice ali če je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, ki ga zaposluje, na ozemlju druge države
         članice;

      […]
      d)      za javne uslužbence ali osebe, ki se kot take obravnavajo, velja zakonodaja države članice, veljavna za upravo, ki jih zaposluje;
      […]“
       Nacionalna ureditev
      6        Na podlagi člena 1(1) zakona z dne 27. junija 1969, s katerim je bila spremenjena uredba z zakonsko močjo z dne 28. decembra
         1944 o socialni varnosti delavcev, se ta uporablja za delavce in delodajalce, ki jih veže pogodba o zaposlitvi.

      7        Na podlagi člena 2(1), točka 2, tega zakona lahko kralj z odlokom, ki ga je obravnaval ministrski svet po pridobitvi mnenja
         nacionalnega sveta za delo, za nekatere kategorije delavcev omeji uporabo zakona na eno ali več ureditev, ki so navedene v
         členu 5 tega zakona.

      8        Člen 9(2) kraljevega odloka z dne 28. novembra 1969 o izvedbi zakona z dne 27. junija 1969 določa, da se uporaba zakona glede
         oseb, ki jih na podlagi pogodbe o zaposlitvi zaposlujejo država, province in institucije, podrejene provincam, omeji na ureditve,
         naštete v odstavku 1, prvi pododstavek, tega člena, in sicer na ureditev obveznega zdravstvenega in invalidskega zavarovanja,
         ureditev starostne in družinske pokojnine za zaposlene ter ureditev njihovega zaposlovanja in brezposelnosti.

      9        V skladu s členom 1(1), točka 3, zakona z dne 3. julija 1967 o preprečevanju nesreč pri delu in odškodnini za nesreče pri
         delu, nesreče na poti na delo ali z dela in za poklicne bolezni v javnem sektorju ureditev iz tega zakona velja za uslužbence,
         zaposlene za nedoločen čas, uslužbence na poskusnem in začasnem delu ter pomožne uslužbence ali za uslužbence, ki jih na podlagi
         pogodbe o zaposlitvi zaposlujejo uprave ali druge izvršilne službe skupnosti ali regij.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      10      M. Baesen, belgijski državljan, se je leta 1988 kot naložbeni svetovalec zaposlil pri flamski skupnosti. Na podlagi pogodbe
         o zaposlitvi, najprej za določen čas, nato pa za nedoločen čas, je delo opravljal v Stockholmu, Švedska.

      11      Flamska skupnost je odpovedala pogodbo o zaposlitvi z učinkom od 7. oktobra 1996 ter mu izplačala odpravnino v višini dvanajstih
         mesečnih plač. M. Baesen je pri delovnem sodišču v Bruslju vložil tožbo, s katero je zahteval plačilo dodatne odpravnine in
         odškodnine zaradi zlorabne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Med postopkom s pritožbo pri delovnem sodišču v Bruslju je zahtevek
         razširil na znesek 19.874,74 EUR kot nadomestilo zaradi neupravičeno plačanih prispevkov za socialno varnost v Belgiji.

      12      Na podlagi člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71 za javne uslužbence ali osebe, ki se kot take obravnavajo, velja zakonodaja države
         članice, veljavna za upravo, ki jih zaposluje. M. Baesen meni, da je bil pri flamski skupnosti ,,zaposlen“, ne pa „javni uslužbenec“,
         tako da bi se zanj morala uporabljati splošna pravila Uredbe št. 1408/71. Tako naj bi zanj veljal švedski sistem socialne
         varnosti, iz česar izhaja, da mu ne bi bilo treba plačevati prispevkov v belgijski sistem socialne varnosti.

      13      Delovno sodišče v Bruslju je v postopku s pritožbo razsodilo, da so bili zneski, odtegnjeni od plače M. Baesena v Belgiji,
         neupravičeni. Presodilo je, da je za M. Baesena veljal švedski sistem socialne varnosti na podlagi člena 13(2)(a) Uredbe št.
         1408/71, ki določa, da za osebo, ki je zaposlena na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno
         prebiva na ozemlju druge države članice ali če je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, ki ga zaposluje,
         na ozemlju druge države članice.

      14      To sodišče je razsodilo, da je bil M. Baesen pri flamski skupnosti zaposlen na podlagi pogodbe za nedoločen čas in je imel
         status zaposlene osebe, ki ne uživa stabilnosti zaposlitve, ki je glavna značilnost statusa javnih uslužbencev, in je na podlagi
         kadrovskih predpisov, ki se uporabljajo za pogodbeno osebje, sicer imel določena uradniška pooblastila, vendar ne hierarhičnih
         pooblastil, kakršne imajo javni uslužbenci.

      15      Na podlagi teh stališč je pritožbeno sodišče razsodilo, da je bila tožena stranka „zaposlena oseba“, in ne „oseba, ki se […]
         obravnava [kot]“ javni uslužbenec v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71, tako da je zanjo veljal sistem socialne varnosti
         države članice, v kateri je bila zaposlena, torej Kraljevine Švedske, in so bili tako prispevki za socialno varnost v Belgiji
         neupravičeno plačani.

      16      Flamska skupnost je zoper sodbo delovnega sodišča v Bruslju vložila kasacijsko pritožbo. V bistvu je trdila, da je sodišče
         napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da M. Baesen ni oseba, obravnavana kot javni uslužbenec v smislu člena 13(2)(d)
         Uredbe št. 1408/71, in ker je ugotovilo, da je zanjo na podlagi člena 13(2)(a) te uredbe veljal švedski sistem socialne varnosti.

      17      V postopku s pritožbo je Cour de cassation odločilo, da iz zadevnih določb belgijske zakonodaje na področju socialne varnosti
         izhaja, da za pogodbeno javno osebje flamske skupnosti deloma velja splošni sistem socialnega varstva za zaposlene (ureditev
         obveznega zdravstvenega in invalidskega zavarovanja, ureditev starostne in družinske pokojnine ter ureditev zaposlovanja in
         brezposelnosti), deloma pa posebni sistem za javne uslužbence (ureditev nesreč pri delu in poklicnih bolezni, družinskih dajatev
         in letnega dopusta).

      18      Cour de cassation meni, da je treba ugotoviti, ali se pomen izraza „javni uslužbenci ali osebe, ki se kot take obravnavajo“
         iz člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71 določi na podlagi nacionalnega sistema socialne varnosti, ki mu zadevna oseba pripada.
         Poleg tega se to sodišče sprašuje, ali je oseba, ki je v položaju kot M. Baesen, za katero glede nekaterih področij socialne
         varnosti velja splošni sistem socialnega varstva za zaposlene, glede drugih pa posebni sistem za javne uslužbence, oseba,
         obravnavana kot javni uslužbenec, v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71.

      19      V teh okoliščinah je Cour de cassation prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1.      Ali je treba pri uporabi člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71 izraz ,javni uslužbenci ali osebe, ki se kot take obravnavajo‘
         razlagati na podlagi nacionalnega sistema socialne varnosti, ki mu zadevna oseba pripada?

      2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali je treba zadevno osebo, ki je zaposlena pri delodajalcu v javnem sektorju
         na podlagi pogodbe o zaposlitvi in za katero v skladu z nacionalnim sistemom v povezavi z nekaterimi področji socialne varnosti
         v smislu člena 4(1) Uredbe [št. 1408/71] velja sistem socialne varnosti za zaposlene, v povezavi s področji socialne varnosti
         v smislu člena 4(1)(e) iste uredbe pa posebni sistem za javne uslužbence, obravnavati kot osebo, ki se obravnava kot državni
         javni uslužbenec v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
      20      Ker se obe vprašanji nanašata na razlago izrazov „javni uslužbenec“ in ,,osebe, ki se kot take obravnavajo“ v smislu člena
         13(2)(d) Uredbe št. 1408/71, ju je treba preučiti skupaj.

      21      Predložitveno sodišče z vprašanjema v bistvu po eni strani sprašuje, ali je treba pomen izrazov „javni uslužbenec“ in ,,osebe,
         ki se kot take obravnavajo“ v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71 določiti samo na podlagi nacionalnega prava države
         članice, ki velja za upravo kot delodajalca, in po drugi strani, ali lahko za osebo, kot je tožena stranka v glavni stvari,
         za katero v državi članici deloma velja sistem socialne varnosti za javne uslužbence, deloma pa sistem za zaposlene, v skladu
         s členom 13(2)(d) te uredbe velja zgolj zakonodaja države članice, veljavna za upravo, ki jo zaposluje.

      22      Takoj je treba poudariti, da Uredba št. 1408/71 izvaja člen 42 ES, ki določa uskladitev nacionalnih zakonodaj na področju
         socialne varnosti, ne pa tudi njihovega poenotenja. Zato te določbe ne vplivajo na vsebinske in postopkovne razlike med sistemi
         socialne varnosti posameznih držav članic ter tako na pravice ljudi, ki so tam zaposleni (glej zlasti sodbe z dne 15. januarja
         1986 v zadevi Pinna, 41/84, Recueil, str. 1, točka 20; z dne 30. januarja 1997 v zadevi De Jaeck, C‑340/94, Recueil, str.
         I-461, točka 18, in z dne 16. julija 2009 v zadevi Von Chamier-Glisczinski, C-208/07, ZOdl., str. I-6095, točka 84).

      23      Glede kroga oseb, za katere veljajo določbe glede uskladitve sistemov socialne varnosti, se ta uredba sklicuje na osebe, za
         katere veljajo ti sistemi (zgoraj navedena sodba De Jaeck, točka 19).

      24      Poleg tega je Sodišče glede izrazov „zaposlena oseba“ in „samozaposlena oseba“ iz členov 1(a) in 2(1) Uredbe št. 1408/71 že
         razsodilo, da zanju veljajo opredelitve, ki jih določajo nacionalne zakonodaje držav članic na področju socialne varnosti,
         ne glede na naravo, ki jo ima izvajana dejavnost po delovnem pravu (zgoraj navedena sodba De Jaeck, točka 19).

      25      Iz logične in skladne razlage osebne veljavnosti Uredbe št. 1408/71 in sistema kolizije zakonov, ki ga ta ustvarja, izhaja,
         da je treba na enak način obravnavati izraza „javni uslužbenci“ in „osebe, ki se kot take obravnavajo“ v smislu člena 13(2)(d)
         te uredbe in da zanju veljajo opredelitve, ki jih določajo nacionalne zakonodaje držav članic na področju socialne varnosti.
         Taka razlaga je v skladu s splošnim namenom Uredbe št. 1408/71, ki je uskladitev nacionalnih zakonodaj na področju socialne
         varnosti, in ne njihovo poenotenje.

      26      Glede položaja M. Baesena, za katerega po ugotovitvah predložitvenega sodišča glede nekaterih področij socialne varnosti velja
         splošni sistem socialnega varstva za zaposlene, glede drugih področij pa posebni sistem za javne uslužbence, se predložitveno
         sodišče sprašuje, ali ga je treba šteti za osebo, obravnavano kot javni uslužbenec, v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71.

      27      Glede tega je treba opozoriti, da se v skladu s členom 2(3) Uredbe št. 1408/71 ta uporablja za javne uslužbence in za osebe,
         ki so v skladu z veljavno zakonodajo obravnavane kot takšne, kadar zanje velja ali je veljala zakonodaja države članice, za
         katero se uporablja ta uredba.

      28      Zato je oseba opredeljena kot „javni uslužbenec“ ali kot „oseba, ki se kot taka obravnava“, zgolj na podlagi nacionalnega
         prava, veljavnega za upravo, ki jo zaposluje, pri tem pa vsaka država članica sama določi obseg socialne varnosti, ki ga dodeli
         tem kategorijam oseb.

      29      Glede uporabe Uredbe št. 1408/71, zlasti njenih členov 2(3) in 13(2)(d), velja, da izraza „javni uslužbenci“ in „osebe, ki
         se kot take obravnavajo“ veljata za osebe, ki jih kot take obravnava zakonodaja države članice, ki velja za upravo, ki tako
         osebo zaposluje.

      30      Zato osebe, ki je v položaju kot M. Baesen, ni mogoče izključiti iz uporabe člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71 samo zato, ker
         zanjo sistem socialne varnosti za javne uslužbence v državi članici uprave, ki jo zaposluje, velja le deloma.

      31      Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba pomen izrazov „javni uslužbenci“ in ,,osebe,
         ki se kot take obravnavajo“ v smislu člena 13(2)(d) Uredbe št. 1408/71 določiti samo na podlagi nacionalnega prava države
         članice, ki velja za upravo kot delodajalca, in da za osebo, kot je tožena stranka v glavni stvari, za katero v državi članici
         deloma velja sistem socialne varnosti za javne uslužbence in deloma sistem za zaposlene, v skladu s členom 13(2)(d) te uredbe
         lahko velja zgolj zakonodaja države članice, veljavna za upravo, ki jo zaposluje.

       Stroški
      32      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Pomen izrazov „javni uslužbenec“ in ,,osebe, ki se kot take obravnavajo“ v smislu člena 13(2)(d) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71
            z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v
            Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 1390/81 z dne 12. maja 1981, je treba določiti samo na podlagi
            nacionalnega prava države članice, ki velja za upravo kot delodajalca, za osebo, kot je tožena stranka v glavni stvari, za
            katero v državi članici deloma velja sistem socialne varnosti za javne uslužbence in deloma sistem za zaposlene, pa v skladu
            s členom 13(2)(d) te uredbe lahko velja zgolj zakonodaja države članice, veljavna za upravo, ki jo zaposluje.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.