title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 9. novembra 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Joël De Bry. # Pritožba - Uradnik - Ocenjevanje - Karierno ocenjevalno poročilo - Ocenjevalno obdobje 2001/2002 - Pravice obrambe - Člen 26, drugi pododstavek, Kadrovskih predpisov. # Zadeva C-344/05 P.

text:
      Zadeva C-344/05 P
      Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Joëlu De Bryju
      „Pritožba – Uradnik – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Ocenjevalno obdobje 2001/2002 – Pravica do obrambe – Člen 26, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov“
      Povzetek sodbe
      Uradniki – Ocenjevanje – Spoštovanje pravice do obrambe
      (Kadrovski predpisi, člena 26, prvi in drugi odstavek, in 43)
      Temeljno načelo spoštovanja pravice do obrambe kot procesno jamstvo na področju ocenjevanja uslužbencev Evropskih skupnosti
         se ne more razlagati, kot da določa obveznost predhodnega opozorila pred postopkom, ki vodi k takemu ocenjevanju. To načelo
         mora zainteresirani osebi med postopkom ocenjevanja omogočiti, da se brani pred trditvami, ki se lahko uporabijo zoper njo,
         ni pa njegov namen omogočiti tej osebi, da v prihodnje prilagodi svoje vedenje, da bi preprečila dejansko uporabo ugotovljenih
         dejstev zoper njo. Izboljšanje vedenja v službi pomeni cilj, ki presega obseg spoštovanja pravice do obrambe, kajti enakemu
         cilju je dejansko namenjeno samo ocenjevalno poročilo.

      Poleg tega se določbe člena 26, prvi in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, katerih cilj je zagotoviti pravico uradnika
         do obrambe, nanašajo na že obstoječe dokumente in preprečujejo, da bi se taki dokumenti med ocenjevalnim postopkom uporabili
         proti uradniku, ki se ocenjuje, ne da bi bil z njimi seznanjen pred vložitvijo v njegov osebni spis; ne zahtevajo pa predhodne
         priprave dokumentov, ki formalizirajo vsako trditev, ki se očita zainteresirani osebi.

      Iz tega izhaja, da niti temeljno načelo spoštovanja pravice do obrambe niti člen 26, prvi in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov,
         ne pogojujeta možnosti, da se očitano dejstvo upošteva v kariernem ocenjevalnem poročilu uradnika, s tem, da se pred postopkom,
         ki vodi k izdaji tega poročila, zainteresirano osebo pisno opozori in seznani s tem dejstvom.

      (Glej točke 39, 41, 43, 44, 52.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 9. novembra 2006(*)

      „Pritožba – Uradnik – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Ocenjevalno obdobje 2001/2002 – Pravica do obrambe – Člen 26, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov“
      V zadevi C-344/05 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 21. septembra 2005,
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata L. Lozano Palacios in H. Kraemer, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      pritožnica,
      druga stranka v postopku je
      Joël De Bry, uradnik Komisije Evropskih skupnosti, stanujoč v kraju Woluwe-St-Lambert (Belgija), ki ga zastopa S. Orlandi, odvetnica,
         z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, R. Schintgen, J. Klučka, sodnika, R. Silva de Lapuerta, sodnica, in L. Bay
         Larsen (poročevalec), sodnik,

      generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 13. julija 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 12. julija
         2005 v zadevi De Bry proti Komisiji (T‑157/04, ZOdl. JU, str. I-A-199 in II-901, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero
         je to razglasilo ničnost odločbe Komisije z dne 26. maja 2003 (v nadaljevanju: sporna odločba), na podlagi katere je postalo
         karierno ocenjevalno poročilo (v nadaljevanju: KOP) uradnika J. De Bryja za obdobje od 1. julija 2001 do 31. decembra 2002
         pravnomočno.

       Pravni okvir
      2        Člen 26, prvi in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti, kakršni so veljali za dejstva v tem
         sporu (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), določa:

      „Osebni spis uradnika obsega:
      a)      vse dokumente o njegovem upravnem statusu in vsa poročila o njegovi sposobnosti, učinkovitosti in vedenju;
      b)      pripombe uradnika, ki jih je podal glede teh dokumentov.
      Vsak dokument je treba registrirati, oštevilčiti in razvrstiti po zaporednem vrstnem redu; institucija ne sme niti uporabiti
         niti navajati zoper uradnika dokumentov iz točke (a), če o njih ni bil obveščen pred razvrstitvijo.“

      3        Člen 43 Kadrovskih predpisov določa:

      „Najmanj enkrat na dve leti se za vsakega uradnika, razen za tiste z nazivom A 1 in A 2, pripravi periodično poročilo o sposobnosti,
         učinkovitosti in vedenju v službi pod pogoji, ki jih določi vsaka institucija v skladu z določbami člena 110.

      Uradnik se seznani s poročilom. Uradnik ima pravico dati pripombe, za katere meni, da so upoštevne.“
      4        Člen 110, prvi in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov določa, da splošne določbe za izvajanje teh kadrovskih predpisov sprejme
         vsaka institucija po posvetovanju s svojim odborom uslužbencev in odborom za Kadrovske predpise, nato se o njih obvestijo
         uslužbenci.

      5        Komisija je 26. aprila 2002 izdala sklep o splošnih določbah za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov (v nadaljevanju: Sklep
         SDI 43), s katerim je uveljavila nov sistem ocenjevanja.

      6        Člen 1 Sklepa SDI 43 določa vsakoletno sestavitev KOP.

      7        Člena 7 in 8 urejata ocenjevalni postopek. Potem ko se ocenjevani uradnik oceni sam, in po pogovoru med njim in ocenjevalcem,
         njegovim vodjo oddelka, ocenjevalec in potrjevalec, ki je njegov nadrejeni, sestavita KOP, ki ga predložita zainteresirani
         osebi. Ocenjevani uradnik ima torej pravico zahtevati pogovor s potrjevalcem, ki ima možnost bodisi spremeniti bodisi potrditi
         KOP. Ta se ponovno predloži zainteresirani osebi. Ocenjevani uradnik lahko nato od potrjevalca zahteva, naj zadevo predloži
         paritetnemu odboru za ocenjevanje (v nadaljevanju POO). POO se prepriča, da je KOP sestavljen pravično, objektivno in v skladu
         z običajnimi ocenjevalnimi standardi. Preverja tudi, da so postopki potekali pravilno, zlasti glede razgovorov in rokov. Izda
         obrazloženo mnenje. To mnenje, ki je bilo vročeno ocenjevanemu uradniku, ocenjevalcu in potrjevalcu se vroči ocenjevalcu na
         prvi stopnji, nadrejenemu potrjevalcu, ki bodisi potrdi bodisi spremeni KOP, preden ga predloži zainteresirani osebi. Če se
         ocenjevalec na prvi stopnji oddalji od priporočil iz mnenja POO, mora svojo odločitev obrazložiti.

      8        Julija 2002 je Komisija objavila dokument z naslovom „Sistem za ocenjevanje razvoja kariere uslužbencev – Vodnik“ (v nadaljevanju:
         vodnik za ocenjevanje). V skladu s tem vodnikom se KOP nanaša na sposobnost, učinkovitost in vedenje vsakega uradnika v službi.
         Vsa tri poglavja o ocenjevanju, sestavljena glede na te tri omenjene kriterije, so določena z različnimi lestvicami, ki imajo
         največ šest, deset oziroma štiri točke.

       Dejansko stanje
      9        J. De Bry, uradnik z nazivom A 5, zaposlen pri generalnem sekretariatu Komisije, je bil ocenjen v KOP z datumom 18. februar
         2003 za obdobje od 1. julija 2001 do 31. decembra 2002.

      10      Na podlagi Sklepa SDI 43 je zahteval revizijo njegove ocene. Potrjevalec je sicer 19. marca 2003 spremenil nekaj pojasnjevalnih
         pripomb, vendar so podane ocene ostale nespremenjene.

      11      V poglavju „Vedenje v službi“ je bila dodana naslednja pripomba:

      „J. De Bry je vedno na razpolago (za) dokončanje dela, pri čemer potrebuje dodatne ure med tednom oziroma konec tedna. Vendar
         ta razpoložljivost zunaj rednega delovnega časa pogosto sovpada z nespoštovanjem rednega urnika.“

      12      J. De Bry je 26. marca 2003 zahteval, naj zadevo obravnava POO. Njegova tožba je bila zavrnjena z odločbo ocenjevalca na prvi
         stopnji.

      13      J. De Bry je 26. avgusta 2003 vložil pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov. Organ, pristojen za imenovanje
         (v nadaljevanju: OPI), jo je 6. januarja 2004 zavrnil.

       Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
      14      J. De Bry je 22. aprila 2004 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložil ničnostno tožbo zoper sporno odločbo.

      15      Skliceval se je v bistvu na štiri tožbene razloge:

      –        kršitev člena 14 Kadrovskih predpisov, na podlagi katerega mora vsak uradnik, ki je pri opravljanju nalog pozvan, naj zavzame
         stališče o zadevi, pri kateri ima glede njenega obravnavanja ali izida osebni interes, ki bi lahko prizadel njegovo neodvisnost,
         o tem obvestiti OPI;

      –        kršitev obveznosti obrazložitve;
      –        neskladnost med nekaterimi pojasnjevalnimi pripombami in ustrezno številčno oceno;
      –        kršitev pravice do obrambe.
      16      V okviru četrtega tožbenega razloga je navedel, da se očitek nespoštovanja delovnega urnika lahko uporabi v KOP samo, če je
         imel uradnik možnost predhodno izraziti stališča o tem očitku, v tem primeru pa naj se to ne bi zgodilo. O domnevni netočnosti
         bi moral biti takrat, ko je do nje prišlo, opozorjen na predpis, ki bi mu omogočal, da uveljavi svoje stališče.

      17      Sodišče prve stopnje je pozvalo Komisijo, da se za postopek sporne ocene izreče o morebitni ustreznosti člena 26 Kadrovskih
         predpisov in sodne prakse, na podlagi katere je cilj te določbe zagotoviti spoštovanje pravice uradnika do obrambe.

      18      Komisija je odgovorila, da člen 26 Kadrovskih predpisov predpostavlja obstoj „dokumentov“ in ne nalaga, da jih je treba sestaviti
         zlasti kot pisna opozorila, naslovljena na uradnike.

      19      V točki 94 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje ugodilo četrtemu tožbenemu razlogu, tako da je v zvezi z očitkom glede
         delovnega urnika razsodilo, da je Komisija kršila pravico do obrambe, zagotovljeno s členom 26 Kadrovskih predpisov.

      20      Zato je v točkah 95 in 96 iste sodbe ugodilo tretjemu tožbenemu razlogu glede tega, da bi bilo treba, ker je bila ugotovitev
         netočnosti nezakonita, ustrezni očitek obravnavati, kot da ga ni v KOP, tako da bi bistveno vplival na skladnost med oceno
         „zadostno“ in pripombami v poglavju „Vedenje v službi“.

      21      V preostalem je Sodišče prve stopnje tožbene razloge tožeče stranke zavrnilo.

      22      Končno je razglasilo ničnost sporne odločbe in Komisiji naložilo plačilo stroškov.

      23      V točki 83 izpodbijane sodbe je Sodišče presodilo, da spoštovanje pravice ocenjevanega uradnika do obrambe vključuje, da bi
         se mu dejstva, kakršna so v postopku v glavni stvari, lahko očitala, če bi bila vpisana v „dokumentih“ v smislu člena 26,
         prvi in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, ki so bili predhodno vloženi v njegov osebni spis, ali je bil o njih vsaj predhodno
         obveščen.

      24      V točki 86 iste sodbe je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da bi bilo treba uradniku, ker bi se sicer kršila pravica do obrambe,
         ki mu je zagotovljena s členom 26 Kadrovskih predpisov, ob ugotovitvi njegove netočnosti dati pisno opozorilo, in sicer pravočasno,
         kar pomeni v razumnem roku od očitanega dejanja, kar bi mu omogočilo zlasti učinkovito obrambo svojih interesov bodisi z izpodbijanjem
         tega očitka bodisi tako, da bi na podlagi tega očitka izboljšal svoje vedenje v službi, čeprav samo zato, da bi dobil dobro
         oceno.

      25      Sodišče prve stopnje je poleg tega v točki 91 izpodbijane sodbe presodilo, da točka 3.1 vodnika za ocenjevanje, ki naj bi
         ga Komisija določila kot pravilnik ravnanja, poziva ocenjevalce, naj celotno ocenjevalno obdobje skrbno zbirajo delovne primere,
         shranjujejo njihove kopije ali delajo zapiske. V isti točki izpodbijane sodbe je poudarilo, da se morajo v skladu s točko
         3.2 vodnika za ocenjevanje povratne informacije nanašati na določena področja vedenja in se sporočiti karseda hitro po opravljenem
         delu.

       Predlogi strank pred Sodiščem
      26      Komisija Sodišču predlaga, naj:

      –        razveljavi izpodbijano sodbo;
      –        samo odloči v sporu, ugodi predlogom, ki jih je predložila na prvi stopnji, in zato tožbo zavrne;
      –        podredno, vrne zadevo v ponovno odločanje Sodišču prve stopnje;
      –        J. De Bryju naloži plačilo stroškov postopka, vključno z njenimi stroški v postopku pred Sodiščem prve stopnje.
      27      J. De Bry Sodišču predlaga, naj:

      –        pritožbo zavrne kot očitno neutemeljeno,
      –        Komisiji naloži plačilo stroškov.
       Pritožba
      28      Pritožnica navaja en razveljavitveni razlog, razdeljen na dva dela, s katerim se očita, da je Sodišče prve stopnje napačno
         uporabilo pravo, na eni strani z uporabo načela spoštovanja pravice do obrambe, in na drugi strani z uporabo člena 26, drugi
         odstavek, Kadrovskih predpisov.

       Trditve strank
      29      Komisija v okviru prvega dela pritožbenega razloga zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje napačno presodilo obseg splošnega
         načela spoštovanja pravice do obrambe.

      30      Te pravice naj bi se izvajale zgolj v samem postopku, ki lahko vodi k sprejetju akta, ki posega v položaj.

      31      Za izdajatelja akta, s katerim se posega v položaj, naj te pravice ne bi vključevale obveznosti, da na zadevno osebo naslovi
         predhodno opozorilo o začetku postopka.

      32      V okviru drugega dela pritožbenega razloga Komisija navaja, da obveznost, ki jo je potrdilo Sodišče prve stopnje, da se pisno
         zabeleži podatek, ki se lahko očita uradniku, ne izhaja iz člena 26, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov.

      33      Zadnja določba naj bi predpostavljala obstoj „dokumentov“ v smislu prvega odstavka, točka (a), istega člena. Ta naj ne bi
         nalagala obveznosti, da se pripravijo taki dokumenti.

      34      J. De Bry navaja, da je namen člena 26 Kadrovskih predpisov zagotoviti spoštovanje pravice uradnika do obrambe. Cilj tega
         člena naj bi bil preprečiti, da odločba OPI, ki vpliva na upravni položaj in kariero ocenjevanega uradnika, ne bi temeljila
         na dejstvih o njegovem vedenju, ki naj ne bi bila niti vložena v njegov osebni spis niti predložena zainteresirani osebi.

      35      Sodišče prve stopnje naj bi torej v skladu z ustaljeno sodno prakso upravičeno razglasilo ničnost sporne odločbe.

      36      J. De Bry poleg tega meni, da bi Sodišče prve stopnje moralo dejansko preveriti, ali je Komisija pri sestavitvi KOP uporabila
         nove notranje smernice, določene predvsem v točki 3.1 vodnika za ocenjevanje, ki bi jih morala upoštevati.

       Presoja Sodišča
      37      V skladu z ustaljeno sodno prakso je spoštovanje pravice do obrambe v vsakem postopku, ki se uvede zoper osebo in ki lahko
         vodi k aktu, s katerim se posega v njen položaj, temeljno načelo prava Skupnosti in mora biti zagotovljeno tudi, če ni nobenih
         pravil, ki urejajo zadevni postopek (glej zlasti sodbi z dne 10. julija 1986 v zadevi Belgija proti Komisiji, 234/84, Recueil,
         str. 2263, točka 27, in z dne 5. oktobra 2000 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C-288/96, Recueil, str. I‑8237, točka 99).

      38      To načelo zahteva, da mora biti zadevni osebi dana možnost, da primerno predstavi svoje stališče o informacijah, ki se lahko
         zoper njo uporabijo v ukrepu (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Belgija proti Komisiji, točka 27 in fine, in sodbo z dne 3. oktobra 2000 v zadevi Industrie des poudres sphériques proti Svetu, C‑458/98 P, Recueil, str. I-8147,
         točka 99).

      39      Vendar se temeljno načelo spoštovanja pravice do obrambe kot procesno jamstvo na področju ocenjevanja uslužbencev Evropskih
         skupnosti ne more razlagati, kot da določa obveznost predhodnega opozorila pred postopkom, ki vodi k takemu ocenjevanju.

      40      Člen 26, prvi in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov na to ugotovitev ne vpliva s tem, da možnost očitanja uradniku glede
         vseh poročil v zvezi z njegovimi sposobnostmi, učinkovitostjo ali vedenjem podreja temu, da se zainteresirana oseba s poročili
         seznani pred njihovo vložitvijo v uradnikov osebni spis.

      41      Ustrezne določbe, katerih cilj je zagotoviti pravico uradnika do obrambe (glej zlasti sodbi z dne 28. junija 1972 v zadevi
         Brasseur proti Parlamentu, 88/71, Recueil, str. 499, točka 11, in z dne 12. februarja 1987 v zadevi Bonino proti Komisiji,
         233/85, Recueil, str. 739, točka 11), se dejansko nanašajo na že obstoječe dokumente. Te določbe preprečujejo, da bi se taki
         dokumenti med ocenjevalnim postopkom uporabili proti ocenjevanemu uradniku, ne da bi bil z njimi seznanjen pred vložitvijo
         v njegov osebni spis. Ne določajo pa predhodne priprave dokumentov, ki formalizirajo vsako navedbo dejstev, očitanih zainteresirani
         osebi.

      42      Člen 26 Kadrovskih predpisov torej ne določa obveznosti predhodnega opozorila nič bolj kot samo temeljno načelo.

      43      S temeljnim načelom spoštovanja pravice do obrambe se mora zainteresirani osebi pri ocenjevanju omogočiti, da se brani pred
         zatrjevanjem dejstev, ki se lahko uporabijo zoper njo. Ta cilj je opredeljen zlasti s členom 26, prvi in drugi odstavek, Kadrovskih
         predpisov ter s Sklepom SDI 43, katerega določbe zagotavljajo spoštovanje kontradiktornosti med celotnim postopkom, kakor
         je razvidno iz točke 7 te sodbe.

      44      Namen temeljnega načela spoštovanja pravice do obrambe tudi ni omogočiti uradniku, da v prihodnje prilagodi svoje vedenje,
         da bi preprečil dejansko uporabo ugotovljenih dejstev zoper sebe. Kot je generalni pravobranilec poudaril v točkah 53 in 54
         sklepnih predlogov, izboljšanje vedenja v službi pomeni cilj, ki presega področje uporabe spoštovanja pravice do obrambe,
         kajti istemu cilju je dejansko namenjeno samo ocenjevalno poročilo.

      45      S tem, da je Sodišče prve stopnje v točkah 83 in 86 izpodbijane sodbe ugotovilo kršitev pravice do obrambe, zagotovljene s
         členom 26 Kadrovskih predpisov, ker ni bilo predhodnega pisnega opozorila, je obenem kršilo temeljno načelo spoštovanja pravice
         do obrambe in člen 26 Kadrovskih predpisov.

      46      Na to ugotovitev ne vpliva obrazložitev iz točke 91 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na vodnik za ocenjevanje, ki naj bi ga
         po mnenju Sodišča prve stopnje Komisija sami sebi določila kot pravilnik ravnanja.

      47      Čeprav se v poglavju 3 vodnika za ocenjevanje priporoča „pravočasno in konstruktivno povratno informacijo […], ki je dana
         redno“, s sklicevanjem „na določena področja vedenja“, „kakor hitro je mogoče po opravljenem delu“, in čeprav se ocenjevalci
         pozivajo, „da zberejo delovne primere […], da shranijo kopije ali naredijo zapiske“, je v tem poglavju prav tako navedeno,
         da se povratna informacija da „z na primer uradnimi in neuradnimi ocenjevanji ter na podlagi osebnih razgovorov“. Nikakor
         torej ne določa sistematične sestavitve pisnega opozorila za vsako dejstvo, ki bi lahko bilo predmet očitka.

      48      Končno je treba ugotoviti, da je zaradi napačne uporabe prava pri razlagi temeljnega načela spoštovanja pravice do obrambe
         in člena 26 Kadrovskih predpisov Sodišče prve stopnje v točkah 95 in 96 izpodbijane sodbe nepravilno sklepalo o neskladnostih
         v KOP, nato pa ugodilo tretjemu tožbenemu razlogu, ki mu je bil predložen (glej točko 20 te sodbe).

      49      Iz zgoraj navedenega je razvidno, da je treba izpodbijano sodbo delno razveljaviti, če se je z njo razglasila ničnost sporne
         odločbe zaradi kršitve pravice do obrambe, zagotovljene s členom 26 Kadrovskih predpisov, in zato zaradi neskladnosti med
         nekaterimi pojasnjevalnimi pripombami in ustrezno številčno oceno, kar zadeva očitek o nespoštovanju delovnega urnika.

       Posledice razveljavitve izpodbijane sodbe
      50      Če Sodišče razveljavi odločitev Sodišča prve stopnje, lahko v skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča samo dokončno
         odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.

      51      V obravnavani zadevi je treba uporabiti to določbo, saj stanje postopka to dejansko dovoljuje.

       Tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe
      52      Iz razlogov, naštetih v točkah od 37 do 44 te sodbe, niti temeljno načelo spoštovanja pravice do obrambe niti člen 26, prvi
         in drugi odstavek, Kadrovskih predpisov možnosti, da se očitano dejstvo upošteva v KOP uradnika, ne podrejata temu, da se
         pred postopkom, ki vodi k izdaji tega poročila, zainteresirana oseba s na to dejstvo pisno opozori in se z njim seznani.

      53      Tožeča stranka torej Komisiji neutemeljeno očita, da je v spornem KOP upoštevala očitek o nespoštovanju delovnega urnika,
         ne da bi jo pred ocenjevalnim postopkom na to opozorila.

      54      Tožbeni razlog kršitve pravice do obrambe je treba zato zavrniti.

       Tožbeni razlog neskladja med nekaterimi pojasnjevalnimi pripombami in ustrezno številčno oceno, kar zadeva očitek o nespoštovanju
            delovnega urnika
      55      Ker ugotovitev netočnosti ni bila razglašena za nezakonito, je treba očitek, ki na tej ugotovitvi temelji, obravnavati, kot
         da je zakonito vključen v besedilo spornega KOP.

      56      V teh okoliščinah torej ni prizadeta skladnost med oceno „zadostno“ in pripombami v poglavju „Vedenje v službi“.

      57      Iz tega sledi, da je treba tožbeni razlog, ki se nanaša na skladnost med nekaterimi pojasnjevalnimi pripombami in ustrezno
         številčno oceno, prav tako zavrniti glede očitka o nespoštovanju delovnega urnika.

      58      Iz navedenega izhaja, da je treba tožbo zavreči.

       Stroški
      59      Člen 122, prvi odstavek, Poslovnika določa, da če je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu, odloči tudi
         o stroških. Na podlagi člena 69(2) tega poslovnika, ki se prav tako uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118
         istega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Vendar v skladu s členom 70 Poslovnika,
         ki se ravno tako uporablja na podlagi člena 122, drugi odstavek, tega poslovnika za pritožbe, ki so jih vložile institucije,
         te v sporih med Skupnostmi in njihovimi uslužbenci nosijo svoje stroške.

      60      J. De Bry v obravnavani zadevi s svojimi tožbenimi razlogi ni uspel, in Komisija je predlagala, naj se mu naložijo stroški.
         Na podlagi zgoraj navedenih določb Poslovnika je treba odločiti, da vsaka od strank nosi svoje stroške, povezane s tem postopkom,
         in tiste, ki jih je priglasila v okviru postopka na prvi stopnji.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 12. julija 2005 v zadevi De Bry proti Komisiji (T-157/04) se delno razveljavi,
            če se je z njo za nično razglasila sporna odločba Komisije z dne 26. maja 2003, na podlagi katere je postalo karierno ocenjevalno
            poročilo uradnika J. De Bryja za obdobje od 1. julija 2001 do 31. decembra 2002 pravnomočno, zaradi kršitve pravice do obrambe,
            zagotovljene s členom 26 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti, in zato zaradi neskladnosti med nekaterimi
            pojasnjevalnimi pripombami in ustrezno številčno oceno, kar zadeva očitek o nespoštovanju delovnega urnika.
      2)      Tožba se zavrne.
      3)      Vsaka od strank nosi svoje stroške, povezane s tem postopkom, in tiste, ki jih je priglasila v okviru postopka na prvi stopnji.

      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 17. januarja 2001. # Marie-Jeanne Kraus proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Povračilo neupravičeno plačanih zneskov. # Zadeva T-14/99.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 18. marca 1986. # Ethicon GmbH proti Hauptzollamt Itzehoe. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Zadeva 58/85.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. februarja 1982. # SIC - Società Italiana Cauzioni proti Amministrazione delle finanze dello Stato. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale civile e penale di Milano - Italija. # Zadeva 277/80.


Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 18. septembra 2014.#Central Bank of Iran proti Svetu Evropske unije.#Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu, sprejeti z namenom preprečevanja širjenja jedrskega orožja – Zamrznitev sredstev – Ničnostna tožba – Litispendenca – Obveznost obrazložitve – Pravica do obrambe.#Zadeva T‑262/12.


Sodba Sodišča z dne 25. maja 1977. # F.lli Cucchi proti Avez S.p.A. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Pretura di Abbiategrasso - Italija. # Zadeva 77-76.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 21. januarja 2016.#Les Jardins de Jouvence SCRL proti État belge.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel de Mons.#Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost – Šesta direktiva o DDV – Oprostitve – Člen 13(A)(1)(g) – Oprostitve za opravljanje storitev, ki so tesno povezane s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom in ki jih opravljajo organizacije javnega prava ali druge organizacije, ki se jih priznava kot organizacije socialnega pomena – Pojem ,opravljanje storitev in dobava blaga, tesno povezana s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom‘ – Organizacije, ki se jih priznava kot organizacije socialnega pomena – Oskrbovana stanovanja.#Zadeva C-335/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 21. januarja 2016 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Obdavčenje — Davek na dodano vrednost — Šesta direktiva o DDV — Oprostitve — Člen 13(A)(1)(g) — Oprostitve za opravljanje storitev, ki so tesno povezane s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom in ki jih opravljajo organizacije javnega prava ali druge organizacije, ki se jih priznava kot organizacije socialnega pomena — Pojem ‚opravljanje storitev in dobava blaga, tesno povezana s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom‘ — Organizacije, ki se jih priznava kot organizacije socialnega pomena — Oskrbovana stanovanja“
      V zadevi C‑335/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo cour d’appel de Mons (pritožbeno sodišče v Monsu, Belgija) z odločbo z dne 18. junija 2014, ki je prispela na Sodišče 11. julija 2014, v postopku

         Les Jardins de Jouvence SCRL

      proti

         État belge,

      ob udeležbi

         AXA Belgium SA,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik četrtega senata v funkciji predsednika petega senata, D. Šváby, A. Rosas, E. Juhász in C. Vajda (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. junija 2015,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Les Jardins de Jouvence SCRL L. Strepenne in G. Lardinois, odvetnika,

               —

               za Axa Belgium SA P. Meessen in C. Goossens, odvetnika,

               —

               za belgijsko vlado M. Jacobs, C. Pochet in J.-C. Halleux, agenti,

               —

               za Evropsko komisijo F. Dintilhac in L. Lozano Palacios, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 9. julija 2015
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaj držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23, v nadaljevanju: Šesta direktiva).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Les Jardins de Jouvence SCRL (v nadaljevanju: LJJ) in État belge, ker je ta družbi LJJ v okviru gradbenih del, ki jih je opravila za upravljanje oskrbovanih stanovanj, zavrnila pravico do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV).

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Šesta direktiva je bila s 1. januarjem 2007 razveljavljena in nadomeščena z Direktivo Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 47, str. 1). Kljub temu se zaradi časa nastanka dejstev za spor o glavni stvari uporablja Šesta direktiva.

               4

               Člen 13(A) Šeste direktive je določal:
               „1.   Brez vpliva na druge določbe Skupnosti države članice pod pogoji, ki jih določijo zaradi zagotavljanja pravilne in enostavne uporabe takšnih oprostitev in preprečevanja vsakršnih možnih utaj, izogibanja ali [vseh] zlorab davka, oprostijo:
               […]

                        (g)

                        opravljanje storitev in dobavo blaga, ki je tesno povezana s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom, vključno z dobavami s strani domov za ostarele, ki jih opravljajo osebe javnega prava ali druge organizacije, ki jih država članica priznava kot dobrodelne [organizacije socialnega pomena];

                  […]
               2.   […]

                        (b)

                        Dobava storitev ali blaga ni oproščena v skladu s pododstavki (1)(b), (g), (h), (i), (l), (m) in (n), če:

                                 —

                                 ni nujna za oproščene transakcije,

                  […]“

         Belgijsko pravo

               5

               Zakonik o davku na dodano vrednost (Moniteur belge z dne 27. julija 1969, str. 7046) je v različici, ki je veljala do 21. julija 2005, v členu 44(2) določal:
               „Davka je oproščeno tudi:
               […]

                        2.

                        opravljanje storitev in dobava blaga, ki sta tesno povezana s socialnim varstvom in ju opravljajo organizacije, ki skrbijo za starejše osebe in jih pristojni organ priznava kot take ter, če gre za osebe zasebnega prava, delujejo v socialnih razmerah, primerljivih z razmerami pri osebah javnega prava […]“

               6

               Z okvirnim zakonom z dne 11. julija 2005 (Moniteur belge z dne 12. julija 2005, str. 32180) je bil spremenjen zakonik o davku na dodano vrednost z učinkom od 22. julija 2005. Člen 44(2) tega zakonika, kakor je bil spremenjen (v nadaljevanju: spremenjeni zakonik o DDV), določa:
               „Davka je oproščeno tudi:
               […]

                        2.

                        opravljanje storitev in dobava blaga, ki sta tesno povezana s socialnim skrbstvom, socialnovarstvenim delom ter varstvom otrok in mladine in ki ju opravljajo osebe javnega prava ali druge organizacije, ki jih pristojni organ priznava kot organizacije socialnega pomena.

                  To so med drugim:

                        —

                        organizacije, ki skrbijo za starejše osebe;

                  […]“

               7

               Člen 2, točka 1, Décret relatif aux maisons de repos, résidences-services et aux centres d’accueil de jour pour personnes âgées et portant création du Conseil wallon du troisième âge (Moniteur belge z dne 26. junija 1997, str. 17043) (dekret z dne 5. junija 1997 o domovih za starejše, oskrbovanih stanovanjih in centrih za dnevno oskrbo starejših ter o ustanovitvi valonskega sveta za tretje življenjsko obdobje) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja, dom za starejše opredeljuje kot „ustanovo, ne glede na ime, za nastanitev oseb, starih najmanj 60 let, ki imajo v njej običajno prebivališče in ki v njej uporabljajo skupne gospodinjske in čistilne storitve, storitve pomoči pri vsakodnevnih opravilih, in če je potrebno, storitve medicinskih tehnikov in pomožnega medicinskega osebja“.

               8

               Člen 2, točka 2, dekreta z dne 5. junija 1997 opredeljuje oskrbovana stanovanja kot „eno ali več zgradb, ki ne glede na ime tvorijo funkcionalno celoto in jih vodi organizacija, ki osebam, starim najmanj šestdeset let, proti plačilu ponuja individualna stanovanja, ki jim omogočajo neodvisno življenje, in storitve, za katere se lahko svobodno odločajo“. V tej določbi je še navedeno, da vlada natančno določi pojem funkcionalne celote in da so lahko prostori, oprema in skupne storitve oskrbovanih stanovanj dostopni tudi drugim osebam, starim najmanj 60 let.

               9

               V skladu s členom 5(1), prvi pododstavek, dekreta z dne 5. junija 1997 je upravljanje doma za starejše osebe ali oskrbovanega stanovanja predmet pridobitve dovoljenja in morajo te ustanove v skladu s členom 5(2) in (5) navedenega dekreta ustrezati določenim standardom.

               10

               Tako morajo domovi za starejše osebe v skladu s členom 5(2) dekreta z dne 5. junija 1997 ustrezati določenim standardom, ki se nanašajo na:

                        „1.

                        storitve, krite s ceno nastanitve ali sprejema;

                  […]

                        6.

                        prehrano, higieno in zdravstveno oskrbo,

                  […]

                        9.

                        hišni red, na podlagi katerega se spoštujejo ta načela:
                        […]

                                 (c)

                                 prosti dostop družini, prijateljem […] do doma za starejše osebe“

               11

               Iz člena 5(5), drugi pododstavek, dekreta z dne 5. junija 1997 je razvidno, da morajo oskrbovana stanovanja ustrezati standardom, ki jih opredeli valonska vlada in ki se nanašajo na področja, navedena v točki 10 te sodbe.

               12

               V skladu s členom 5(5), prvi pododstavek, dekreta z dne 5. junija 1997 morajo posamezna stanovanja, ki so v okviru oskrbovanih stanovanj na voljo stanovalcem, imeti vsaj dnevno sobo, kuhinjo, spalnico, kopalnico in zasebno stranišče. Poleg tega morajo v skladu s členom 5(5), drugi pododstavek, točka 4, tega dekreta, oskrbovana stanovanja ustrezati tudi določenim standardom glede „neobveznih storitev, ki jih mora upravnik na prošnjo stanovalcev obvezno zagotoviti ali dati na voljo, in pogojev glede njihovega dostopa“ (v nadaljevanju: zahtevane neobvezne storitve), pri čemer gre za storitve, katerih „osnovno vsebino opredeli [valonska] vlada“.

               13

               Iz točke 2.2 Poglavja III, Priloge III, z naslovom „Standardi, ki veljajo za oskrbovana stanovanja“ odloka Valonske vlade z dne 3. decembra 1998 o izvedbi dekreta z dne 5. junija 1997 (Moniteur belge z dne 27. januarja 1999, str. 2221, v nadaljevanju: odlok z dne 3. decembra 1998) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, je razvidno, da mora biti v oskrbovanih stanovanjih obvezno poskrbljeno za vzdrževanje skupnih prostorov, zunanjih površin, ki so na voljo stanovalcem, vzdrževanje notranjih in zunanjih okenskih stekel, obveščanje o prostočasnih dejavnostih v skupnosti ter za obisk predstavnika organizacije vsaj dvakrat letno. Poleg tega morajo imeti v skladu s točko 2.3 tega poglavja, Priloge III k odloku z dne 3. decembra 1998 stanovalci v oskrbovanih stanovanjih obvezno na voljo te neobvezne storitve, ki jih lahko prosto uporabljajo:

                        —

                        možnost treh obrokov na dan, od katerih mora biti en v celoti topel, bodisi v skupnem prostoru oskrbovanega stanovanja, predvidenem za restavracijo in družabne dogodke, bodisi v restavraciji doma za starejše osebe ali v domu za starejše osebe in oskrbo, ki je funkcionalno povezan z oskrbovanim stanovanjem, bodisi v stanovalčevem zasebnem stanovanju. Vsak dan se vodi evidenca obrokov, postreženih stanovalcem, z navedbo imena prejemnika in potrebnimi podatki za njihov račun;

                        —

                        možnost čiščenja zasebnih stanovanj vsaj enkrat na teden;

                        —

                        možnost pranja stanovalčevega perila.

               14

               Poleg tega je iz predložitvene odločbe razvidno, da se za oskrbovana stanovanja zaračunavajo cene, ki se določajo pod nadzorom ministrstva za gospodarske zadeve.

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               15

               Družba LJJ, ustanovljena leta 2004, je zadruga belgijskega prava, katere namen je bil v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari upravljati in voditi ustanove za nego ter opravljanje vseh dejavnosti, neposredno ali posredno povezanih z zdravstveno oskrbo ter pomočjo bolnim, starejšim in invalidnim osebam ali drugim.

               16

               Družba LJJ je oktobra 2004 belgijsko davčno upravo obvestila o začetku svoje dejavnosti oddajanja garsonjer zdravim osebam. Ta uprava je zato družbo LJJ registrirala za namene DDV.

               17

               Družba LJJ je 27. oktobra 2006 dobila začasno dovoljenje za upravljanje oskrbovanih stanovanj „Les jardins de Jouvence“.

               18

               V okviru teh oskrbovanih stanovanj so najemnikom dana na voljo stanovanja za eno ali dve osebi z opremljeno kuhinjo, dnevno sobo, spalnico in opremljeno kopalnico. Poleg tega jim ponujajo različne plačljive storitve, ki so lahko na voljo tudi drugim osebam, in sicer dostop do bara in restavracije, frizerskega in kozmetičnega salona, dvorane za fizioterapijo, dejavnosti delovne terapije, pralnice, dispanzerja, v katerem se lahko opravi odvzem krvi, ter zdravstvene službe.

               19

               Družba LJJ je od avgusta 2004 do septembra 2006, da bi začela z upravljanjem oskrbovanih stanovanj, zgradila obsežno infrastrukturo in namestila opremo za svojo poslovno dejavnost.

               20

               Davčna uprava je 5. oktobra in 14. novembra 2006 preverila računovodske izkaze družbe LJJ, kar zadeva uporabo zakonodaje s področja DDV od 30. avgusta 2004 do 30. septembra 2006. Ta uprava je po koncu tega nadzora ugotovila, da družba LJJ ni bila upravičena odbiti DDV za gradnjo nepremičnin med letoma 2004 in 2006, ker je bila ta družba davčna zavezanka, katere vse dejavnosti, opravljene v okviru upravljanja oskrbovanih stanovanj, so bile oproščene DDV v skladu s členom 44(2) spremenjenega zakonika o DDV. Zato je navedena uprava od družbe LJJ zahtevala povračilo zneskov neupravičeno odbitega davka.

               21

               Davčna uprava je 25. januarja 2007 družbo LJJ obvestila o izbrisu njenega tekočega računa za DDV z učinkom od 30. septembra 2006.

               22

               Družbi LJJ je bil 13. februarja 2007 vročen plačilni nalog, zoper kateri je ta 20. februarja 2007 pri tribunal de première instance de Mons (sodišče prve stopnje v Monsu) vložila tožbo.

               23

               To sodišče je s sodbo, izdano 19. junija 2012, tožbo družbe LJJ zavrnilo kot neutemeljeno, pri čemer je ugotovilo, da so organizacije, ki skrbijo za starejše osebe, v skladu s členom 44(2) spremenjenega zakonika o DDV oproščene plačila DDV, ne da bi bilo treba preveriti, ali so bile zadevne storitve povezane zlasti s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom in ali so jih zagotavljali organi javnega prava ali organizacije, ki jim pristojni organ priznava socialni pomen.

               24

               Družba LJJ je 19. decembra 2012 zoper to sodbo pri cour d’appel de Mons (pritožbeno sodišče v Monsu) vložila pritožbo.

               25

               Družba LJJ je pred tem sodiščem navajala, da uradna odobritev za upravljanje oskrbovanih stanovanj ne pomeni nujno priznanja njihovega socialnega pomena, ker se pogoji za odobritev oskrbovanih stanovanj bistveno razlikujejo od pogojev za odobritev domov za starejše osebe. Poleg tega je ta družba opozorila, da materialne podpore skupnosti, ki je bistveni element pojma socialnega skrbstva in socialnovarstvenega dela, glede oskrbovanih stanovanj ni bilo. V obravnavanem primeru družba LJJ ni prejela nobenih javnih sredstev in njeni stanovalci niso prejeli nobene javne pomoči ali podpore za kritje stroškov opravljenih storitev.

               26

               État belge je pri cour d’appel de Mons (pritožbeno sodišče v Monsu) predlagala zavrnitev pritožbe družbe LJJ in navajala, da je bila ta družba, ki je opravljala storitve iz člena 44(2) spremenjenega zakonika o DDV, davčna zavezanka za DDV, ki zato nima pravice do dobitka tega davka. État belge je trdila, da je bil oskrbovanim stanovanjem, ki jih z odobritvijo valonske regije upravlja družba LJJ, uradno priznan socialni pomen za opravljanje storitev, tesno povezanih s socialno pomočjo. Poleg tega naj bi imele storitve, ki jih ponuja družba LJJ, ki naj bi bile neposredno povezane z nastanitvijo, oskrbo in zdravljenjem, ki se zagotavlja za njihovo boljše fizično in/ali psihično počutje, socialni pomen.

               27

               Cour d’appel de Mons (pritožbeno sodišče v Monsu) je podvomilo o tem, kako je treba razlagati člen 13(A)(1)(g) Šeste direktive, zato je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali so oskrbovana stanovanja v smislu dekreta z dne 5. junija 1997, v okviru katerih se ponujajo profitna individualna stanovanja za eno ali dve osebi z opremljeno kuhinjo, dnevno sobo, spalnico in opremljeno kopalnico, ki tem osebam omogočajo neodvisno življenje, ter različne neobvezne plačljive profitne storitve, ki niso namenjene samo stanovalcem oskrbovanih stanovanj (bar in restavracija, frizerski in kozmetični salon, dvorana za fizioterapijo, dejavnosti delovne terapije, pralnica, dispanzer, v katerem se lahko opravi odvzem krvi, zdravstvena služba), v bistvu organizacija socialnega pomena, ki zagotavlja ‚opravljanje storitev in dobavo blaga, ki je tesno povezana s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom‘ v smislu člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive?

                        2.

                        Ali je odgovor na to vprašanje drugačen, če se za zadevna oskrbovana stanovanja za opravljanje zadevnih storitev od javnih organov prejme subvencije ali katero koli drugačno ugodnost ali finančno pomoč?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

               28

               Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(A)(1)(g) Šeste direktive razlagati tako, da velja oprostitev iz te določbe za storitve, ki se opravljajo v okviru profitnih oskrbovanih stanovanj, kot so ta v postopku v glavni stvari, za katere se od javnih organov ne prejme nobenih subvencij ali katere koli drugačne ugodnosti ali finančne pomoči, in vključujejo dajanje na voljo osebam, starim najmanj 60 let, posamezna stanovanja, ki jim omogočajo popolnoma neodvisno življenje, ter zagotavljanje plačljivih neobveznih storitev, ki so na voljo tudi drugim osebam.

               29

               Iz besedila člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive je razvidno, da se ta določba uporablja za storitve in dobave blaga, ki jih, prvič, „opravljajo osebe javnega prava ali druge organizacije, ki jih država članica priznava kot dobrodelne [organizacije socialnega pomena]“ in so, drugič „tesno povezane s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom“ (sodbi Kingscrest Associates in Montecello, C‑498/03, EU:C:2005:322, točka 34 in Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 21).

               30

               Ker v tej zadevi ni sporno, da družba LJJ ni organizacija javnega prava v smislu člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive, so lahko njene dejavnosti na podlagi te določbe oproščene DDV, le če spada pod pojem „druge organizacije, ki jih zadevna država članica priznava kot dobrodelne [organizacije socialnega pomena]“ v smislu te določbe.

               31

               Zato je treba najprej preučiti, ali družba LJJ spada pod pojem „druge organizacije, ki jih zadevna država članica priznava kot dobrodelne [organizacije socialnega pomena]“ v smislu člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive, in nato, ali so storitve, ki se opravljajo v okviru oskrbovanih stanovanj, kot so te v postopku v glavni stvari, „tesno povezane s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom“ v smislu te določbe.

         Pogoj, ki se nanaša na to, da država članica organizaciji prizna socialni pomen

               32

               Najprej je treba opozoriti, da v členu 13(A)(1)(g) Šeste direktive niso pojasnjeni pogoji in pravila za priznavanje organizacij, ki niso subjekti javnega prava, kot organizacij socialnega pomena. Zato mora načeloma nacionalno pravo vsake države članice določiti pravila, v skladu s katerimi se lahko takim organizacijam odobri tako priznanje (glej sodbo Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 26 in navedena sodna praksa).

               33

               V tem okviru člen 13(A)(2)(a) Šeste direktive državam članicam priznava možnost, da odobrijo oprostitev, ki je določena v odstavku 1(g) tega člena, organizacijam, ki niso osebe javnega prava, pri čemer morajo te izpolnjevati enega ali več pogojev, naštetih v navedenem odstavku 2(a). Države članice lahko te izbirne pogoje prosto in dodatno določijo za odobritev zadevne oprostitve (glej sodbo Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 27 in navedena sodna praksa).

               34

               Iz tega sledi, da člen 13(A)(1)(g) Šeste direktive državam članicam daje diskrecijsko pravico, da nekatere organizacije, ki niso subjekti javnega prava, priznajo kot organizacije socialnega pomena (glej v tem smislu sodbo Kingscrest Associates in Montecello, C‑498/03, EU:C:2005:322, točka 51 in navedena sodna praksa).

               35

               V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da morajo nacionalni organi ob priznavanju drugih organizacij, ki niso osebe javnega prava, kot organizacij socialnega pomena, v skladu s pravom Unije in pod nadzorom nacionalnih sodišč, upoštevati več elementov. Med te je mogoče šteti obstoj posebnih določb, naj bodo te nacionalne ali regionalne, zakonodajne ali upravne, davčne ali socialnovarstvene, splošni interes dejavnosti zadevnega davčnega zavezanca, dejstvo, da je bilo drugim davčnim zavezancem, ki opravljajo enake dejavnosti, že odobreno podobno priznanje, in dejstvo, da lahko stroške zadevnih storitev v veliki meri prevzamejo zavodi za zdravstveno zavarovanje ali druge organizacije socialne varnosti (sodba Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 31 in navedena sodna praksa).

               36

               V tem okviru bo mogoče upoštevati tudi dejstvo, da so v valonski regiji oskrbovana stanovanja, skupaj z domovi za starejše osebe in centri za dnevno oskrbo, predmet enotne zakonodaje, katere namen je uokviriti različne institucionalne oblike pomoči in oskrbe za starejše osebe.

               37

               V zvezi s tem je, kar mora preveriti predložitveno sodišče, iz listin iz spisa razvidno, da poleg dejstva, da ta zakonodaja opredeljuje to, kar zajema pojem „oskrbovana stanovanja“, upravljanje oskrbovanih stanovanj pogojuje s pridobitvijo dovoljenja valonske vlade, ki je pogojeno s spoštovanjem nekaterih pogojev in standardov. Očitno je iz listin iz spisa, kar mora potrditi predložitveno sodišče, razvidno, da se med temi pogoji in standardi nekateri nanašajo na področja, skupna oskrbovanim stanovanjem in domovom za starejše osebe.

               38

               Za presojo socialnega pomena zadevne organizacije je treba upoštevati tudi dejstvo, da se za oskrbovana stanovanja, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, zaračunavajo cene, ki se določajo pod nadzorom ministrstva za gospodarske zadeve.

               39

               Natančneje, glede okoliščine, da se za profitna oskrbovana stanovanja, kot so ta, ki jih upravlja družba LJJ, ne prejema nobenih javnih sredstev ali nobene druge javne finančne pomoči, je treba navesti, prvič, ker je pojem „organizacija“ načeloma dovolj širok in lahko vključuje zasebne profitne subjekte (sodba Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 57), dejstvo, da družba LJJ dejavnosti opravlja s takim namenom, nikakor ne izključuje opredelitve te družbe kot „druge organizacije, ki jih zadevna država članica priznava kot dobrodelne [organizacije socialne pomena]“ v smislu člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive. Drugič, čeprav je iz sodne prakse, navedene v točki 35 te sodbe, razvidno, da je lahko dejstvo, da velik del stroškov opravljenih storitev morda nosijo skladi zdravstvenega zavarovanja oziroma druge socialnovarstvene organizacije, med elementi, ki jih je treba upoštevati za opredelitev, ali ima zadevna organizacija socialni pomen, je to dejstvo, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 30 sklepnih predlogov, le eden od več elementov. Zato neobstoj javne finančne pomoči ne izključuje takega priznanja, ker ga je treba presoditi glede na vse upoštevne elemente obravnavane zadeve.

               40

               V teh okoliščinah bo moralo predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov, zlasti tistih, navedenih v točkah od 35 do 39 te sodbe, odločiti, ali so nacionalni organi ob priznavanju družbe LJJ kot organizacije, ki ima socialni pomen, upoštevali meje diskrecijske pravice, ki jo imajo v skladu s členom 13(A)(1)(g) Šeste direktive.

         Pogoj, v skladu s katerim mora biti opravljanje storitev tesno povezano s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom

               41

               Glede cilja oprostitve iz člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive je iz sodne prakse Sodišča razvidno, da ta določba ne določa oprostitve DDV za vse dejavnosti v javnem interesu, ampak samo za tiste, ki so tam naštete in podrobno opisane (glej v tem smislu, zlasti, sodbi Stichting Uitvoering Financiële Acties, 348/87, EU:C:1989:246, točka 12, in Ygeia, C‑394/04 in C‑395/04, EU:C:2005:734, točka 16). Z ugodnejšo obravnavo nekaterih storitev v javnem interesu v socialnem sektorju na področju DDV je namen te oprostitve zmanjšanje stroškov teh storitev, ki tako postanejo dostopnejše za posameznike, ki bi jih lahko uporabili (sodba Kingscrest Associates in Montecello, C‑498/03, EU:C:2005:322, točka 30).

               42

               Ugotoviti pa je treba, da so v besedilu člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive storitve, ki jih opravljajo domovi za ostarele, izrecno navedene med storitvami in dobavami blaga, ki so tesno povezane s socialnim skrbstvom in socialnovarstvenim delom in ki torej spadajo pod oprostitev iz te določbe.

               43

               V zvezi s tem je treba navesti, da domovi za ostarele, tako kot oskrbovana stanovanja, osebam, starim najmanj 60 let, zagotavljajo stanovanje, skupaj z različnimi storitvami pomoči in oskrbe. Prvič, enako obravnavo glede DDV bi bilo treba zagotoviti za storitev dajanja na voljo stanovanj, bodisi da se ta stanovanja ponujajo v okviru doma za ostarele bodisi v okviru oskrbovanih stanovanj. Drugič, ker navedene storitve pomoči in oskrbe, ki so jih oskrbovana stanovanja dolžna zagotavljati, v skladu z upoštevno nacionalno zakonodajo ustrezajo storitvam, ki so jih v skladu z navedeno zakonodajo dolžni zagotavljati domovi za ostarele, jih je treba glede DDV obravnavati enako.

               44

               Zato lahko za tiste od storitev, ki se opravljajo v okviru oskrbovanih stanovanj, kot so ta v postopku v glavni stvari, ki vključujejo dajanje na voljo stanovanj, primernih za starejše osebe, velja oprostitev iz člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive. Za druge storitve načeloma tudi velja oprostitev iz te določbe, zlasti, če je namen teh storitev, ki so jih ta oskrbovana stanovanja dolžna zagotavljati, v skladu z nacionalno zakonodajo pomoč starejšim osebam in njihova oskrba in ustrezajo storitvam, ki so jih v skladu s to zakonodajo dolžni zagotavljati tudi domovi za ostarele.

               45

               Poleg tega v nasprotju s trditvami družb LJJ in Axa Belgium SA (v nadaljevanju: Axa) te ugotovitve ni mogoče izpodbiti z dejstvom, da organizacija, ki upravlja oskrbovana stanovanja, ne prejema nobene javne finančne pomoči in da storitve, ki jih ponuja, ne dajejo pravice do nobene finančne pomoči iz skladov socialnega zavarovanja.

               46

               V zvezi s tem je treba poudariti, da besedilo člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive ne določa pogoja, ki bi bil povezan z javnimi sredstvi v korist zadevnega gospodarskega subjekta ali s finančno pomočjo javnih organov ali socialnovarstvenih organizacij v korist prejemnikov opravljenih storitev. Kot je belgijska vlada poudarila na obravnavi, ta določba namreč poudarja lastnosti opravljenih storitev in lastnost gospodarskega subjekta, ki ponuja zadevne storitve ali dobavlja blago, ne pa posebnega načina financiranja tega subjekta ali plačila, ki ga prejme.

               47

               Poleg tega je treba opozoriti, da so oprostitve iz člena 13(A)(1) Šeste direktive samostojni pojmi prava Unije in da morajo biti zato opredeljeni na ravni Evropske unije (sodba Kingscrest Associates in Montecello, C‑498/03, EU:C:2005:322, točka 22). Vendar bi opredelitev storitev iz člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive glede na obstoj javne finančne pomoči v korist izvajalca ali glede na prevzem stroškov socialnovarstvenih organizacij vodila do pogojevanja tega pojma s posebnimi značilnostmi zakonodaj držav članic na tem področju, kar bi lahko ogrozilo avtonomno razlago, ki jo je treba dati temu pojmu, in ustvarilo razlike pri njegovi uporabi v okviru Unije.

               48

               Poleg tega je treba zavrniti ugovor družb LJJ in Axa, da so izvajalci, ki niso upravičeni do javnih sredstev, v konkurenčno slabšem položaju od izvajalcev, ki tako pomoč prejemajo, ker bi morali prvonavedeni, ker niso upravičeni do odbitka DDV, stroške gradbenih del, ki so jih opravili vnaprej, v celoti prenesti na prejemnike njihovih storitev, vključno s pripadajočim DDV, zato bi bil ta položaj po mnenju navedenih družb v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti.

               49

               Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da načelo davčne nevtralnosti nasprotuje predvsem temu, da bi se podobno blago ali podobne storitve, ki so si torej konkurenčni, z vidika DDV obravnavali različno (glej sodbo Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 48 in navedena sodna praksa).

               50

               Vendar v tem primeru neobstoj finančne pomoči javnih organov v korist družbe LJJ in to, da socialnovarstvene organizacije ne krijejo stroškov storitev, ki jih je ta družba opravila, ne vpliva na naravo storitev, ki jih opravlja navedena družba, saj so te storitve primerljive s storitvami, ki jih opravljajo drugi izvajalci, prejemniki javnih sredstev ali finančne pomoči javnih organov. Zato načelo davčne nevtralnosti ne nasprotuje temu, da se navedene storitve z vidika DDV ne bi obravnavale enako.

               51

               Poleg tega je treba v skladu z besedilom prvega vprašanja navesti, da so med storitvami, ki jih družba LJJ ponuja v okviru svojih dejavnosti upravljanja oskrbovanih stanovanj, nekatere plačljive storitve, ki se jih zagotavlja neobvezno tako stanovalcem kot tudi drugim osebam. Gre zlasti za dostop do bara in restavracije, frizerskega in kozmetičnega salona, dvorane za fizioterapijo, dejavnosti delovne terapije, pralnice, dispanzerja, v katerem se lahko opravi odvzem krvi, ter zdravstvene službe.

               52

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da države članice v skladu s členom 13(A)(2)(b), prva alinea, Šeste direktive, ne smejo oprostiti storitev, določenih zlasti v členu 13(A)(1)(g) te direktive, če niso nujne za izvedbo oproščenih transakcij. Kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, ta določba, ki je zavezujoča za države članice, namreč določa pogoje, ki jih je treba upoštevati pri razlagi različnih primerov oprostitev, ki so tam določeni, in ki se, tako kot tisti, določeni v členu 13(A)(1)(g) navedene direktive, nanašajo na storitve ali dobave, ki so „tesno povezane“ ali ki imajo „[tesno povezavo]“ z dejavnostjo, ki je v javnem interesu (glej v tem smislu sodbo Ygeia, C‑394/04 in C‑395/04, EU:C:2005:734-, točka 26).

               53

               Glede neobveznih storitev, navedenih v točki 51 te sodbe, mora nacionalno sodišče določiti, katere so tiste, ki se zahtevajo v skladu z nacionalno zakonodajo, ki se uporablja. Take storitve, če ustrezajo tistim, ki jih ponujajo domovi za ostarele, je mogoče šteti za tesno povezane zlasti s socialnim skrbstvom in so nujne za izvedbo oproščenih storitev.

               54

               V tem okviru je treba navesti, da je iz stališč družb LJJ in Axa razvidno, da so v odloku z dne 3. decembra 1998 kot zahtevane neobvezne storitve naštete restavracijske storitve, čiščenje zasebnih stanovanj vsaj enkrat na teden ter pranje perila nastanjenih oseb. Zahtevane neobvezne storitve so, če ustrezajo tistim, ki jih ponujajo domovi za ostarele, očitno nujne za izvedbo oproščenih storitev, ki se opravljajo v okviru oskrbovanih stanovanj. Glede zagotavljanja drugih neobveznih storitev v okoliščinah v postopku v glavi stvari, kot so storitve frizerskega in kozmetičnega salona, pa nasprotno zadevna nacionalna zakonodaja očitno ne zahteva, da bi se v okviru oskrbovanih stanovanj ponujale te storitve, niti ne zahteva tega od domov za ostarele, saj takih neobveznih storitev ni mogoče šteti za nujno potrebne za izvedbo oproščenih storitev v okviru oskrbovanih stanovanj. To pa mora preveriti nacionalno sodišče.

               55

               Glede na navedeno je treba na postavljena vprašanja odgovoriti tako:

                        —

                        člen 13(A)(1)(g) Šeste direktive je treba razlagati tako, da lahko med storitvami, ki se opravljajo v okviru oskrbovanih stanovanj, kot so ta v postopku v glavni stvari, katerih socialni pomen mora predložitveno sodišče presoditi zlasti glede na elemente, navedene v tej sodbi, za storitve, ki vključujejo dajanje na voljo stanovanj primernih za starejše osebe, velja oprostitev iz te določbe. Ta oprostitev lahko velja tudi za druge storitve, ki so zagotovljene v okviru teh oskrbovanih stanovanj, zlasti če je namen storitev, ki so jih v skladu z upoštevno nacionalno zakonodajo dolžna zagotavljati oskrbovana stanovanja, zagotavljanje pomoči starejšim osebam in njihova oskrba ter ustrezajo storitvam, ki so jih v skladu z zadevno nacionalno zakonodajo dolžni zagotavljati tudi domovi za ostarele.

                        —

                        V zvezi s tem ni upoštevno, ali upravitelj oskrbovanih stanovanj, kot so ta v postopku v glavni stvari, od javnih organov prejema subvencije ali katero koli drugačno ugodnost ali finančno pomoč.

         Stroški

               56

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                     Člen 13(A)(1)(g) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaj držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero je treba razlagati tako, da lahko med storitvami, ki se opravljajo v okviru oskrbovanih stanovanj, kot so ta v postopku v glavni stvari, katerih socialni pomen mora predložitveno sodišče presoditi zlasti glede na elemente, navedene v tej sodbi, za storitve, ki vključujejo dajanje na voljo stanovanj, primernih za starejše osebe, velja oprostitev iz te določbe. Ta oprostitev lahko velja tudi za druge storitve, ki so zagotovljene v okviru teh oskrbovanih stanovanj, zlasti če je namen storitev, ki so jih v skladu z upoštevno nacionalno zakonodajo dolžna zagotavljati oskrbovana stanovanja, zagotavljanje pomoči starejšim osebam in njihova oskrba ter ustrezajo storitvam, ki so jih v skladu z zadevno nacionalno zakonodajo dolžni zagotavljati tudi domovi za ostarele.

                     V zvezi s tem ni upoštevno, ali upravitelj oskrbovanih stanovanj, kot so ta v postopku v glavni stvari, od javnih organov prejema subvencije ali katero koli drugačno ugodnost ali finančno pomoč.

                     Podpisi

            (
            *1
         )   Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. junija 1967. # Richard Müllerproti Svetu EGS in Svetu ESAE. # Zadeva 28-64 rev.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 11. junija 1985. # Leon Emile Gaston Carlos Debaecker in Berthe Plouvier proti Cornelis Gerrit Bouwman. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Bruseljska konvencija. # Zadeva 49/84.