title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 15. julija 2004. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji. # Neizpolnitev obveznosti države - Posredni davki - Direktiva 69/335/EGS - Zbiranje kapitala - Dajatev na borzne transakcije - Dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev. # Zadeva C-415/02.

text:
      Zadeva C-415/02
      Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Kraljevini Belgiji
      „Neizpolnitev obveznosti države – Posredni davki – Direktiva 69/335/EGS – Zbiranje kapitala – Dajatev na borzne transakcije – Dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev“
      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Nacionalna zakonodaja, ki obdavčuje vpise
            novih vrednostnih papirjev in fizično izročitev novih prinosniških vrednostnih papirjev – Nedopustnost
      (Direktiva Sveta 69/335, člen 11)
      Obveznosti iz člena 11 Direktive 69/335/EGS o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kot je bila spremenjena z Direktivo 85/303,
         ki med drugim določa, da države članice ne zavežejo nobeni obliki obdavčitve oblikovanja, izdaje, uvrstitve v kotacijo na
         borzi, uvrstitve na trg ali trgovanja z delnicami, deleži ali drugimi vrednostnimi papirji enake vrste, ne izpolni država
         članica,

      - ki „dajatvi na borzne transakcije“ zaveže vpise novih vrednostnih papirjev v tej državi članici, izdanih ali ob ustanovitvi
         družbe ali investicijskega sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila, in

      - ki „dajatvi na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev“ zaveže fizično izročitev prinosniških vrednostnih papirjev glede
         nacionalnih ali tujih javnih skladov, kadar gre za nove vrednostne papirje, izdane ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega
         sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila.

      Če drži, da ta določba izrecno ne omenja prve pridobitve ali prve izročitve navedenih vrednostnih papirjev, ostaja dejstvo,
         da naj bi odobritev, da se novo izdani vrednostni papir zaveže davku ali dajatvi na prvo pridobitev ali fizično izročitev
         prinosniškega vrednostnega papirja v okviru njegove izdaje, v resnici pomenila le obdavčitev same izdaje tega vrednostnega
         papirja kot transakcije, ki je sestavni del celostne transakcije glede na zbiranje kapitala.

      (Glej točke 32, 46, 47, 53 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 15. julija 2004(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Posredni davki – Direktiva 69/335/EGS – Zbiranje kapitala – Dajatev na borzne transakcije – Dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev“
      V zadevi C-415/02,
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata R. Lyal in C. Giolito, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Kraljevini Belgiji, ki jo zastopa A. Snoecx, zastopnica, skupaj z B. van de Walle de Ghelcke, avocat,

      tožena stranka,
      zaradi ugotovitve, da Kraljevina Belgija s tem:
      -       da je dajatvi na borzne transakcije zavezala vpise novih vrednostnih papirjev v Belgiji, izdanih ali ob ustanovitvi družbe
         ali investicijskega sklada, ali po povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila, in

      -       da je dajatvi na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev zavezala fizično izročitev vrednostnih papirjev na prinosnika
         belgijskih ali tujih javnih skladov, kadar gre za nove vrednostne papirje, izdane ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega
         sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila,

      ni izpolnila obveznosti iz člena 11 Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala
         (UL L 249, str. 25), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 85/303/EGS z dne 10. junija 1985 (UL L 156, str. 23),

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, C. Gulmann in R. Schintgen (poročevalec), sodnika, F. Macken in N. Colneric,
         sodnici,

      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodna tajnica: M.-F. Contet, glavna administratorka,
      na podlagi poročila sodnika poročevalca,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 15. januarja 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti je z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu 19. novembra 2002, na podlagi člena 226 ES vložila tožbo
         za ugotovitev, da Kraljevina Belgija s tem:

      –        da je dajatvi na borzne transakcije zavezala vpise novih vrednostnih papirjev v Belgiji, izdanih ali ob ustanovitvi družbe
         ali investicijskega sklada, ali po povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila, in

      –        da je dajatvi na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev zavezala fizično izročitev prinosniških vrednostnih papirjev
         belgijskih ali tujih javnih skladov, kadar gre za nove vrednostne papirje, izdane ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega
         sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala ali ob izdaji posojila,

      ni izpolnila obveznosti iz člena 11 Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala
         (UL L 249, str. 25), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 85/303/EGS z dne 10. junija 1985 (UL L 156, str. 23, v nadaljevanju:
         Direktiva 96/335).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      2        Člen 11 Direktive 69/335 določa:

      „Države članice ne zavežejo nobeni obliki obdavčitve:
      a)     oblikovanja, izdaje, uvrstitve v kotacijo na borzi, uvrstitve na trg ali trgovanja z delnicami, deleži ali drugimi vrednostnimi
         papirji enake vrste ali s potrdili, ki predstavljajo take vrednostne papirje, ne glede na to, kdo jih je izdal;

      b)      posojil, vključno z državnimi obveznicami, najetih z izdajo zadolžnic ali drugih prenosljivih vrednostnih papirjev, ne glede
         na to, kdo jih je izdal, ali katerih koli formalnosti, povezanih z njimi, ali oblikovanja, izdaje, uvrstitve v kotacijo na
         borzi, uvrstitve na trg ali trgovanja s temi zadolžnicami ali drugimi prenosljivimi vrednostnimi papirji.“

      3        Člen 12(1) Direktive 69/335 določa:

      „Ne glede na člena 10 in 11 lahko države članice obračunajo:
      a)      dajatve na prenos vrednostnih papirjev, zaračunane bodisi pavšalno ali ne;
      […]“
      4        Obrazložitev predloga Direktive Komisije z dne 14. decembra 1964 (KOM(64), 526 konč.), ki je privedel do sprejetja Direktive
         69/335, se glasi:

      „Med [posrednimi] davki [na pretok kapitala] lahko razlikujemo na eni strani davke na zbiranje kapitala in na drugi strani
         davke na transakcije z vrednostnimi papirji. Ta osnutek direktive se nanaša na posredne davke na zbiranje kapitala, kategorijo
         davkov, ki vključuje dajatev na kapital na lastniški kapital družb, kolkovino na državne vrednostne papirje, kolkovino, zaračunano
         na uvedbo ali izdajo vrednostnih papirjev tujega izvora na nacionalni trg, kot tudi druge posredne obdavčitve, ki imajo enake
         značilnosti. Posredni davki na transakcije z vrednostnimi papirji, kot so dajatve na borzne transakcije, bodo pozneje urejeni
         v drugem osnutku direktive. Ta predlog torej nanje ne vpliva.“

      5        Na podlagi člena 2(1) predloga Direktive Sveta o posrednih davkih na transakcije z vrednostnimi papirji, ki ga je Komisija
         predložila 2. aprila 1976 (UL C 133, str. 1, v nadaljevanju: predlog Direktive iz leta 1976), je obdavčljiva transakcija „odplačna
         odsvojitev ali pridobitev vrednostnih papirjev, kadar transakcijo v državi članici ali v tretji državi sklene oseba s stalnim
         prebivališčem v državi članici. „Vsaka odsvojitev ali pridobitev vrednostnih papirjev je ločeno obdavčljiva transakcija.“

      6        Člen 4(1) predloga direktive iz leta 1976 predvideva:

      „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za davčno oprostitev naslednjih transakcij:
      a)     izdajo vrednostnih papirjev in prvo pridobitev vrednostnih papirjev v okviru izdaje,
      […]“
      7        V delu V priloge k predlogu direktive iz leta 1976 je podrobneje navedeno, da „[v] smislu te direktive izdaja vrednostnih
         papirjev pomeni prenos vrednostnih papirjev s strani izdajatelja, vključno s prenosom, ki izhaja iz kapitalizacije rezerv“.

       Nacionalna ureditev
      8        Zakonski predpisi, ki so upoštevni v tem primeru, so belgijski Code des taxes assimilées au timbre (zakon o dajatvah, enakovrednih
         kolkovini, v nadaljevanju: CTAT) in izhajajo iz zakona z dne 14. aprila 1965 o spremembi Code des droits d’enregistrement,
         d’hypothèque et de greffe, Code des droits de timbre in Code des taxes assimilées au timbre (zakon o dajatvah vpisa hipoteke
         in sodnih taksah, zakon o kolkovinah in zakon o dajatvah, enakovrednih kolkovini, Moniteur belge z dne 24. aprila 1965, str. 4430).

      9        Člen 120 CTAT določa:

      „Dajatvi na borzne transakcije so zavezane naslednje transakcije, sklenjene ali izvedene v Belgiji, kadar se nanašajo na belgijske
         ali tuje javne sklade:

      1º     vsaka prodaja, vsak nakup in, splošneje, vsaka odsvojitev in vsaka pridobitev proti plačilu;
      2º     vsaka dodelitev vpisniku, neposredno po javnem pozivu za javno izdajo, predstavitvijo, ponudbo ali prodajo.“
      10      Na podlagi členov 120, 2°, in 121(1) CTAT dajatev na borzne transakcije bremeni dodelitev delnic in zadolžnic vpisniku. Njena
         davčna stopnja znaša med 0,07 % in 1 %.

      11      Člen 126-1, 1°, CTAT od dajatve na borzne transakcije oprošča tiste transakcije, pri katerih noben poklicni posrednik ni dejaven
         ali ne posluje niti za račun ene od strank niti za svoj račun.

      12      Člen 159, prvi in drugi odstavek, CTAT določa:

      „Dajatvi na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev je zavezana vsaka izročitev prinosniških vrednostnih papirjev, kadar
         se nanaša na belgijske ali tuje javne sklade.

      Izročitev pomeni vsako fizično izročitev neposredno po:
      1º     vpisu;
      2º     odplačni pridobitvi;
      3º     konverziji imenskih vrednostnih papirjev v prinosniške vrednostne papirje;
      4º     dvigu vrednostnih papirjev iz zbirnega depozita pri kreditni organizaciji, borzni družbi, družbi za upravljanje sredstev ali
         pri Caisse interprofessionnelle de dépôts et de virements de titres (medstrokovna agencija za deponiranje in vplačilo vrednostnih
         papirjev).“

      13      Člen 163, 1°, CTAT predvideva, da je izročitev vrednostnih papirjev neposredno po odplačni pridobitvi, pri kateri noben poklicni
         posrednik ni dejaven ali ne sklepa za račun ene od strank, oproščena dajatve na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev.

      14      Člena 120, 1° in 2°, in 159 CTAT, ki opredeljujeta področje uporabe dajatve na borzne transakcije in dajatve na izročitev
         prinosniških vrednostnih papirjev, ne razlikujeta med prvotno izdajo vrednostnih papirjev in poznejšimi transakcijami z obstoječimi
         vrednostnimi papirji.

       Predhodni postopek
      15      Ker je Komisija presodila, da sta dajatev na borzne transakcije in dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev
         v nasprotju s členom 11 Direktive 69/335, je z dopisom z dne 10. maja 1999 Kraljevino Belgijo uradno pozvala, naj v roku dveh
         mesecev predloži stališča.

      16      Z dopisom z dne 2. avgusta 1999 je belgijska vlada Komisijo obvestila o svojem stališču, da obe zadevni dajatvi spadata na
         področje uporabe člena 12(1)(a) Direktive 69/335.

      17      Ker Komisija s tem odgovorom ni bila zadovoljna, je Kraljevini Belgiji 26. januarja 2000 poslala obrazloženo mnenje in jo
         pozvala, naj sprejme zahtevane ukrepe za uskladitev s tem mnenjem v roku dveh mesecev od njegove vročitve.

      18      Z dopisom z dne 29. marca 2000 je belgijska vlada seznanila Komisijo, da vztraja pri svojem stališču, in predlagala sestanek
         z njenimi predstavniki. Ker na tem sestanku, ki je bil 14. decembra 2000, ni bil dosežen dogovor, se je Komisija odločila,
         da vloži to tožbo.

       Tožba
      19      Komisija navaja, da je Kraljevina Belgija s tem, da je nove vrednostne papirje obdavčila z dajatvijo na borzne transakcije
         in dajatvijo na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev, kršila člen 11 Direktive 69/335, ki državam članicam prepoveduje,
         da predvsem izdajo vrednostnih papirjev zavežejo kateri koli obliki obdavčitve.

       Očitek glede dajatve na borzne transakcije
       Trditve strank
      20      Po mnenju Komisije je dajatev na borzne transakcije v nasprotju s členom 11 Direktive 69/335, ker bremeni vpis novih vrednostnih
         papirjev, izdanih ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji
         posojila.

      21      Komisija meni, da pri tej dajatvi, v nasprotju s trditvijo belgijske vlade, ne gre za odstopanje, predvideno v členu 12(1)(a)
         Direktive 69/335, ki jo je kot izjemo od pravila neobdavčitve treba razlagati strogo in ne velja za novo izdane vrednostne
         papirje. Ta določba naj bi sicer dovoljevala državam članicam, da obdavčijo prenos vrednostnih papirjev, vendar naj bi pojem
         „prenos“ predpostavljal, da so zadevni vrednostni papirji pred prenosom pripadali drugemu lastniku. To razlago naj bi potrjevala
         po eni strani obrazložitev predloga Direktive z dne 14. decembra 1964 in po drugi strani sodna praksa Sodišča (glej sodbi
         z dne 2. februarja 1988 v zadevi Dansk Sparinvest, 36/86, Recueil, str. 409, in z dne 25. maja 1989 v zadevi Maxi Di, 15/88,
         Recueil, str. 1391), iz katerih naj bi izhajalo, da glede transakcij iz člena 11 Direktive 69/335 državi članici ni dovoljeno,
         da kapitalske družbe obdavči drugače kot z davki in dajatvami, predvidenimi v členu 12 te direktive.

      22      Glede pojma „izdaja vrednostnih papirjev“ Komisija navaja, da tega pojma ni mogoče razlagati tako, kot da zajema prvi prenos
         teh vrednostnih papirjev, ker taka razlaga odvzame ves smisel prepovedi iz člena 11 Direktive 69/335. Izdaje vrednostnih papirjev
         se ne bi smelo ločiti od njihove pridobitve s strani vpisnikov in prepoved obdavčitve izdaje naj bi, po analogiji s presojo
         Sodišča v sodbi z dne 27. oktobra 1998 v zadevah FECSA in ACESA (C-31/97 in C-32/97, Recueil, str. I-6491, točki 18 in 19),
         veljala za celotno transakcijo, ki vključuje pridobitev vrednostnih papirjev s strani vpisnika.

      23      Komisija ugovarja razlagi člena 4(1) predloga direktive iz leta 1976 belgijskih organov. V nasprotju z navedbami belgijske
         vlade, če ta določba predvideva prepoved obdavčitve izdaje vrednostnih papirjev in njihove prve pridobitve, take prepovedi
         ni mogoče razlagati kot indic za to, da naj bi bili ti transakciji ločeni ali da naj bi člen 11 Direktive 69/335 zajemal samo
         izdajo. Nasprotno je razlog za ponovitev prepovedi v tej določbi v drugem predlogu direktive skrb za jasnost. Tako naj bi
         navedba „prva pridobitev vrednostnih papirjev v okviru izdaje“ zgolj vsebinsko pojasnila prepoved iz tega člena 11.

      24      Glede področja uporabe dajatve na borzne transakcije Komisija zatrjuje, da okoliščina, da določene transakcije niso zavezane
         tej dajatvi, ne more upravičiti kršitve člena 11 Direktive 69/335. Dodaja, da, v nasprotju z navedbami belgijske vlade, predmet
         dajatve na borzne transakcije ni omejen na izvršitev transakcije z vrednostnimi papirji na podlagi izpolnitve borznega naročila.
         V vsakem primeru pri presoji združljivosti te dajatve z navedeno določbo ni mogoče upoštevati niti dejanj poklicnih posrednikov
         pri transakcijah, ki so predmet te dajatve, niti identitete osebe, odgovorne za te.

      25      Belgijska vlada meni, da člen 11(1)(a) Direktive 69/335 ne nasprotuje obdavčitvi prvega prenosa vrednostnih papirjev po njihovi
         izdaji.

      26      Po mnenju te vlade uporaba pojma „trgovanje“ iz člena 11 Direktive 69/335 nujno pomeni, da mora obstajati vrsta poznejših
         prenosov. Prepoved vsakršne obdavčitve teh transakcij naj bi imela izjemno širok obseg, ki bi ga bilo vendarle treba omejiti
         z odstopanjem iz člena 12(1)(a) navedene direktive, ki dovoljuje obdavčitev prenosov vrednostnih papirjev.

      27      Belgijska vlada trdi, da ni mogoče sprejeti razlage pojma „izdaja“, kot predlaga Komisija, in trditve, da se pri prenosu predpostavlja
         obstoj predhodnega lastnika. Pojem „izdaja vrednostnih papirjev“ naj ne bi zajemal prve pridobitve vrednostnih papirjev s
         strani vpisnika, temveč naj bi se omejeval na dejavnost družbe izdajateljice.

      28      Iz predloga Direktive iz leta 1976 naj bi namreč izhajalo, da je treba „izdajo vrednostnih papirjev“ razumeti tako, da se
         nanaša na prvi prenos teh vrednostnih papirjev in da ne zajema njihove prve pridobitve. Ker ta predlog ni bil nikoli sprejet,
         bi bilo treba dopustiti, da države članice obdavčijo prvo pridobitev vrednostnih papirjev. Poleg tega naj bi iz sodbe z dne
         17. decembra 1998 v zadevi Codan (C-236/97, Recueil, str. I-8679) izhajalo, da je pojem „prenos“ iz člena 12(1)(a) Direktive
         69/335 treba razlagati široko in da mora za vse prenose vrednostnih papirjev, vključno z borznimi prenosi, veljati enaka ureditev
         ter da lahko izkoristijo odstopanje, predvideno v tej določbi.

      29      Belgijska vlada navaja, da člen 4(1) predloga direktive iz leta 1976 sicer nasprotuje splošni prepovedi člena 11 Direktive
         69/335, ampak da iz tam sprejetega razlikovanja med izdajo vrednostnih papirjev in njihovo pridobitvijo sledi, da se same
         izdaje ne sme obdavčiti. Druge transakcije, ki naj bi spadala v odstopanje iz člena 12(1)(a) iste direktive, naj ta prepoved
         ne bi zajemala.

      30      V tej zvezi belgijska vlada dodaja, da iz zgoraj navedenih sodb Dansk Sparinvest in Maxi Di izhaja, da se prepoved obdavčitve
         iz člena 11 Direktive 69/335 nanaša le na kapitalske družbe, to je izdajateljice, in da okoliščina, da morajo vlagatelji ali
         prvi pridobitelji plačati dajatev, ni v nasprotju s to določbo. Ker so torej samo vlagatelji zavezani dajatvi na borzne transakcije,
         naj bi belgijska zakonodaja iz obdavčitve dejansko izvzela izdajo vrednostnih papirjev kot celostno transakcijo.

       Presoja Sodišča
      31      Da bi odločili o tem prvem očitku Komisije, je treba opozoriti, da člen 11(a) Direktive 69/335 prepoveduje, da se oblikovanje,
         izdaja, uvrstitev v kotacijo na borzi, uvrstitev na trg ali trgovanje z delnicami, deleži ali drugimi vrednostnimi papirji
         enake vrste ali s potrdili, ki predstavljajo take vrednostne papirje, ne glede na to, kdo jih je izdal, zavežejo kateri koli
         obliki obdavčitve.

      32      Če drži, kot to zatrjuje belgijska vlada, da ta določba izrecno ne omenja prve pridobitve delnic, deležev ali drugih vrednostnih
         papirjev enake vrste, ostaja dejstvo, kot je to poudaril generalni pravobranilec v točki 14 sklepnih predlogov, da naj bi
         odobritev, da se novo izdani vrednostni papir zaveže davku ali dajatvi na prvo pridobitev, v resnici pomenila le obdavčitev
         same izdaje tega vrednostnega papirja kot sestavnega dela celostne transakcije glede na zbiranje kapitala. Izdaja vrednostnih
         papirjev namreč ni sama sebi namen, ampak je smiselna šele takrat, ko pridobijo te vrednostne papirje pridobitelji.

      33      Polni učinek člena 11(a) Direktive 69/335 tako zahteva, da mora „izdaja“ v smislu te določbe vključevati prvo pridobitev vrednostnih
         papirjev, ki se izvede v okviru njihove izdaje.

      34      Te ugotovitve ne omajajo trditve Kraljevine Belgije.

      35      Prvič, glede trditve, da ker se člen 11(a) Direktive 69/335 izrecno ne nanaša na prvo pridobitev vrednostnih papirjev po njihovi
         izdaji, ta transakcija ne sodi v prepoved iz te določbe, je treba navesti, da po eni strani s tem, da člen 4(1)(a) predloga
         Direktive iz leta 1976 z navedbo „prve pridobitve vrednostnih papirjev“ v okviru izdaje nakazuje, da je prva pridobitev vrednostnih
         papirjev sestavni del splošnejše transakcije izdaje vrednostnih papirjev, od katere ni ločljiv. Po drugi strani okoliščina,
         da je Komisija ob ustreznem upoštevanju obstoja razlik pri razlagi ali uporabi navedenega člena 11(a) želela zagotoviti enotno
         uporabo direktiv, ki se nanašajo na iste transakcije, s tem, da je natančneje opredelila „izdajo vrednostnih papirjev“, ne
         more vplivati na ugotovitev, da je z gospodarskega vidika treba prvo pridobitev vrednostnih papirjev v okviru njihove izdaje
         šteti kot sestavni del te izdaje.

      36      Drugič, glede trditve, da dajatev na borzne transakcije ne spada na področje uporabe Direktive 69/335, ker zavezanci te dajatve
         niso kapitalske družbe, ki jih ureja ta direktiva, temveč vlagatelji, zadošča ugotovitev, da se prepoved zavezati davku, ki
         ni dajatev na kapital in druge dajatve in davki iz člena 12 navedene direktive, nanaša le na izrecno naštete kapitalske transakcije,
         ne da bi bilo za njihovo opredelitev treba natančneje določiti identiteto davčnega dolžnika.

      37      Tretjič, glede trditve, da dajatev na borzne transakcije pomeni dajatev na prenos vrednostnih papirjev v smislu člena 12(1)(a)
         Direktive 69/335, ki mora zato izkoristiti odstopanje, predvideno v tej določbi, je treba navesti, da je to odstopanje kot
         vsako izjemo treba razlagati strogo in ne sme privesti do tega, da bi načelo, od katerega odstopa, izgubilo polni učinek.

      38      Razlaga pojma „prenos“ iz člena 12(1)(a) Direktive 69/335 v smislu, kot ga predlaga belgijska vlada, bi torej členu 11(a)
         te direktive odvzela njegov polni učinek, tako da bi bil lahko postopek izdaje, ki v skladu s to določbo ne sme biti zavezan
         nobenemu drugemu davku ali dajatvi kot dajatvi na kapital, kljub temu obdavčen z drugim davkom ali dajatvijo, saj se novo
         izdani vrednostni papirji v okviru izdaje nujno „prenesejo“ na pridobitelje.

      39      Zato prve pridobitve vrednostnih papirjev v okviru njihove izdaje ni mogoče šteti kot „prenos“ v smislu člena 12(1)(a) Direktive
         69/335 in torej dajatev na tako prvo pridobitev ne more soditi v odstopanje po tej določbi.

      40      Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba ugotoviti, da dajatev na borzne transakcije, če se odmeri na nove vrednostne papirje,
         ki so bili izdani ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega sklada, ali po povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji
         posojila, pomeni obdavčitev v smislu člena 11(a) Direktive 69/335, katere uvedbo ta določba prepoveduje.

      41      Iz tega izhaja, da je prvi očitek Komisije utemeljen.

       Očitek glede dajatve na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev

       Trditve strank
      42      Komisija trdi, da se njene trditve glede dajatve na borzne transakcije mutatis mutandis prenesejo na dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev. Vendar pojasnjuje, da ta krši člen 11 Direktive 69/335
         samo takrat, če bremeni izročitev vrednostnih papirjev neposredno po njihovi izdaji.

      43      Belgijska vlada najprej navaja, da Komisija ni zadosti obrazložila svojih trditev glede nezdružljivosti dajatve na izročitev
         prinosniških vrednostnih papirjev s členom 11 Direktive 69/335. Preprosto sklicevanje na trditve, izpeljane glede dajatve
         na borzne transakcije, naj ne bi bilo zadostno, saj naj bi bili ti dajatvi zelo različni.

      44      Belgijska vlada dalje trdi, da dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev, katere cilj je preprečiti izročitev
         fizičnih vrednostnih papirjev in spodbujati naložbe vrednostnih papirjev v zbirni depozit, spoštuje prepoved iz člena 11 Direktive
         69/335, ker je obdavčena zgolj fizična izročitev vrednostnih papirjev. Ta transakcija bi morala biti torej samostojna in neodvisna
         od izdaje vrednostnih papirjev. Okoliščina, da so izdani vrednostni papirji imenski, nematerializirani ali deponirani v zbirni
         depozit pri finančni instituciji, naj ne bi povzročila obdavčitve s to dajatvijo. Poleg tega izročitve prinosniških vrednostnih
         papirjev ni več mogoče opredeliti kot „uvrstitev na trg“ ali „trgovanje“ s temi vrednostnimi papirji v smislu člena 11 Direktive
         69/335.

      45      Belgijska vlada nazadnje zatrjuje, da obdavčitev izročitve prinosniških vrednostnih papirjev sodi v odstopanje iz člena 12(1)(a)
         Direktive 69/335, ker naj bi pojem „prenos“, kot ga razlaga Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Codan, pokrival tako pravno dodelitev
         vrednostnih papirjev kot njihovo fizično izročitev.

       Presoja Sodišča
      46      Navesti je treba, da je očitek Komisije omejen na obračunavanje dajatve na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev, ki
         bremeni fizično izročitev takih vrednostnih papirjev neposredno po izdaji.

      47      Torej, če drži tako, kot to navaja belgijska vlada, da izdaja, kot je izdaja prinosniških vrednostnih papirjev, ne privede
         do obračuna te dajatve, kljub temu ostaja dejstvo, da je treba fizično izročitev takih vrednostnih papirjev njihovim prvim
         pridobiteljem iz enakih razlogov, kot so navedeni v točki 35 te sodbe, šteti kot sestavni del izdaje v smislu člena 11(a)
         Direktive 69/335.

      48      Pomembno je dodati, da fizična izročitev prinosniških vrednostnih papirjev prvemu pridobitelju niti ne sodi v odstopanje,
         predvideno v členu 12(1)(a) Direktive 69/335, ker se, kot izhaja iz točke 37 te sodbe, pojem „prenos“ razlaga strogo in iz
         istih razlogov, kot so navedeni v točki 38 te sodbe, ne more zajeti prve fizične izročitve novo izdanih vrednostnih papirjev.

      49      V nasprotju s trditvami belgijske vlade ta ugotovitev ne nasprotuje razlagi člena 12(1)(a) Direktive 69/335, kot jo je podalo
         Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Codan.

      50      Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 38 sklepnih predlogov, Sodišče v tej sodbi ni potrdilo široke razlage pojma
         „prenos vrednostnih papirjev“, ampak se je omejilo na enotno razlago različnih jezikovnih različic Direktive 69/335, če bi
         bile med njimi razlike, pri čemer je odločilo, da člena 12(1)(a) te direktive ni mogoče razlagati tako, kot da omejuje možnost
         držav članic, da obračunajo dajatve na same borzne transakcije tako, kot to predvidevata nemška in danska različica navedene
         direktive.

      51      Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba ugotoviti, da dajatev na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev, kolikor bremeni
         prvo fizično izročitev novo izdanih prinosniških vrednostnih papirjev, pomeni prepovedano obdavčitev na podlagi člena 11(a)
         Direktive 69/335.

      52      Iz tega sledi, da je tudi drugi očitek Komisije utemeljen.

      53      Zato je treba ugotoviti, da Kraljevina Belgija s tem, da je:

      –        dajatvi na borzne transakcije zavezala vpise novih vrednostnih papirjev v Belgiji, izdanih ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega
         sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila, in

      –        dajatvi na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev zavezala fizično izročitev prinosniških vrednostnih papirjev glede
         belgijskih ali tujih javnih skladov, kadar gre za nove vrednostne papirje, izdane ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega
         sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila,

      ni izpolnila obveznosti iz člena 11 Direktive 69/335.
       Stroški
      54      Na podlagi člena 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala,
         naj se Kraljevini Belgiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE (drugi senat)
      razsodilo:
      1)     Kraljevina Belgija s tem,
               –       da je dajatvi na borzne transakcije zavezala vpise novih vrednostnih papirjev v Belgiji, izdanih ali ob ustanovitvi družbe
            ali investicijskega sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila, in
      –        da je dajatvi na izročitev prinosniških vrednostnih papirjev zavezala fizično izročitev prinosniških vrednostnih papirjev
            glede belgijskih ali tujih javnih skladov, kadar gre za nove vrednostne papirje, izdane ali ob ustanovitvi družbe ali investicijskega
            sklada, ali ob povečanju osnovnega kapitala, ali ob izdaji posojila,
      ni izpolnila obveznosti iz člena 11 Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala,
            kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 85/303/EGS z dne 10. junija 1985.
      2)     Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.
      Timmermans   Gulmann   Schintgen
      Macken             Colneric
      Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. julija 2004.
      Sodni tajnik             Predsednik drugega senata
      R. Grass             C. W. A. Timmermans
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. decembra 1985. # Sideradria SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Globa. # Zadeva 67/84.


SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat) z dne 16. decembra 2010.#Svet Evropske unije proti Willemu Stolsu.#Pritožba – Javni uslužbenci – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Očitna napaka pri presoji – Izkrivljanje dokazov.#Zadeva T‑175/09 P.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 27. oktobra 1998. # Fuerzas Eléctricas de Catalunya SA (FECSA) (C-31/97) in Autopistas Concesionaria Española SA (C-32/97) proti Departament d'Economía y Finances de la Generalitat de Catalunya. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal Superior de Justicia de Catalunya - Španija. # Združeni zadevi C-31/97 in C-32/97.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 19. marca 2002. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-426/98.


Sodba Sodišča z dne 10. novembra 1981. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva 29/81.


Sodba Sodišča z dne 14. decembra 1995. # Kazenski postopek proti Lucas Emilio Sanz de Lera, Raimundo Díaz Jiménez in Figen Kapanoglu. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Juzgado Central de lo Penal de la Audiencia Nacional - Španija. # Pretok kapitala - Tretje države. # Združene zadeve C-163/94, C-165/94 in C-250/94.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 30. marca 2006.#Aro Tubi Trafilerie SpA proti Ministero dell'Economia e delle Finanze.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Corte suprema di Cassazione - Italija.#Direktiva 69/335 - Posredni davki na zbiranje kapitala - Nacionalna ureditev, ki določa obračun proporcionalne takse za registracijo ob t. i. "obratni" združitvi v višini 1 % od vrednosti transakcije - Opredelitev kot dajatev na kapital - Povečanje kapitala družbe - Povečanje sredstev družbe - Povečanje vrednosti deležev družbe - Storitev člana - Odločitev o združitvi, ki so jo sprejeli člani člana.#Zadeva C-46/04.

text:
      Zadeva C-46/04
      Aro Tubi Trafilerie SpA
      proti
      Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte Suprema di Cassazione)
      „Direktiva 69/335 – Posredni davki na zbiranje kapitala – Nacionalna ureditev, ki določa obračun proporcionalne takse za registracijo ob t. i. ‚obratni‘ združitvi v višini 1 % od
         vrednosti transakcije – Opredelitev kot dajatev na kapital – Povečanje kapitala družbe – Povečanje sredstev družbe – Povečanje vrednosti deležev družbe – Storitev člana – Odločitev o združitvi, ki so jo sprejeli družbeniki družbenika“

      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Dajatev na kapital, s katero se obdavčijo
            kapitalske družbe
      (Direktiva Sveta 69/335, člena 4 in 7)
      Člen 4(2)(b) Direktive 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z Direktivo 73/80 o določitvi
         skupnih stopenj za dajatev na kapital in Direktivo 85/303, določa, da lahko države članice z dajatvijo na kapital obdavčijo
         povečanje sredstev kapitalske družbe prek storitev družbenika, ki ne povzročijo povečanja kapitala družbe, a lahko povečajo
         vrednost deležev družbe.

      Člen 7(1) te direktive pa kljub temu oprošča plačilo dajatve na kapital za transakcije, ki izpolnjujejo tri pogoje, in sicer
         (i) prenos vseh sredstev in obveznosti kapitalske družbe ali enega ali več delov njenega poslovanja na eno ali več kapitalskih
         družb, ki so v postopku ustanavljanja ali že obstajajo, (ii) plačilo za vložke sestavlja izključno razporeditev deležev družbe
         ali družb in (iii) sedež dejanske uprave ali registrirani sedež družb, ki sodelujejo v transakciji, na ozemlju države članice.

      Če so ti pogoji izpolnjeni, Direktiva 69/335 nasprotuje obračunu proporcionalne takse za registracijo v višini 1 % od vrednosti
         transakcije ob t. i. „obratni“ združitvi, torej združitvi s pripojitvijo, kadar so vsi družbeni deleži prevzemne družbe v
         lasti prevzete družbe. Čeprav namreč taka spojitev pomeni vložek kapitala v smislu člena 4 te direktive, je za tega po členu
         7(1) te direktive določena oprostitev plačila dajatve na kapital.

      (Glej točke 32, od 40 do 42, 46 in 47 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 30. marca 2006(1)

      „Direktiva 69/335 – Posredni davki na zbiranje kapitala – Nacionalna ureditev, ki določa obračun proporcionalne takse za registracijo ob t. i. ‚obratni‘ združitvi v višini 1 % od
         vrednosti transakcije – Opredelitev kot dajatev na kapital – Povečanje kapitala družbe – Povečanje sredstev družbe – Povečanje vrednosti deležev družbe – Storitev člana – Odločitev o združitvi, ki so jo sprejeli družbeniki družbenika“

      V zadevi C-46/04,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Corte Suprema di Cassazione
         (Italija) z odločbo z dne 6. novembra 2003, ki je na Sodišče prispela 6. februarja 2004, v postopku

      Aro Tubi Trafilerie SpA
      proti
      Ministero dell’Economia e delle Finanze,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann (poročevalec), predsednik senata, K. Schiemann, sodnik, N. Colneric, sodnica, J. N. Cunha Rodrigues in E. Levits,
         sodnika,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Aro Tubi Trafilerie SpA G. Bianco, odvetnik,
      –        za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z G. Bellisom, avvocato dello Stato,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti R. Lyal in M. Velardo, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 26. maja 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4, 7 in 10 Direktive Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija
         1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala (UL L 249, str. 25), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 73/80/EGS z
         dne 9. aprila 1973 o določitvi skupnih stopenj za dajatev na kapital (UL L 103, str. 15) in Direktivo Sveta 85/303/EGS z dne
         10. junija 1985 (UL L 156, str. 23, v nadaljevanju: Direktiva 69/335).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Aro Tubi Trafilerie SpA (v nadaljevanju: Aro Tubi ali prevzemna družba)
         in Ministero dell’Economia et delle Finanze glede obračuna takse za registracijo pri dvojni združitvi, s katero je družba
         Aro Tubi pripojila dve družbi, in sicer svojo hčerinsko družbo Aro Tubi Estrusi e Profilati SpA (v nadaljevanju: Aro Tubi
         Estrusi ali prevzeta družba) in svojo družbo mater Fratelli Gaggini SpA (v nadaljevanju: Fratelli Gaggini ali prevzeta družba).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Kot izhaja iz prve in druge uvodne izjave, je cilj Direktive 69/335 pospeševanje prostega pretoka kapitala, temeljna svoboščina,
         ki je bistvena za vzpostavitev notranjega trga. Iz tega naslova predvideva odpravo vseh davčnih ovir na področju zbiranja
         kapitala, med katerimi so zlasti vložki kapitala.

      4        V ta namen členi od 1 do 9 Direktive 69/335 določajo obračun usklajene dajatve na vložke kapitala (v nadaljevanju: dajatev
         na kapital).

      5        Člen 4 Direktive 69/335 določa seznam transakcij, ki jih države članice glede na posamezen primer lahko ali morajo obdavčiti
         z dajatvijo na kapital (v nadaljevanju: vložki kapitala).

      6        Tako člen 4(1)(c) te direktive določa, da države članice z dajatvijo na kapital obdavčijo „povečanje kapitala kapitalske družbe
         z vložkom sredstev katere koli vrste“.

      7        V smislu člena 4(2)(b) te direktive lahko države članice z dajatvijo na kapital obdavčijo „povečanje sredstev kapitalske družbe
         prek storitev člana [družbenika], ki ne povzročijo povečanja kapitala družbe, temveč je njihova posledica sprememba pravic
         v družbi ali pa lahko povečajo vrednost deležev družbe“.

      8        Člen 7 Direktive 69/335 določa stopnjo dajatve na kapital.

      9        Glede združitev je člen 7(1) Direktive 69/335 v prvotni različici ob določenih pogojih določal znižano stopnjo:

      „Do začetka veljavnosti določb, ki naj bi jih sprejel Svet v skladu z odstavkom 2:
      […]
      (b)   […] stopnja se zniža za 50 % ali več, če ena ali več kapitalskih družb prenese vsa svoja sredstva in obveznosti ali enega
         ali več delov svojega poslovanja na eno ali več kapitalskih družb, ki so v postopku ustanavljanja ali že obstajajo.

      To znižanje velja ob pogoju, da:
      –        plačilo za vložke sestavlja izključno razporeditev deležev družbe ali družb […],
      –        imajo družbe, ki sodelujejo v transakciji, sedež dejanske uprave ali registrirani sedež na ozemlju države članice;
      […]“
      10      Tako določena stopnja je bila dvakrat spremenjena.

      11      Sprva je člen 2 Direktive 73/80 določal, da so „[z]nižane stopnje iz člena 7(1)(b) […] Direktive [69/335] […] določene od
         0 % do 0,50 % od 1. januarja 1976“.

      12      Nato je člen 1(2) Direktive 85/303, ki se uporablja od 1. januarja 1986, določal, da se člen 7(1) Direktive 69/335 nadomesti
         z besedilom:

      „Države članice oprostijo od dajatve na kapital transakcije razen tistih, navedenih v členu 9, ki so bile 1. julija 1984 oproščene
         ali obdavčene po stopnji 0,50 % ali manj.

      Za oprostitev veljajo pogoji, ki so se uporabljali na ta dan za odobritev oprostitve ali za obdavčitev po stopnji 0,50 % ali
         manj.

      […]“
      13      Torej člen 7(1) Direktive 69/335 zdaj po navedenih spremembah določa oprostitev dajatve na kapital, če so izpolnjeni trije
         pogoji, in sicer (i) prenos vseh sredstev in obveznosti kapitalske družbe ali enega ali več delov njenega poslovanja na eno
         ali več kapitalskih družb, ki so v postopku ustanavljanja ali že obstajajo, (ii) plačilo za vložke sestavlja izključno razporeditev
         deležev družbe ali družb in (iii) sedež dejanske uprave ali registrirani sedež družb, ki sodelujejo v transakciji, na ozemlju
         države članice.

      14      Poleg tega člen 10 Direktive 69/335, bran ob upoštevanju njene zadnje uvodne izjave, določa odpravo davkov z enakimi značilnostmi,
         kakor jih ima dajatev na kapital (v nadaljevanju: davek, podoben dajatvi na kapital).

       Nacionalna ureditev
      15      V smislu člena 1                                              dekreta predsednika republike št. 131/1986 z dne 26. aprila 1986 (navaden dodatek h GURI št. 99 z dne 30. aprila 1986), v
         različici, ki se je uporabljala v času obstoja dejstev, „se taksa za registracijo uporabi za akte, katerih registracija je
         obvezna, in za tiste, ki se k registraciji predložijo prostovoljno“.

      16      Na podlagi člena 2(a) dekreta št. 131/1986 se v skladu z naslednjimi členi registrirajo akti, navedeni v priloženi tabeli
         tarif, če so bili sestavljeni v pisni obliki na ozemlju države.

      17      Glede tega člen 4, prvi odstavek, točka (b), prvega dela navedene tabele tarif določa, da so združitve družb obdavčene s proporcionalno
         registracijsko takso v višini 1 %.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      18      Aro Tubi je delniška družba, ustanovljena po italijanskem pravu, katere vse delnice so bile v lasti druge delniške družbe,
         ustanovljene po italijanskem pravu, družbe Fratelli Gaggini. Družba Aro Tubi pa je bila lastnica vseh delnic tretje delniške
         družbe, ustanovljene po italijanskem pravu, družbe Aro Tubi Estrusi.

      19      Z aktom z dne 19. decembra 1995 je družba Aro Tubi na podlagi združitve pripojila svojo hčerinsko družbo Aro Tubi Estrusi
         (t. i. „neprava“ združitev).

      20      Z istim aktom je družba Aro Tubi poleg tega pripojila svojo družbo mater, družbo Fratelli Gaggini (t. i. „obratna“ združitev).
         Družba Aro Tubi je tako pridobila premoženje družbe Fratelli Gaggini, ki ga sestavljajo zlasti nepremičnine, patenti in znamke.
         Za povračilo so delničarji družbe Fratelli Gaggini pridobili vse delnice družbe Aro Tubi.

      21      Družba Aro Tubi je morala ob teh dveh združitvah 2. januarja 1996 plačati registracijsko takso v višini 1 % premoženja obeh
         prevzetih družb, družbe Aro Tubi Estrusi in družbe Fratelli Gaggini, kar je bilo skupaj 54.761.000 LIT.

      22      Z vlogo z dne 29. julija 1996 je družba Aro Tubi pri l’Ufficio Atti Pubblici di Milano zahtevala povračilo plačane takse za
         registracijo. Ker so davčni organi z molkom zavrnili njeno vlogo, je družba Aro Tubi vložila tožbo, s katero je izpodbijala
         utemeljenost tega obdavčenja. Tožbi je najprej ugodila Commissione Tributaria Provinciale di Milano, vendar jo je pozneje,
         na podlagi pritožbe Amministrazione Finanziaria dello Stato, zavrnila Commissione Tributaria Regionale della Lombardia. Družba
         Aro Trubi je zoper odločbo o pritožbi vložila kasacijsko pritožbo.

      23      Ker je Corte Suprema di Cassazione dvomilo o skladnosti italijanske ureditve, ki določa obračun takse za registracijo ob t.
         i. „obratni“ združitvi, torej ob združitvi s pripojitvijo, kadar so vsi družbeni deleži prevzemne družbe v lasti prevzete
         družbe, s pravom Skupnosti, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo vprašanje, ali Direktiva 69/335
         temu nasprotuje.

       Vprašanje za predhodno odločanje
      24      Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, Direktiva 69/335 nasprotuje
         obračunu proporcionalne takse za registracijo v višini 1 % od vrednosti transakcije ob t. i. „obratni“ združitvi, torej združitvi
         s pripojitvijo, kadar so vsi družbeni deleži prevzemne družbe v lasti prevzete družbe.

      25      V ta namen je treba najprej preveriti, ali ima taksa za registracijo, ki je sporna v postopku v glavni stvari, značilnosti
         „dajatve na kapital“ v smislu členov od 1 do 9 Direktive 69/335 ali jo je treba opredeliti kot „davek, podoben dajatvi na
         kapital“ v smislu člena 10 te direktive.

      26      Glede tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da opredelitev davkov, taks, dajatev ali pristojbin glede na pravo Skupnosti
         opravi Sodišče na podlagi objektivnih značilnosti obdavčenja, neodvisno od značilnosti, ki jih ima po nacionalnem pravu (glej
         sodbo z dne 13. februarja 1996 v združenih zadevah Bautiaa in Société française maritime, C‑197/94 in C‑252/94, Recueil, str.
         I-505, točka 39).

      27      Kar v obravnavanem primeru zadeva proporcionalno dajatev v višini 1 % od vrednosti vložkov v družbo, je treba šteti, da je
         glavni razlog take dajatve prav v vložku samem, in ne v kakršni koli drugi transakciji ali predhodni formalnosti, čeprav je
         treba tako takso za namene Direktive 69/335 načeloma kvalificirati kot „dajatev na kapital“, ne kot „davek, podoben dajatvi
         na kapital“ (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Bautiaa in Société française maritime, točka 40).

      28      Torej se zdi, da je treba zakonitost dajatve, ki je sporna v postopku v glavni stvari, obravnavati ob upoštevanju členov od
         1 do 9 Direktive 69/335.

      29      Najprej je treba spomniti, da so transakcije, ki so ali so lahko v državah članicah obdavčene z dajatvijo na kapital, določene
         v členu 4 Direktive 69/335 (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 18. marca 1993 v zadevi Viessmann, C‑280/91, Recueil, str. I-971,
         točka 12; zgoraj navedeno sodbo Bautiaa in Société française maritime, točki 31 in 32, in sodbo z dne 27. oktobra 1998 v zadevi
         Agas, C‑152/97, Recueil, str. I-6553, točki 19 in 20).

      30      Obravnavana transakcija v postopku v glavni stvari je združitev s pripojitvijo. Tako združitev se lahko načeloma analizira
         ali ob upoštevanju člena 4(1)(c) Direktive 69/335 ali njenega člena 4(2)(b).

      31      Tako člen 4(1)(c) Direktive 69/335 določa obračun dajatve na kapital iz naslova povečanja kapitala kapitalske družbe z vložkom
         sredstev katere koli vrste.

      32      Člen 4(2)(b) te direktive določa, da lahko države članice z dajatvijo na kapital obdavčijo povečanje sredstev kapitalske družbe
         prek storitev člana, ki ne povzročijo povečanja kapitala družbe, temveč lahko povečajo vrednost deležev družbe.

      33      Ob primerjavi teh dveh določb pa je treba ugotoviti, da „povečanje kapitala“ v smislu člena 4(1)(c) Direktive 69/335 nujno
         vključuje formalno povečanje kapitala družbe bodisi z izdajo novih deležev bodisi s povečanjem nominalne vrednosti obstoječih
         deležev družbe (glej v tem smislu sodbi z dne 15. julija 1982 v zadevi Felicitas Rickmers-Linie, 270/81, Recueil, str. 2771,
         točka 15, in z dne 12. januarja 2006 v zadevi Senior Engineering Investments, C‑494/03, ZOdl., str. I-525, točka 33).

      34      Nasprotno pa, ker so „sredstva družbe“ določena kot vse premoženje, ki so ga prispevali družbeniki skupaj z njegovim povečanjem
         (glej v tem smislu sodbo z dne 28. marca 1990 v zadevi Siegen, C‑38/88, Recueil, str. I-1447, točka 12), „povečanje sredstev“
         v smislu člena 4(2)(b) Direktive 69/335 načeloma zajema vsakršno obliko povečanja sredstev kapitalske družbe (zgoraj navedena
         sodba Senior Engineering Investments, točka 34). Tako je Sodišče za „povečanje sredstev“ v smislu te določbe opredelilo na
         primer prenos dobička (glej sodbo z dne 13. oktobra 1992 v zadevi Weber Haus, C‑49/91, Recueil, str. I-5207, točka 10), brezobrestno
         posojilo (glej zlasti sodbo z dne 17. septembra 2002 v zadevi Norddeutsche Gesellschaft zur Beratung und Durchführung von
         Entsorgungsaufgaben bei Kernkraftwerken, C‑392/00, Recueil, str. I-7397, točka 18), prevzem izgub (glej zgoraj navedeno sodbo
         Siegen, točka 13) in odpoved terjatvi (glej sodbo z dne 5. februarja 1991 v zadevi Deltakabel, C‑15/89, Recueil, str. I‑241,
         točka 12).

      35      V postopku v glavni stvari ni bilo izpodbijano, da obravnavana združitev ni povzročila „povečanja kapitala“ prevzemne družbe
         (Aro Tubi). Za to združitev se torej ne more uporabljati člen 4(1)(c) Direktive 69/335.

      36      Vendar pa spada na področje uporabe člena 4(2)(b) navedene direktive.

      37      Prvič, iz akta o združitvi namreč izhaja, da prevzeta družba (Fratelli Gaggini) po eni strani ni bila prezadolžena in da je
         po drugi strani imela v lasti ne le delnice prevzemne družbe (Aro Tubi), temveč tudi drugo aktivo, kot so med drugim nepremičnine,
         patenti in znamke. S to združitvijo je bilo to premoženje preneseno na prevzemno družbo (Aro Tubi). Ta združitev je torej
         povzročila „povečanje sredstev“ slednje družbe.

      38      Drugič, glede na to povečanje sredstev družbe bi združitev, ki je predmet obravnave v postopku v glavni stvari, ,,lahko povečala
         vrednost deležev družbe“ v prevzemni družbi (Aro Tubi). Zaradi te združitve imajo njene delnice de facto večjo vrednost.

      39      Tretjič, obravnavana združitev se kaže kot „storitev člana“ v smislu člena 4(2)(b) Direktive 69/335.

      40      Iz tega sledi, da združitev, ki je predmet obravnave v postopku v glavni stvari, pomeni vložek kapitala iz člena 4(2)(b) Direktive
         69/335, ki je načeloma lahko obdavčen z dajatvijo na kapital.

      41      Vendarle je treba opozoriti, da člen 7(1) Direktive 69/335 oprošča plačila dajatve na kapital za določene transakcije, ki
         so bile na dan 1. julija 1984 obdavčene po stopnji 0,5 % ali manj.

      42      Iz predhodnih različic te določbe (opisanih v točkah 9 in 11 te sodbe) pa izhaja, da so bile na ta zadnji datum, torej 1.
         julija 1984, združitve obdavčene po stopnji od 0 do 0,5 %, če so izpolnjevale tri pogoje, in sicer (i) prenos vseh sredstev
         in obveznosti kapitalske družbe ali enega ali več delov njenega poslovanja na eno ali več kapitalskih družb, ki so v postopku
         ustanavljanja ali že obstajajo, (ii) plačilo za vložke sestavlja izključno razporeditev deležev družbe ali družb in (iii)
         sedež dejanske uprave ali registrirani sedež družb, ki sodelujejo v transakciji, na ozemlju države članice.

      43      Kar zadeva združitev, ki je predmet obravnave v postopku v glavni stvari, je treba ugotoviti, prvič, da je kapitalska družba
         Fratelli Gaggini vložila vsa sredstva in obveznosti na že obstoječo družbo Aro Tubi.

      44      Drugič, ta vložek je bil plačan izključno z razporeditvijo delnic v prevzemni družbi (Aro Tubi). V bistvu so bile lastne delnice
         družbe, ki jih je družba Aro Tubi pridobila zaradi sredstev družbe Fratelli Gaggini, nato (pre)razporejene med delničarje
         družbe Fratelli Gaggini.

      45      Tretjič, obe udeleženi družbi, Aro Tubi in Fratelli Gaggini, imata sedež v Italiji.

      46      Zato se za združitev, ki je predmet v postopku v glavni stvari, uporablja člen 7(1) Direktive 69/335. Torej je oproščena in
         je ni mogoče obdavčiti iz naslova dajatve na kapital.

      47      Glede na vse navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari,
         Direktiva 69/335 nasprotuje obračunu proporcionalne takse za registracijo v višini 1 % od vrednosti transakcije ob t. i. „obratni“
         združitvi, torej združitvi s pripojitvijo, kadar so vsi družbeni deleži prevzemne družbe v lasti prevzete družbe.

       Stroški
      48      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      V okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, Direktiva Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih
            na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 73/80/EGS z dne 9. aprila 1973 o določitvi skupnih stopenj
            za dajatev na kapital in Direktivo Sveta 85/303/EGS z dne 10. junija 1985, nasprotuje obračunu proporcionalne takse za registracijo
            v višini 1 % od vrednosti transakcije ob t. i. „obratni“ združitvi, torej združitvi s pripojitvijo, kadar so vsi družbeni
            deleži prevzemne družbe v lasti prevzete družbe.
      Podpisi
      1 Jezik postopka: italijanščina


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 12. januarja 2010. # Colin Wolf proti Stadt Frankfurt am Main. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemčija. # Direktiva 2000/78/ES - Člen 4(1) - Prepoved diskriminacije zaradi starosti - Nacionalna določba, po kateri je najvišja starost za zaposlitev javnih uslužbencev v gasilski službi 30 let - Cilj, ki se mu sledi - Pojem ‚bistvena in odločilna zahteva za neki poklic‘. # Zadeva C-229/08.

text:
      Zadeva C-229/08
      Colin Wolf
      proti
      Stadt Frankfurt am Main
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo
      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main)
      „Direktiva 2000/78/ES – Člen 4(1) – Prepoved diskriminacije na podlagi starosti – Nacionalna določba, po kateri je najvišja starost za zaposlitev javnih uslužbencev v gasilski službi 30 let – Želeni cilj – Pojem ‚bistvena in odločilna zahteva za neki poklic‘“
      Povzetek sodbe
      Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000/78 – Prepoved diskriminacije na podlagi starosti
      (Direktiva Sveta 2000/78, člena 2(2)(a) in 4(1))
      Člen 4(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne
         nasprotuje nacionalni ureditvi, ki kot zgornjo starostno mejo za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti določa starost
         30 let.

      Čeprav namreč navedena nacionalna ureditev uvaja različno obravnavanje na podlagi starosti v smislu člena 2(2)(a) Direktive
         2000/78, pa se zanjo lahko šteje, da ustreza cilju zagotovitve operativne usposobljenosti in dobrega delovanja poklicne gasilske
         službe, kar je legitimen cilj v smislu člena 4(1) Direktive, in da ne presega tistega, kar je potrebno za dosego tega cilja,
         ker se zelo velike fizične sposobnosti za opravljanje poklica gasilca v operativni poklicni gasilski enoti lahko štejejo za
         bistveno in odločilno zahtevo v smislu zadnje določbe in ker je potreba po popolni fizični pripravljenosti za opravljanje
         tega poklica povezana s starostjo članov te službe.

      (Glej točke 29, od 39 do 41, 44, 46 in izrek.)

SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 12. januarja 2010(*)

      „Direktiva 2000/78/ES – Člen 4(1) – Prepoved diskriminacije zaradi starosti – Nacionalna določba, po kateri je najvišja starost za zaposlitev javnih uslužbencev v gasilski službi 30 let – Želeni cilj – Pojem ‚bistvena in odločilna zahteva za neki poklic‘“
      V zadevi C‑229/08,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Frankfurt
         am Main (Nemčija) z odločbo z dne 21. aprila 2008, ki je prispela na Sodišče 28. maja 2008, v postopku

      Colin Wolf
      proti
      Stadt Frankfurt am Main,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik tretjega senata v funkciji predsednika, E. Levits, predsednik senata, P. Lindh (poročevalka),
         predsednica senata, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, P. Kūris, A. Borg Barthet, A. Ó Caoimh in L. Bay Larsen, sodniki,

      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: B. Fülöp, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. julija 2009,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za nemško vlado M. Lumma, zastopnik,
      –        za Irsko D. O’Hagan, zastopnik, skupaj s P. McGarryjem, BL,
      –        za italijansko vlado I. Bruni, zastopnica, skupaj z W. Ferrante in M. Russom, avvocati dello Stato,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti J. Enegren in B. Conte, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 3. septembra 2009
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih
         okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL L 303, str. 16, v nadaljevanju: direktiva).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med C. Wolfom in Stadt Frankfurt am Main (v nadaljevanju: mesto Frankfurt na Majni)
         (Nemčija), ker to pri zaposlitvi v okviru operativne poklicne gasilske enote ni upoštevalo prijave C. Wolfa, saj je bil ta
         starejši od 30 let.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Direktiva je bila sprejeta na podlagi člena 13 ES. V uvodnih izjavah 9, 11, 18 in 25 te direktive je navedeno:

      „(9)  Zaposlovanje in delo sta bistvena elementa za to, da se zajamči enake možnosti za vse, in veliko prispevata k polni udeleženosti
         državljanov v ekonomskem, kulturnem in socialnem življenju ter k uresničevanju njihovih osebnih zmogljivosti.

      […]
      (11) Diskriminiranje zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti lahko ogrozi uresničevanje
         ciljev iz Pogodbe o Evropski skupnosti, še zlasti cilje visoke ravni zaposlenosti in socialnega varstva, višanja življenjske
         ravni in kakovosti življenja, ekonomske in socialne kohezije in solidarnosti ter prostega gibanja oseb.

      […]
      (18)  Ta direktiva še zlasti ne zahteva, da bi vojska in policija, kaznilnice ali intervencijske službe zaposlile ali obdržale v
         službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni
         cilj ohranjati operativno usposobljenost teh služb.

      […]
      (25)  Prepoved diskriminacije zaradi starosti je bistven del izpolnjevanja ciljev, opredeljenih v smernicah o zaposlovanju, in spodbujanja
         raznovrstnosti delovne sile. Vendar je v nekaterih okoliščinah različno obravnavanje v zvezi s starostjo lahko upravičeno
         in so s tem v zvezi potrebni posebni predpisi, ki so glede na položaj v državah članicah lahko med seboj različni. Bistveno
         je torej razlikovanje med upravičeno različnim obravnavanjem, zlasti tistim na podlagi legitimnih ciljev zaposlovalne politike,
         trga delovne sile in poklicnega usposabljanja, in diskriminacijo, ki mora biti prepovedana.“

      4        V skladu s členom 1 direktive je njen namen opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja,
         hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in delu, zato da bi v državah članicah uresničevali načelo
         enakega obravnavanja.

      5        Člen 2 direktive določa:

      „1. V tej direktivi ‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi
         katerega od razlogov iz člena 1.

      2. V smislu odstavka 1:
      (a)       se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga
         v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1;

      […]“
      6        Člen 3(1)(a) direktive določa:

      „V mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, se ta direktiva uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem
         sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva:

      (a)       pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo,
         ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre, vključno z napredovanjem“.

      7        Člen 4(1) direktive določa:

      „Ne glede na člen 2(1) in (2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v
         zvezi s katerim od motivov [razlogov] iz člena 1, ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti
         ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod
         pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna.“

      8        Člen 6(1) direktive določa:

      „Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije,
         če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji
         zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.

      Tako različno obravnavanje je lahko med drugim:
      (a)       določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve in poklicnega usposabljanja, zaposlitve in dela, vključno s pogoji
         glede odpustitve in plačila, za mlade osebe, starejše delavce in osebe, ki so dolžne skrbeti za druge, zato da se spodbuja
         njihovo poklicno vključenost ali jim zagotavlja varstvo;

      (b)       z določitvijo minimalnih pogojev glede starosti, delovnih izkušenj ali delovne dobe glede dostopa do zaposlitve ali kakšnih
         ugodnosti, povezanih z zaposlenostjo;

      (c)       z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali
         na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo.“

      9        Člen 17 direktive določa:

      „Države članice določijo predpise o sankcijah, ki se uporabljajo, če so kršene določbe domačega prava, sprejete na podlagi
         te direktive, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Sankcije, med katerimi je lahko tudi plačilo
         odškodnine žrtvi, morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvrnilne. […]“

      10      V skladu s prvim odstavkom člena 18 direktive bi morale države članice to direktivo v svoje pravne rede prenesti najpozneje
         2. decembra 2003. Vendar pa drugi odstavek tega člena določa:

      „Da [bi] se upoštevajo posebne okoliščine, [so] si države članice po 2. decembru 2003 po potrebi lahko [vzele] še dodatno
         obdobje treh let, torej v celoti 6 let, da izvedejo določbe te direktive v zvezi z diskriminacijo zaradi starosti ali hendikepiranosti.
         V tem primeru [so] o tem takoj obvesti[le] Komisijo. […]“

      11      Zvezna republika Nemčija je izkoristila to možnost, tako da bi moral biti prenos določb direktive glede diskriminacije zaradi
         starosti in hendikepiranosti opravljen najpozneje 2. decembra 2006.

       Nacionalna ureditev
       Ureditev zvezne dežele Hessen
      12      Člen 3(1), točka 1, uredbe o poklicnem napredovanju javnih uslužbencev, zaposlenih v intervencijskih službah poklicnih gasilcev
         zvezne dežele Hessen, (Hessische Feuerwehrlaufbahnverordnung) z dne 21. decembra 1994 (v nadaljevanju: FeuerwLVO) določa,
         da se lahko v operativno poklicni gasilski enoti zaposli vsak, ki ni starejši od 30 let.

      13      Člena 194 in 197 zakona o javnih uslužbencih zvezne dežele Hessen (Hessisches Beamtengesetz) z dne 21. marca 1962 (GVBl. 1962
         I, str. 26) določata:

      „Člen 194 – Upokojitev
      1.      Policisti z doživljenjskim statusom se upokojijo konec meseca, v katerem dopolnijo 60 let (starostna meja).
      2.      V interesu službe in na prošnjo policista se lahko upokojitev preloži na čas po dopolnjenih 60 letih, in sicer za določeno
         obdobje, ki po vsaki preložitvi posebej ne more biti daljše od enega leta, največ do dopolnjene starosti 62 let.

      […]
      Člen 197 – Pravni status
      1.      Določbe členov 187 in od 192 do 194 se po analogiji uporabljajo za javne uslužbence, zaposlene v intervencijskih službah poklicnih
         gasilcev.

      […]“
       Zvezna ureditev
      14      Člena 4 in 14 zakona o pokojninah javnih uslužbencev ter zveznih in deželnih sodnikov (Gesetz über die Versorgung der Beamten
         und Richter in Bund und Ländern) z dne 24. avgusta 1976 (BGBl. 1976 I, str. 3839) v različici, ki je veljala ob nastanku dejanskega
         stanja v postopku v glavni stvari, določata:

      „Člen 4 – Pridobitev in izračun pokojnine
      1.      Pokojnina se dodeli samo, če ima javni uslužbenec:
      1.      vsaj pet let delovne dobe […]
      […]
      Člen 14 – Višina pokojnine
      1.      Pokojnina za vsako leto delovne dobe, ki se šteje v pokojninsko dobo, znaša 1,79375 % plače, ki je osnova za pokojnino (člen 5),
         vendar skupaj ne preseže 71,75 %.

      […]
      4.      Pokojnina znaša najmanj 35 % plače, ki je osnova za pokojnino (člen 5).
      […]“
      15      Direktiva je bila prenesena s splošnim zakonom o enakem obravnavanju (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz) z dne 14. avgusta 2006
         (BGBl. 2006 I, str. 1897, v nadaljevanju: AGG).

      16      Členi 1, 3, 7, 10 in 15 AGG določajo:

      „Člen 1 – Namen zakona
      Namen tega zakona je preprečiti ali odpraviti vsak slabši položaj na podlagi rase ali narodnosti, spola, vere ali prepričanja,
         invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti.

      […]
      Člen 3 – Opredelitve
      1. Za neposredno diskriminacijo gre, če se ena oseba iz razlogov iz člena 1 obravnava manj ugodno, kakor se obravnava, se
         je obravnavala ali bi se obravnavala druga oseba v primerljivem položaju […]

      Člen 7 – Prepoved diskriminacije
      1.       Delavci ne smejo biti diskriminirani iz razlogov, naštetih v členu 1 […]
      2.       Določbe, ki v sporazumih kršijo prepoved diskriminacije v smislu odstavka 1, so nične.
      […]
      Člen 10 – Odobritev različnega obravnavanja na podlagi starosti
      Ne glede na člen 8 je dovoljeno različno obravnavanje zaradi starosti, kadar je objektivno in razumno utemeljeno z legitimnim
         ciljem. Načini za uresničevanje tega cilja morajo biti primerni in nujni. To različno obravnavanje lahko med drugim vključuje:

      […]
      3. določitev najvišje starosti za zaposlitev, ki je utemeljena s posebnim izobraževanjem, ki se zahteva za zadevno delovno
         mesto, ali razumnim obdobjem zaposlitve, ki je potrebno pred upokojitvijo.

      […]
      Člen 15 – Povračilo in odškodnina
      1.      Delodajalec je ob kršitvi prepovedi diskriminacije dolžan plačati odškodnino za povzročeno škodo. To ne velja, če delodajalec
         ni odgovoren za kršitev.

      2.      Delavec lahko zahteva ustrezno denarno odškodnino za nepremoženjsko škodo. Ob nezaposlitvi odškodnina ne more biti višja od
         treh mesečnih plač, če delavec kljub nediskriminatornemu izbirnemu postopku ne bi bil izbran.

      3.      Če se uporabljajo kolektivne pogodbe, je delodajalec dolžan plačati odškodnino samo, če je ravnal naklepno ali iz hude malomarnosti.

      […]“
       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      17      C. Wolf, rojen 9. decembra 1976, je z dopisom, ki so ga na upravi požarnih služb mesta Frankfurt na Majni prejeli 4. oktobra 2006,
         oddal prijavo za zaposlitev v okviru operativne poklicne gasilske enote.

      18      Mesto Frankfurt na Majni je C. Wolfa 13. novembra 2006 obvestilo, da bo naslednje zaposlovanje 1. avgusta 2007. Vendar je
         bil ta datum prestavljen na 1. februar 2008, izbirni postopek pa je potekal avgusta 2007.

      19      Mesto Frankfurt na Majni je C. Wolfa z dopisom z dne 28. februarja 2007 obvestilo, da njegove prijave ne more upoštevati,
         ker je presegel starostno mejo 30 let.

      20      C. Wolf je 12. aprila 2007 od mesta Frankfurt na Majni zahteval odškodnino na podlagi člena 21 AGG. Višina zahtevane odškodnine
         je ustrezala trikratnemu znesku mesečne plače, ki bi jo prejemal, če bi bil zaposlen.

      21      Ta zahteva je bila zavrnjena z odločbo z dne 4. maja 2007, ta pa je bila 10. oktobra 2007 potrjena, zato je C. Wolf pri Verwaltungsgericht
         Frankfurt am Main predlagal razveljavitev odločb z dne 4. maja in 10. oktobra 2007 ter naložitev plačila odškodnine mestu
         Frankfurt na Majni.

      22      Pred tem sodiščem je trdil, da je FeuerwLVO v nasprotju z AGG.

      23      Ker je imelo Verwaltungsgericht Frankfurt am Main pomisleke glede združljivosti nemške zakonodaje s členoma 6 in 17 direktive,
         je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      Ali ima nacionalni zakonodajalec v okviru pooblastil na podlagi člena 6(1) Direktive […] nasploh široko diskrecijsko pravico
         in možnost samostojnega urejanja ali pa so ta pooblastila omejena na to, kar je potrebno, vsaj pri določitvi najvišje starosti
         za zaposlitev glede na minimalno delovno dobo pred upokojitvijo v skladu s členom 6(1), drugi pododstavek, točka (c), navedene
         direktive?

      2.      Ali je s potrebo v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive […] določena ustreznost ukrepa iz člena 6(1),
         prvi pododstavek, navedene direktive in ali ta omejuje področje uporabe te splošne določbe?

      3.      (a)   Ali gre za legitimen cilj v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […], če delodajalec najvišjo starost za zaposlitev
         določi v interesu za čim daljšo aktivno delovno dobo javnih uslužbencev, ki jih je treba zaposliti?

               (b)   Ali uresničenje takšnega cilja ni primerno že, če je njegova posledica, da so javni uslužbenci zaposleni dlje, kot je potrebno,
         da se pri predčasni upokojitvi po poteku 5 let delovne dobe pridobi zakonsko zagotovljena najmanjša pokojnina?

               (c)   Ali uresničenje takšnega cilja ni primerno šele, ko je njegova posledica, da so javni uslužbenci zaposleni dlje, kot je potrebno,
         da se pri predčasni upokojitvi prisluži zakonsko zagotovljena najmanjša pokojnina – to je trenutno 19,51 leta?

      4.      (a)   Ali je dejstvo, da se z določitvijo čim nižje najvišje starosti za zaposlitev čim bolj omeji skupno število javnih uslužbencev,
         ki jih je treba zaposliti, da bi kar najbolj omejili obseg posamičnih nadomestil, kot so nezgodno zavarovanje ali zdravstveno
         zavarovanje (pomoči tudi za družinske člane), legitimen cilj v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […]?

               (b)   Kakšen pomen ima v zvezi s tem okoliščina, da so pri višji starosti pomoči pri nesrečah ali boleznih (tudi za družinske člane)
         višje kot za mlajše uslužbence, tako da bi se lahko pri zaposlovanju starejših javnih uslužbencev stroški v zvezi s tem povečali?

               (c)   Ali morajo v zvezi s tem obstajati preverjene napovedi in statistike ali zadoščajo splošne verjetne domneve?
      5.      (a)   Ali gre za legitimen cilj v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […], če želi delodajalec določeno najvišjo starost
         za zaposlitev uporabiti za zagotovitev ‚uravnotežene starostne strukture v zadevnem poklicu‘?

               (b)   Katerim zahtevam mora ustrezati upoštevanje oblikovanja takšne starostne strukture, da bi bili izpolnjeni pogoji utemeljitvenega
         razloga (primernost in nujnost, potrebnost)?

      6.      Ali gre za legitimno upoštevanje v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […], če delodajalec v zvezi z najvišjo starostjo
         za zaposlitev opozori na to, da je pred dopolnitvijo takšne starosti običajno mogoče izpolniti zaposlitvene pogoje za usposabljanje
         v operativni poklicni gasilski enoti v obliki ustrezne šolske izobrazbe ali poklicnega usposabljanja?

      7.      Po katerih merilih je treba presojati, ali je minimalna delovna doba pred upokojitvijo primerna ali potrebna?
      (a)      Ali je potrebnost minimalne delovne dobe mogoče utemeljiti izključno kot nadomestilo za pridobitev kvalifikacije pri delodajalcu
         (usposobljenost za delo v operativni poklicni gasilski enoti), ki jo je financiral samo ta, da bi se glede na takšno kvalifikacijo
         zagotovila primerna delovna doba pri njem, tako da bi stroške usposabljanja postopoma povrnil javni uslužbenec?

      (b)      Koliko časa lahko najdlje traja delovna doba, ki sledi usposabljanju? Ali lahko presega 5 let, in če lahko, pod katerimi pogoji?
      (c)       Ali se lahko primernost ali potrebnost minimalne delovne dobe, ne glede na odgovor na vprašanje v točki 7(a), utemelji s tem,
         da mora za javnega uslužbenca, čigar pokojnino financira samo delodajalec, pričakovana delovna doba od zaposlitve do verjetne
         upokojitve zadoščati, da bi se z delovno dobo, ki trenutno znaša 19,51 leta, pridobila zakonsko zagotovljena najmanjša pokojnina?

               (d)            Ali je, nasprotno, zavrnitev zaposlitve v skladu s členom 6(1) Direktive […] upravičena samo, če bi se zaposlila oseba s takšno
         starostjo, da bi bilo pri verjetni upokojitvi treba plačevati najmanjšo pokojnino, čeprav ta z matematičnega vidika še ne
         bi bila prislužena?

      8.      (a)            Ali je pri presoji pojma upokojitev v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive […] treba izhajati iz zakonsko
         določene starostne meje za upokojitev, ki ji sledi prejemanje pokojnine, ali iz statistične povprečne starosti upokojitve
         določene kategorije javnih uslužbencev ali določene poklicne skupine?

               (b)            Koliko je, če je to potrebno, treba upoštevati, da se lahko za posamezne javne uslužbence redna upokojitev odloži najmanj
         za eno leto in največ za dve leti? Ali je posledica te okoliščine to, da se najvišja starost za zaposlitev ustrezno zviša?

      9.      Ali se lahko pri izračunu minimalne delovne dobe v okviru člena 6(1) Direktive […] upošteva usposabljanje, dokončano, medtem
         ko je bil javni uslužbenec že zaposlen? Ali je v zvezi s tem pomembno vprašanje, ali je treba čas usposabljanja pri pridobitvi
         pokojnine v polni meri upoštevati kot pokojninsko dobo ali ga je treba odšteti od minimalne delovne dobe, ki jo delodajalec
         lahko zahteva v skladu s členom 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive […]?

      10.      Ali je ureditev iz člena 15(1), in fine, in (3) [AGG] v skladu s členom 17 Direktive […]?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
      24      Z vprašanji od prvega do devetega, ki jih je treba obravnavati skupaj, se predložitveno sodišče sprašuje o diskrecijski pravici,
         ki jo ima nacionalni zakonodajalec pri odločanju, da različno obravnavanje zaradi starosti ni diskriminacija, ki jo prepoveduje
         pravo Skupnosti. Sprašuje zlasti, ali so cilji, kot so zagotovitev čim daljše zaposlitve za javne uslužbence, omejitev socialnih
         nadomestil, oblikovanje uravnotežene starostne strukture v nekem poklicu ali zagotovitev minimalne delovne dobe pred upokojitvijo,
         legitimni v smislu člena 6(1) Direktive in ali je določitev 30 let kot najvišje starosti za zaposlitev v operativni poklicni
         gasilski enoti primeren in nujen ukrep za uresničitev teh ciljev.

      25      Da bi odgovorili na ta vprašanja, je treba proučiti, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe te
         direktive, ali zajema različno obravnavanje v smislu navedene direktive, in če je odgovor pritrdilen, ali je to različno obravnavanje
         upravičeno ali ne.

      26      Prvič, glede vprašanja, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe direktive, je treba ugotoviti,
         da iz člena 3(1)(a) direktive izhaja, da se ta v mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, uporablja za „vse osebe,
         bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva […] pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev,
         samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti
         ali hierarhično mesto gre“ (glej sodbo z dne 18. junija 2009 v zadevi Hütter, C‑88/08, še neobjavljena v ZOdl., točka 34).

      27      Vendar pa iz člena 3 FeuerwLVO izhaja, da so v operativni poklicni gasilski enoti lahko zaposlene samo osebe, ki so stare
         največ 30 let. Ta določba vpliva na pogoje zaposlovanja v okviru te zaposlitve. Zato je treba za tako ureditev šteti, da določa
         pravila v zvezi s pogoji zaposlovanja v smislu člena 3(1)(a) direktive.

      28      Drugič, glede vprašanja, ali ureditev iz postopka v glavni stvari zajema različno obravnavanje zaradi starosti glede zaposlitve
         in dela, je treba ugotoviti, da na podlagi člena 2(1) direktive „načelo enakega obravnavanja“ v njej pomeni, da ne obstaja
         neposredna ali posredna diskriminacija iz katerega od razlogov iz člena 1 direktive. Člen 2(2)(a) natančno določa, da gre
         na podlagi odstavka 1 za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila iz katerega od razlogov iz člena 1 direktive
         oseba obravnavana manj ugodno od neke druge osebe v primerljivem položaju (glej sodbi z dne 16. oktobra 2007 v zadevi Palacios
         de la Villa, C-411/05, ZOdl., str. I-8531, točka 50, in z dne 5. marca 2009 v zadevi Age Concern England, C-388/07, ZOdl.,
         str. I-1569, točka 33).

      29      Uporaba člena 3 FeuerwLVO pomeni, da se osebe obravnavajo manj ugodno od drugih oseb v primerljivem položaju, ker so presegle
         starost 30 let. Taka določba uvaja različno obravnavanje zaradi starosti v smislu člena 2(2)(a) direktive.

      30      Tretjič, kot predlaga predložitveno sodišče, je treba proučiti, ali je različno obravnavanje, ki je posledica uporabe člena
         3 FeuerwLVO, upravičena glede na direktivo ali ne.

      31      Glede tega je predložitveno sodišče menilo, da bi bilo treba preveriti, ali je lahko različno obravnavanje zaradi starosti
         upravičeno na podlagi člena 10 AGG, ki v bistvu povzema načela iz člena 6(1) direktive. Svoja različna vprašanja je osredotočilo
         na to določbo direktive in je najprej zavrnilo možnost, da različno obravnavanje ne bi moglo pomeniti diskriminacije na podlagi
         člena 4(1) direktive. Meni namreč, da se fizična sposobnost kandidata za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti ocenjuje
         v ločenem izbirnem postopku, iz katerega pa je bil C. Wolf izključen zaradi starosti. Zato zakonske omejitve starosti za dostop
         do tega poklica ni mogoče šteti za bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic v smislu navedenega člena 4(1).

      32      V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso, čeprav je predložitveno sodišče svoje vprašanje formalno
         omejilo na razlago člena 6(1) direktive glede iskanja utemeljitve za različno obravnavanje, ki izhaja iz uporabe nacionalne
         ureditve iz postopka v glavni stvari, taka okoliščina Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču sporoči vse vidike razlage
         prava Skupnosti, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, in sicer ne glede na to, ali se je nanje sklicevalo
         v predstavitvi svojega vprašanja ali ne (glej zlasti sodbe z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dyson, C-321/03, ZOdl., str. I-687,
         točka 24; z dne 26. aprila 2007 v zadevi Alevizos, C-392/05, ZOdl., str. I-3505, točka 64 in navedena sodna praksa, in z dne
         24. januarja 2008 v zadevi Lianakis in drugi, C‑532/06, ZOdl., str. I-251, točka 23). Glede tega mora Sodišče iz vseh dejstev
         in dokazov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, zbrati elemente prava Skupnosti,
         ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbo z dne 27. oktobra 2009 v zadevi ČEZ, C‑115/08, še neobjavljena
         v ZOdl., točka 81 in navedena sodna praksa).

      33      Vendar pa je iz odgovorov nemške vlade na vprašanja, ki jih je postavilo Sodišče na podlagi člena 24 Statuta Sodišča, razvidno,
         da stališča, ki jih je predstavila ista vlada na obravnavi, da je cilj določitve starostne meje 30 let za zaposlitev gasilcev
         v operativni poklicni gasilski enoti v zvezi deželi Hessen zagotoviti operativnost in dobro delovanje poklicnih gasilcev.

      34      Operativna poklicna gasilska enota namreč pri nekaterih intervencijah zahteva izjemno dobro fizično pripravljenost, ki jo
         lahko dosežejo le mlajši uslužbenci. Ob upoštevanju procesa staranja, ki je medicinsko dokazano, uslužbenci, ki so starejši
         od 45 in 50 let, nimajo več teh velikih fizičnih sposobnosti, tako da morajo navedene intervencije opraviti mlajši uslužbenci.
         Zato je namen predpisane najvišje starosti za zaposlitev zagotoviti, da uslužbenci v operativni poklicni gasilski enoti lahko
         opravljajo naloge, ki zahtevajo dobro fizično pripravljenost v razmeroma dolgem obdobju njihove poklicne poti.

      35      V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu s členom 4(1) direktive „različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti
         v zvezi s katerim od motivov [razlogov] iz člena 1, ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti
         ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod
         pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna“. Iz tega je razvidno, da ni razlog tisti, s katerim je utemeljeno različno
         obravnavanje, ampak je to značilnost, ki je povezana z razlogom, ki mora pomeniti bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic.

      36      Za proučitev, ali je različno obravnavanje zaradi starosti v nacionalni ureditvi iz postopka v glavni stvari utemeljena, je
         treba preveriti, ali je fizična zmogljivost značilnost, povezana s starostjo, in ali pomeni bistveno in odločilno zahtevo
         za zadevni poklic ali njegovo opravljanje, če je cilj, ki mu sledi ta ureditev, legitimen in je ta zahteva sorazmerna.

      37      Prvič, glede cilja, ki mu sledi navedena nacionalna ureditev, je iz pojasnil nemške vlade razvidno, da je cilj zagotoviti
         operativno usposobljenost in dobro delovanje poklicnih gasilcev.

      38      V zvezi s tem je treba opozoriti, da so poklicni gasilci del reševalnih služb. V uvodni izjavi 18 direktive pa je navedeno,
         da ta ne zahteva, da bi te službe zaposlile ali obdržale v službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse
         raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni cilj ohranjanja operativne usposobljenosti navedenih služb.

      39      Zdi se, da skrb za zagotovitev operativne usposobljenosti in dobrega delovanja poklicnih gasilcev pomeni legitimen cilj v
         smislu člena 4(1) Direktive.

      40      Drugič, glede bistvene in odločilne zahteve za poklic gasilca ali opravljanje tega poklica je iz pojasnil, ki jih je predložila
         nemška vlada in ki niso bile prerekane, razvidno, da morajo člani operativne poklicne gasilske enote naloge poklicnih gasilcev
         opravljati na terenu. V nasprotju z vodstvenimi in nadzornimi nalogami gasilsko-tehnične službe je glavna značilnost operativne
         gasilske enote fizično delo. Med področja dejavnosti v okviru operativne poklicne gasilske enote spadajo gašenje požarov,
         reševanje ljudi, naloge varovanja okolja in odpravljanja škode po slabem vremenu, pomoč živalim in ulov nevarnih živali ter
         podporne naloge, na primer vzdrževanje in preverjanje zaščitne opreme in intervencijskih vozil. Iz tega izhaja, da se zelo
         velike fizične sposobnosti lahko štejejo za bistveno in odločilno zahtevo v smislu člena 4(1) direktive za opravljanje poklica
         gasilca v operativni poklicni gasilski enoti.

      41      Tretjič, glede vprašanja, ali je potreba po velikih fizičnih sposobnostih povezana s starostjo, je treba poudariti, da nemška
         vlada zatrjuje, ne da bi ji kdo nasprotoval, da je za nekatere naloge gasilcev v operativni poklicni gasilski enoti, kot je
         gašenje požarov ali reševanje oseb, potrebne izjemno velike fizične sposobnosti in jih lahko opravljajo le mlajši uslužbenci.
         V zvezi s tem je ta vlada predstavila znanstvene dokaze, ki izhajajo iz študije, opravljene v okviru medicine dela in športa,
         in iz katerih je razvidno, da se dihalne zmogljivosti, mišičevje in vzdržljivost s starostjo zmanjšujejo. Zato ima zelo malo
         uslužbencev, ki so starejši od 45 let, zadostne fizične sposobnosti za opravljanje dejavnosti na področju gašenja požarov.
         Za reševanje ljudi naj zadevni uslužbenci navedenih sposobnosti pri starosti 50 let ne bi več imeli. Uslužbenci, ki so presegli
         to starost, delajo na drugih področjih navedenih dejavnosti. Iz tega je razvidno, da je potreba po popolni fizični pripravljenosti
         za opravljanje poklica gasilca v operativni poklicni gasilski enoti povezana s starostjo članov te službe.

      42      Četrtič in zadnjič, glede vprašanja, ali je nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, ki določa 30 let kot zgornjo
         starostno mejo za zaposlitev uslužbencev, ki imajo velike fizične sposobnosti za opravljanje poklica gasilca v operativni
         poklicni gasilski enoti, sorazmerna, je treba proučiti, ali je ta omejitev primerna za dosego cilja, ki se mu sledi, in ali
         ne presega tega, kar je potrebno za dosego tega cilja.

      43      Kot je bilo že navedeno, lahko naloge gašenja požara in reševanja ljudi, za katere je pristojna gasilska služba, izpolnjujejo
         samo mlajši uslužbenci. Uslužbenci, starejši od 45 in 50 let opravljajo druge naloge. Za zagotovitev učinkovitega delovanja
         operativne poklicne gasilske enote se lahko šteje za potrebno, da so uslužbenci gasilske službe večinoma sposobni opravljati
         fizično zahtevne naloge in da so mlajši od 45 oziroma 50 let. Poleg tega dodelitev fizično manj zahtevnih nalog uslužbencem,
         starejšim od 45 oziroma 50 let, pomeni, da morajo te uslužbence nadomestiti mlajši. Vendar pa starost, pri kateri je uslužbenec
         sprejet na delo, določa obdobje, v katerem bo lahko opravljal fizično zahtevne naloge. Uslužbenec, ki se zaposli pred 30.
         letom in mora poleg tega opraviti dveletno izobraževanje, lahko te naloge opravlja najmanj od 15 do 20 let. Če pa se zaposli
         pri starosti 40 let, to obdobje traja od 5 do največ 10 let. Zaposlitev pri višji starosti pomeni, da veliko uslužbencev ne
         more opravljati fizično zahtevnih nalog. Poleg tega taka zaposlitev ne omogoča, da tako zaposleni uslužbenci navedene naloge
         izpolnjujejo dovolj dolgo. Nazadnje, kot je zatrjevala nemška vlada, razumna organizacija poklicne gasilske službe za operativno
         poklicno gasilsko enoto zahteva medsebojno odvisnost med delovnimi mesti, ki so fizično zahtevna in niso primerna za starejše
         uslužbence, in delovnimi mesti, ki so fizično manj zahtevna in za te uslužbence primerna.

      44      Zato se zdi, da se za nacionalno ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki kot zgornjo starostno mejo za zaposlitev
         v operativni poklicni gasilski enoti določa 30 let, lahko šteje, prvič, da ustreza cilju zagotovitve operativne usposobljenosti
         in dobrega delovanja poklicne gasilske službe in, drugič, da ne presega tistega, kar je potrebno za dosego tega cilja.

      45      Ker je različno obravnavanje zaradi starosti glede na člen 4(1) direktive upravičeno, ni treba proučiti, ali je lahko upravičeno
         glede na člen 6(1) direktive.

      46      Iz vseh teh ugotovitev je razvidno, da je treba na vprašanja od prvega do devetega odgovoriti, da je treba člen 4(1) direktive
         razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je v postopku v glavni stvari, ki kot zgornjo starostno mejo
         za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti določa 30 let.

      47      Ob upoštevanju odgovora na vprašanja od prvega do devetega na deseto vprašanje za predhodno odločanje ni treba odgovoriti.

       Stroški
      48      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      Člen 4(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu
            je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki kot zgornjo starostno
            mejo za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti določa 30 let.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat) z dne 18. junija 2013.#Michael Heath proti Evropski centralni banki (ECB).#Pritožba – Javni uslužbenci – Osebje ECB – Pokojnine – Letno zvišanje – Stopnja zvišanja za leto 2010 – Retroaktivnost – Pravica do kolektivnih pogajanj.#Zadeva T‑645/11 P.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 2. maja 1990. # Staat der Nederlanden proti P. Bakker Hillegom BV. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hoge Raad - Nizozemska. # Prost pretok blaga - Dajatve z enakim učinkom. # Zadeva C-111/89.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 18. septembra 2003. # Peter Pflücke proti Bundesanstalt für Arbeit. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Sozialgericht Leipzig - Nemčija. # Zadeva C-125/01.