title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 22. decembra 2010. # État du Grand-Duché de Luxembourg in Administration de l’enregistrement et des domaines proti Pierre Feltgen in Bacino Charter Company SA. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour de cassation - Luksemburg. # Šesta direktiva o DDV - Oprostitve - Člen 15, točki 4(a) in 5 - Oprostitev storitev dajanja v najem pomorskih plovil - Obseg. # Zadeva C-116/10.

text:
      Zadeva C-116/10
      État du Grand-Duché de Luxembourg
      in
      Administration de l’enregistrement et des domaines
      proti
      Pierru Feltgenu kot stečajnemu upravitelju družbe Bacino Charter Company SA
      in
      Bacino Charter Company SA
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo
      Cour de cassation (Luksemburg))
      „Šesta direktiva o DDV – Oprostitve – Člen 15, točki 4(a) in 5 – Oprostitev storitev dajanja v najem pomorskih plovil – Obseg“
      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve, določene s
            Šesto direktivo – Oprostitev dajanja v najem plovil za plovbo po odprtem morju
      (Direktiva Sveta 77/388, člen 15, točka 5)
      Člen 15, točka 5, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena
         z Direktivo 91/680, je treba razlagati tako, da oprostitev davka na dodano vrednost, določena s to določbo, ne velja za opravljanje
         storitev, pri katerih gre za odplačno dajanje plovila s posadko na razpolago fizičnim osebam za plovbo po odprtem morju za
         razvedrilo.

      Ta člen se namreč nanaša na dajanje v najem plovil za plovbo po odprtem morju, ki so namenjena za prevoz potnikov za plačilo
         ali za opravljanje komercialne, industrijske ali ribiške dejavnosti. Da bi bilo tako dajanje v najem mogoče oprostiti na podlagi
         te določbe, mora najemnik zadevno plovilo uporabiti za opravljanje gospodarske dejavnosti. Torej, če se plovilo da v najem
         osebam, ki ga zunaj okvira kakršne koli gospodarske dejavnosti uporabijo izključno za razvedrilo, in ne za pridobitni namen,
         storitev dajanja v najem ne izpolnjuje izrecnih pogojev za oprostitev plačila davka na dodano vrednost, določenih v členu
         15, točka 5, Šeste direktive.

      (Glej točke 13, 14 in 21 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 22. decembra 2010(*)

      „Šesta direktiva o DDV – Oprostitve – Člen 15, točki 4(a) in 5 – Oprostitev storitev dajanja v najem pomorskih plovil – Obseg“
      V zadevi C‑116/10,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Cour de cassation (Luksemburg)
         z odločbo z dne 18. februarja 2010, ki je prispela na Sodišče 3. marca 2010, v postopku

      État du Grand-Duché de Luxembourg,

      Administration de l’enregistrement et des domaines
      proti
      Pierru Feltgenu kot stečajnemu upravitelju družbe Bacino Charter Company SA,

      Bacino Charter Company SA,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, D. Šváby, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, E. Juhász in G. Arestis (poročevalec),
         sodnika,

      generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za État du Grand-Duché de Luxembourg in Administration de l’enregistrement et des domaines F. Kremer in P.-E. Partsch, odvetnika,
      –        za P. Feltgena kot stečajnega upravitelja družbe Bacino Charter Company SA in družbo Bacino Charter Company SA B. Felten,
         odvetnik,

      –        za nemško vlado T. Henze, C. Blaschke in B. Klein, zastopniki,
      –        za ciprsko vlado D. Kallí, zastopnica,
      –        za Evropsko komisijo M. Afonso, zastopnica,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 15, točka 5, Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o
         usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero
         (77/388/EGS) (UL L 145, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/680/EGS z dne 16. decembra 1991 (UL L 376,
         str. 1, v nadaljevanju: Šesta direktiva).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med État du Grand-Duché de Luxembourg in Administration de l’enregistrement et des
         domaines (v nadaljevanju: davčna uprava) ter P. Feltgenom, stečajnim upraviteljem Bacino Charter Company SA, družbe luksemburškega
         prava (v nadaljevanju: Bacino), in to družbo v zvezi z njenim plačilom davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV) iz davčnih
         odločb za poslovni leti 1998 in 1999.

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      3        Člen 15 z naslovom „Oprostitve pri izvozu in podobnih transakcijah ter pri mednarodnem prevozu“ Šeste direktive določa:

      „Brez poseganja v druge določbe Skupnosti države članice pod pogoji, ki jih določijo zaradi zagotavljanja pravilne in enostavne
         uporabe takšnih oprostitev in preprečevanja vsakršnih utaj, izogibanja ali zlorab, oprostijo:

      […]
      4.      dobavo blaga za oskrbovanje z gorivom in drugo oskrbovanje:
      (a)       plovil za plovbo na odprtem morju, ki opravljajo prevoz potnikov za plačilo ali so namenjena opravljanju komercialne, industrijske
         ali ribiške dejavnosti;

      (b)       plovil za reševanje ali pomoč na morju ali za priobalni ribolov, razen za oskrbovanje ladij za priobalni ribolov;
      […]
      5.      dobavo, izboljšave, popravilo, vzdrževanje, zakup in najem pomorskih plovil iz [točke] 4(a) in (b) ter dobavo, najem, popravilo
         in vzdrževanje opreme, vključno z ribiško opremo, ki je vgrajena ali se pri tem uporablja;

      […]“
       Nacionalna ureditev
      4        Šesta direktiva je bila v luksemburški pravni red prenesena z zakonom z dne 12. februarja 1979 o davku na dodano vrednost
         (v nadaljevanju: luksemburški zakon). Člen 43(1)(i), druga alinea, tega zakona v svoji različici, ki je veljala na dan nastanka
         dejstev v postopku v glavni stvari, določa, da so storitve, ki se opravljajo za potrebe morske plovbe, oproščene DDV v mejah
         in pod pogoji, določenimi z uredbo Velikega vojvodstva.

      5        Člen 7(2)(a), prva alinea, uredbe Velikega vojvodstva z dne 16. junija 1999 o oprostitvi davka na dodano vrednost za izvoz
         izven Skupnosti, dobave blaga v Skupnost in druge transakcije določa, da se za storitve, ki se opravljajo za potrebe morske
         plovbe, iz navedenega člena 43 zakup in najem pomorskih plovil, razen jaht in drugih plovil za razvedrilo ali šport, šteje
         za pomorski promet in za prevoz potnikov ali blaga za plačilo ali za izvajanje gospodarskih, industrijskih ali ribiških dejavnosti.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      6        Družba Bacino je med 10. julijem 1998 in 8. avgustom 1999 fizičnim osebam redno in za plačilo dajala na razpolago plovilo,
         katerega lastnica je bila, in posadko za plovbo po odprtem morju za razvedrilo. Ker je družba Bacino menila, da je ta dejavnost
         oproščena DDV, tega davka ni plačala.

      7        Ker je davčna uprava menila, da se oprostitev DDV na podlagi člena 43(1)(i), druga alinea, luksemburškega zakona ne uporabi,
         ker to plovilo ni bilo trgovsko plovilo, ampak jahta v smislu uredbe Velikega vojvodstva, navedene v točki 5 te sodbe, je
         družbi Bacino leta 2001 vročila davčni odločbi za poslovni leti 1998 in 1999, v katerih so zneski, ki jih je ta družba dolgovala
         iz naslova DDV.

      8        Družba Bacino je po neuspešni pritožbi to odločbo izpodbijala pri tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče
         v Luxembourgu), pri čemer je uveljavljala, da se je navedena dejavnost nanašala na področje uporabe člena 43(1)(i), druga
         alinea, luksemburškega zakona.

      9        Ker je bila ta tožba zavrnjena, je družba Bacino vložila pritožbo pri cour d’appel (pritožbeno sodišče), ki je njeni tožbi
         ugodilo. To sodišče je ugotovilo predvsem, da je bila glavna storitev dajanje v najem plovila s posadko in dodatna storitev
         opravljanje prevoza. Ker je to sodišče ugotovilo, da se je plovilo, katerega lastnica je bila družba Bacino, uporabljalo za
         plovbo po odprtem morju in da se je prevoz potnikov opravljal za plačilo, tako da je dajanje tega plovila v najem pomenilo
         gospodarsko dejavnost, je razsodilo, da sta bila izpolnjena oba pogoja iz člena 15, točka 5, Šeste direktive.

      10      Davčna uprava je vložila kasacijsko pritožbo pri Cour de cassation (kasacijsko sodišče), ki je menilo, da je za rešitev spora
         o glavni stvari potrebna razlaga prava Unije, zato je prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje postavilo to vprašanje:

      „Ali je lahko opravljanje storitev s strani lastnika plovila, ki ga ta skupaj s posadko za plačilo daje na razpolago fizičnim
         osebam za plovbo teh strank po odprtem morju za razvedrilo, oproščeno na podlagi člena 15, točka 5, Šeste direktive […], če
         se te storitve štejejo tako za storitve najema plovila kot za storitve prevoza?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      11      Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 15, točka 5, Šeste direktive razlagati tako, da oprostitev DDV,
         določena s to določbo, velja za opravljanje storitev, ki vključuje dajanje na razpolago plovila s posadko fizičnim osebam
         za plačilo za plovbo po odprtem morju za razvedrilo.

      12      Glede tega je treba opozoriti na ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero je pri razlagi določbe prava Unije treba
         upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je (glej zlasti sodbe
         z dne 17. novembra 1983 v zadevi Merck, 292/82, Recueil, str. 3781, točka 12; z dne 1. marca 2007 v zadevi Schouten, C‑34/05,
         ZOdl., str. I‑1687, točka 25, in z dne 3. decembra 2009 v zadevi Yaesu Europe, C‑433/08, ZOdl., str. I‑11487, točka 24).

      13      V zvezi s tem je treba poudariti, da se samo besedilo člena 15, točka 5, Šeste direktive, ki napotuje na člen 15, točka 4(a),
         nanaša na dajanje v najem plovil za plovbo po odprtem morju, ki opravljajo prevoz potnikov za plačilo ali so namenjena opravljanju
         komercialne, industrijske ali ribiške dejavnosti. Da bi bilo tako dajanje v najem mogoče oprostiti na podlagi te določbe,
         bi moral najemnik zadevno plovilo uporabiti za opravljanje gospodarske dejavnosti.

      14      Torej, če se kot v zadevi v glavni stvari plovilo da v najem osebam, ki ga zunaj okvira kakršne koli gospodarske dejavnosti
         uporabijo izključno za razvedrilo, in ne za pridobitni namen, storitev dajanja v najem ne izpolnjuje izrecnih pogojev za oprostitev
         DDV, določenih v členu 15, točka 5, Šeste direktive.

      15      Poleg tega je treba pojasniti, da je na podlagi člena 15, točka 5, Šeste direktive z napotitvijo na člen 15, točka 4(b) oproščeno
         tudi dajanje v najem plovil za reševanje ali pomoč na morju ali za priobalni ribolov, razen za oskrbovanje ladij za priobalni
         ribolov. Vendar dejansko stanje v zadevi v glavni stvari očitno ne spada med primere, na katere se nanašajo te določbe.

      16      Razlaga iz točk 13 in 14 te sodbe je poleg tega podprta s ciljem sistema oprostitev, določenih v členu 15 Šeste direktive,
         ki je glede izvoza, podobnih transakcij in mednarodnih prevozov v spoštovanju načela obdavčevanja blaga ali zadevnih storitev
         v kraju, kamor so namenjene (glej sodbo z dne 18. oktobra 2007 v zadevi Navicon, C‑97/06, ZOdl., str. I-8755, točka 29).

      17      V teh pogojih oprostitev, določena v členu 15, točka 5, Šeste direktive, ne more veljati za storitve dajanja v najem plovila,
         namenjenega najemnikom, ki ga kot končni uporabniki nameravajo uporabljati izključno za zasebne namene.

      18      Prav tako je treba poudariti, da obrazložitev, priložena k Predlogu Šeste direktive Sveta o usklajevanju zakonodaje držav
         članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, ki ga je Svetu Evropskih skupnosti
         29. junija 1973 predložila Komisija Evropskih skupnosti, izrecno kaže na to, da plovila, namenjena užitku, ne spadajo med
         oprostitve, določene v členu 15, točka 5, te direktive, in da morajo biti storitve za končno uporabo, ki se nanašajo na njih,
         predmet DDV. Ta obrazložitev potrjuje, da storitve dajanja v najem plovil končnim uporabnikom, ki jih uporabljajo za razvedrilo
         ali užitek, ne spadajo na področje uporabe te oprostitve.

      19      Poleg tega je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso oprostitve DDV razlagati ozko, saj so izjeme od splošnega načela, da
         je vsaka storitev, ki jo opravi davčni zavezanec za plačilo, predmet prometnega davka (glej zlasti sodbi z dne 26. junija 1990
         v zadevi Velker International Oil Company, C‑185/89, Recueil, str. I‑2561, točka 19, in z dne 14. septembra 2006 v združenih
         zadevah Elmeka, od C‑181/04 do C‑183/04, ZOdl., str. I‑8167, točka 15).

      20      Poleg tega razlagi iz točk 13 in 14 te sodbe ni mogoče oporekati z opredelitvijo zadevnih storitev v postopku v glavni stvari
         v nacionalnem pravu, ki ne vpliva na odgovor, ki ga je treba podati na vprašanje predložitvenega sodišča. Iz sodne prakse
         Sodišča in zlasti iz točk 27 in 28 zgoraj navedene sodbe Navicon, katere predmet razlage je bil prav člen 15, točka 5, Šeste
         direktive, je namreč razvidno, da dejstvo, da se za neko transakcijo DDV naloži ali oprosti, ne sme biti odvisno od opredelitve
         te transakcije v nacionalnem pravu, ker se v skladu z ustaljeno sodno prakso – če na podlagi uvodnega stavka člena 15 Šeste
         direktive države članice določijo pogoje za oprostitev zaradi zagotavljanja pravilne in enostavne uporabe takšnih oprostitev
         in preprečevanja vsakršnih utaj, izogibanja ali morebitnih zlorab – ti pogoji ne smejo nanašati na opredelitev vsebine predvidenih
         oprostitev.

      21      V zvezi z vsem zgoraj navedenim je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 15, točka 5, Šeste direktive
         razlagati tako, da oprostitev DDV, določena s to določbo, ne velja za opravljanje storitev, ki vključujejo dajanje na razpolago
         plovila s posadko fizičnim osebam za plačilo za plovbo po odprtem morju za razvedrilo.

       Stroški
      22      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Člen 15, točka 5, Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih
            davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/680/EGS
            z dne 16. decembra 1991, je treba razlagati tako, da oprostitev davka na dodano vrednost, določena s to določbo, ne velja
            za opravljanje storitev, ki vključujejo dajanje na razpolago plovila s posadko fizičnim osebam za plačilo za plovbo po odprtem
            morju za razvedrilo.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 6. aprila 1995. # Union nationale des mutualités socialistes proti Aldo Del Grosso. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgija. # Zadeva C-325/93.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 4. maja 1995. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti. # Zadeva C-79/94.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 11. decembra 2003.#Bruno Schnitzer.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Amtsgericht Augsburg - Nemčija.#Prosto opravljanje storitev.#Zadeva C-215/01.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 13. novembra 2007. # Ioannis Tsirimokos proti Evropskemu parlamentu. # Javni uslužbenci - Uradniki. # Zadeva F-76/06.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)
      z dne 13. novembra 2007
      Zadeva F-76/06
      Ioannis Tsirimokos
      proti
      Evropskemu parlamentu
      „Javni uslužbenci – Uradniki – Delovne razmere – Delo s polovičnim delovnim časom za pripravo na upokojitev – Izključitev prenesenih pokojninskih pravic pri izračunu osnovne plače za delo s polovičnim delovnim časom – Sklep št. 241/05 kolegija vodij uprave“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero I. Tsirimokos predlaga razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta
         z dne 25. oktobra 2005 – potrjene z odločbo z dne 19. aprila 2006 o zavrnitvi njegove pritožbe –, da se njegove pokojninske
         pravice, prenesene v pokojninski sistem Skupnosti, ne upoštevajo pri izračunu odstotka osnovne plače, ki se mu je priznal
         v okviru ugoditve njegovi prošnji za delo s polovičnim delovnim časom za pripravo na njegovo upokojitev.

      Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Osebni prejemki – Delo s polovičnim delovnim časom pred upokojitvijo
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga IVa, člen 4(b), in Priloga VIII, členi od 2 do 5, 9, 9a in 11)
      2.      Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Istovetnost predmeta in vzroka
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))
      1.      Člen 4(b) Priloge IVa h Kadrovskim predpisom, ki ureja podrobna pravila za izračun znižane plače za delo, ki ga uradnik, ki
         se pripravlja na upokojitev, opravlja s polovičnim delovnim časom, vsebuje izčrpen seznam let delovne dobe, ki se morajo upoštevati
         pri izračunu odstotka osnovne plače, ki jo lahko prejema zadevna oseba. Ta člen določa, da se upoštevajo leta delovne dobe,
         pridobljena v smislu členov od 2 do 5, 9 in 9a Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, vendar ni nikjer v njem omenjen člen 11
         Priloge VIII k tem predpisom. Zato leta delovne dobe, pridobljena po prenosu pokojninskih pravic v pokojninski sistem Skupnosti,
         ki je dovoljen z navedenim členom 11, niso vključena v člen 4(b) Priloge IVa h Kadrovskim predpisom.

      Ta dobesedna razlaga člena 4(b) Priloge IVa h Kadrovskim predpisom je okrepljena s še dvema premislekoma, povezanima s sistemom,
         katerega del je ta določba. Po eni strani določbe iz člena 4 Priloge IVa h Kadrovskim predpisom pomenijo samostojno ureditev,
         ki določa podrobna pravila za izračun plače za delo s polovičnim delovnim časom, ki ga uradnik opravlja za pripravo na svojo
         upokojitev, saj je ta ureditev del splošnega sistema podrobnih pravil o delu s krajšim delovnim časom, določenih v Prilogi IVa
         h Kadrovskim predpisom. Nasprotno pa je pravilo iz člena 11 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom poseben predpis pokojninskega
         sistema, zato ga ni mogoče razumeti kot izraz splošnega načela, po katerem je treba za dejansko zaposlitev šteti delo, opravljeno
         pred nastopom dela v Skupnostih. Po drugi strani iz sobesedila člena 4 Priloge IVa h Kadrovskim predpisom in ciljev, ki jim
         sledijo predpisi, katerih del je, in sicer sistem podrobnih pravil o delu s krajšim delovnim časom, ne izhaja, da je treba
         leta delovne dobe pred nastopom dela v Skupnostih upoštevati pri izračunu odstotka osnovne plače, priznane zadevni osebi v
         okviru ugoditve njeni prošnji za opravljanje dela s polovičnim delovnim časom za pripravo na njeno upokojitev.

      Kar zadeva načelo enakega obravnavanja v zvezi z obravnavo let delovne dobe, pridobljenih v instituciji, glede na leta delovne
         dobe, pridobljena po prenosu pokojninskih pravic, denarni znesek prispevkov uradnika v proračun Skupnosti in trajanje zaposlitve
         v institucijah Skupnosti nista primerljivi vrednosti. Zato uradnik, ki je ob nastopu dela v Skupnostih v pokojninski sistem
         Skupnosti prenesel kapital, ki ustreza pravicam, ki jih je pridobil v nacionalnem sistemu, ni v primerljivem položaju z uradnikom,
         ki je nastopil delo v Skupnostih prej in ki je v pokojninski sistem Skupnosti od svoje plače prispeval od takrat naprej.

      (Glej točke od 34 do 39 in 41.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 11. september 2007, Lindorfer proti Svetu, C‑227/04 P, ZOdl., str. I‑6767, točki 67 in 68;
      Sodišče prve stopnje: 16. december 2004, Pappas proti Komisiji, T‑11/02, ZOdl. JU, str. I‑A‑381 in II‑1773, točka 44.
      2.      Pravilo skladnosti med upravno pritožbo v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov in poznejšo tožbo zahteva, da je tožbeni
         razlog, naveden pred sodiščem Skupnosti, dopusten le, če je bil naveden že v predhodnem postopku, tako da se lahko organ za
         imenovanja dovolj natančno seznani z očitki zainteresirane osebe zoper izpodbijano odločbo. To pravilo je utemeljeno s samim
         ciljem predhodnega postopka, katerega namen je omogočiti sporazumno rešitev sporov, ki nastanejo med uradniki in upravo. Navedeni
         organ mora torej biti jasno obveščen o očitkih tožeče stranke, da ji lahko predlaga morebitno sporazumno rešitev.

      (Glej točko 45.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 1. julij 1976, Sergy proti Komisiji, 58/75, Recueil, str. 1139, točka 32; 14. marec 1989, Del Amo Martinez proti
         Parlamentu, 133/88, Recueil, str. 689, točka 9;

      Sodišče prve stopnje: 29. november 2006, Campoli proti Komisiji, T‑135/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-297 in II-A-2-1527, točka 32
         in navedena sodna praksa.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. oktobra 2006. # Koninklijke Coöperatie Cosun UA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Kmetijstvo - Skupna ureditev trgov - Sladkor - Člen 26 Uredbe (EGS) št. 1785/81 in člen 3 Uredbe (EGS) št. 2670/81 - Dajatev, dolgovana za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu - Zahtevek za odpust - Klavzula pravičnosti, določena v členu 13 Uredbe (EGS) št. 1430/79 - Pojem "uvozne ali izvozne dajatve" - Načeli enakosti in pravne varnosti - Pravičnost. # Zadeva C-68/05 P.

text:
      Zadeva C-68/05 P
      Koninklijke Coöperatie Cosun UA
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Pritožba – Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Sladkor – Člen 26 Uredbe (EGS) št. 1785/81 in člen 3 Uredbe (EGS) št. 2670/81 – Dajatev, dolgovana za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu – Zahtevek za odpust – Klavzula pravičnosti, določena v členu 13 Uredbe (EGS) št. 1430/79 – Pojem ‚uvozne ali izvozne dajatve‘ – Načeli enakosti in pravne varnosti – Pravičnost“
      Povzetek sodbe
      1.        Lastni viri Evropskih skupnosti – Povračilo ali odpust uvoznih dajatev
      (Uredba Sveta št. 1430/79, členi 1, 2(a) in (b), ter 13; Uredba Komisije št. 2670/81, člen 3)
      2.        Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe
      1.        Člen 13 Uredbe št. 1430/79 o povračilu ali odpustu uvoznih ali izvoznih dajatev, v skladu s katerim sta povračilo ali odpust
         uvoznih dajatev mogoča v posebnih situacijah, ko zainteresirani stranki ni mogoče očitati niti goljufivega ravnanja niti velike
         malomarnosti, ne more biti podlaga za povračilo ali odpust dajatve, dolgovane na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81 o podrobnih
         izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu.

      Prvič, tak znesek namreč ni pobran zaradi prestopa zunanje meje Skupnosti, ampak, nasprotno, ker navedena količina ni bila
         izvožena iz Skupnosti ali ker ni bila izvožena pod pogoji in v rokih, ki jih določa Uredba 2670/81. Odločilno dejstvo za naložitev
         te dajatve je torej dejstvo, da ni bil predložen dokaz o tem, da je bila določena količina sladkorja C izvožena v predpisanem
         roku. Zato ta znesek ne ustreza nobeni od treh kategorij, naštetih v členu 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79.

      Drugič, nič ne kaže na to, da bi želel zakonodajalec Skupnosti izenačiti proizvajalca sladkorja C, ki se prodaja na notranjem
         trgu, z uvoznikom sladkorja.

      Prvič, uvozni prelevmani za sladkor iz tretjih držav in dajatev, ki je na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81 dolgovana za
         sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu, ne sledijo enakim ciljem.

      Drugič, iz tretje uvodne izjave Uredbe št. 2645/70 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega
         kvoto, in tretje uvodne izjave Uredbe št. 2670/81, ki je prvo nadomestila, ni razvidno, da bi imel zakonodajalec Skupnosti
         namen uvoznika sladkorja iz tretjih držav in proizvajalca sladkorja C, ki se prodaja na notranjem trgu, postaviti v podoben
         položaj. Iz teh uvodnih izjav in člena 3 Uredbe št. 2670/81 je namreč jasno razvidno, da je sklicevanje na sladkor, uvožen
         iz tretjih držav, omejeno na metodo izračuna dajatve, ki jo določa navedeni člen.

      Tretjič, iz besedila člena 26 Uredbe št. 1785/81 o skupni organizaciji trga v sektorju sladkorja ni mogoče sklepati o nobenem
         namenu zakonodajalca Skupnosti, da sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu, postavi v podoben položaj kot blago, uvoženo
         iz tretjih držav, in da proizvajalca sladkorja C izenači z uvoznikom sladkorja, saj ta člen določa le prepoved prodaje sladkorja
         C na notranjem trgu.

      Nazadnje, četrtič, z okoliščino, da so tako uvozne dajatve kot dajatev, dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, del
         lastnih sredstev Skupnosti, ni mogoče dokazati, da so uvozniki sladkorja iz tretjih držav in proizvajalci sladkorja C v podobnem
         položaju. Lastna sredstva Skupnosti so namreč sestavljena iz zelo različnih dohodkov, za katere veljajo tudi različne ureditve.

      (Glej točke 39, 41, 43, od 63 do 65, 101 in 102.)
      2.        Dopustitev stranki, da pred Sodiščem prvič uveljavlja razlog, ki ga ni uveljavljala pred Sodiščem prve stopnje, bi pomenila,
         da se ji dovoli, da Sodišču, katerega pristojnost glede pritožb je omejena, predloži širši spor, kot je bil predložen Sodišču
         prve stopnje. V okviru pritožbe je torej pristojnost Sodišča omejena na presojo pravnih vprašanj, obravnavanih na prvi stopnji.

      Zato je nedopusten očitek Sodišču prve stopnje, da je kršilo načelo enakosti obravnavanja tožeče stranke in dane kategorije
         gospodarskih subjektov, ker je ta stranka kljub temu, da je na prvi stopnji navajala razlog kršitve načela enakosti, izpodbijala
         zgolj različno obravnavanje, ki naj bi ga bila deležna glede na drugo kategorijo gospodarskih subjektov.

      (Glej točke od 95 do 97.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 26. oktobra 2006(*)

      „Pritožba – Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Sladkor – Člen 26 Uredbe (EGS) št. 1785/81 in člen 3 Uredbe (EGS) št. 2670/81 – Dajatev, dolgovana za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu – Zahtevek za odpust – Klavzula pravičnosti, določena v členu 13 Uredbe (EGS) št. 1430/79 – Pojem ‚uvozne ali izvozne dajatve‘ – Načeli enakosti in pravne varnosti – Pravičnost“
      V zadevi C-68/05 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 11. februarja 2005,
      Koninklijke Coöperatie Cosun UA, s sedežem v Bredi (Nizozemska), ki jo zastopata M. Slotboom in N. J. Helder, odvetnika,

      pritožnica,
      druga stranka v postopku je
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa X. Lewis, zastopnik, skupaj s F. Tuytschaeverjem, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, J. N. Cunha Rodrigues in M. Ilešič (poročevalec), sodnika,
      generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
      sodna tajnica: M. M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 23. marca 2006,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 16. maja 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        S to pritožbo Koninklijke Coöperatie Cosun UA (v nadaljevanju: Cosun) predlaga razglasitev ničnosti sodbe Sodišča prve stopnje
         Evropskih skupnosti z dne 7. decembra 2004 v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun proti Komisiji (T‑240/02, ZOdl., str. II‑4237,
         v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo njeno ničnostno tožbo zoper odločbo REM 19/01
         – ki je bila označena tudi z opravilno številko C(2002) 1580 konč. – Komisije Evropskih skupnosti z dne 2. maja 2002 (v nadaljevanju:
         sporna odločba).

       Pravni okvir
       Skupna ureditev trgov za sladkor
      2        Uredba Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni ureditvi trgov za sladkor (UL L 177, str. 4), kot je bila spremenjena
         z Uredbo Sveta (EGS) št. 305/91 z dne 4. februarja 1991 (UL L 37, str. 1, v nadaljevanju: temeljna uredba), v okviru skupne
         ureditve trgov za sladkor (v nadaljevanju: SUT za sladkor) določa, da je treba ohraniti potrebna jamstva glede zaposlitve
         in življenjske ravni proizvajalcev osnovnih proizvodov in proizvajalcev sladkorja Evropskih skupnosti in zagotoviti preskrbo
         s sladkorjem za vse potrošnike po razumnih cenah in stabilnost trga sladkorja.

      3        V ta namen ureja proizvodnjo, uvoz in izvoz sladkorja. Določa predvsem sistem proizvodnih kvot, ki so v skladu z njeno petnajsto
         uvodno izjavo sredstvo, s katerim se proizvajalcem zagotovi cene, ki veljajo v Skupnosti, in prodaja njihove proizvodnje.

      4        V okviru tega sistema kvot člen 24 temeljne uredbe določa za vsako tržno leto (to je od 1. julija v letu do 30. junija v naslednjem
         letu) osnovne količine „sladkorja A“ in „sladkorja B“, ki jih vsaka država članica sama razdeli med proizvajalce sladkorja,
         ki imajo sedež na njenem ozemlju. Podjetjem, ki proizvajajo sladkor, se torej določita kvota A in kvota B za vsako tržno leto.
         Vsa količina sladkorja, ki je proizveden poleg kvote A in B, se imenuje „sladkor C“.

      5        Sladkor C ni upravičen niti do subvencioniranja cen niti do izvoznih nadomestil. Poleg tega se sladkor C ne sme prodajati
         na notranjem trgu in ga je zato treba tržiti zunaj Skupnosti za prodajo na svetovnem trgu. Glede tega člen 26 temeljne uredbe
         določa:

      „1.      [...] sladkorja C, ki ni bil prenesen na podlagi člena 27 [...], ni dovoljeno prodati na notranjem trgu Skupnosti, temveč
         [ga] je treba izvoziti v nepredelani obliki pred 1. januarjem, ki sledi koncu zadevnega tržnega leta.

      [...]
      3.      Izvedbeni predpisi za uporabo tega člena bodo določeni v skladu s postopkom iz člena 41.
      Ti predpisi morajo določiti zlasti dajatev za sladkor C [...], navedeno v odstavku 1, za katerega v roku, kot bo določen,
         ni bilo dokazano, da je bil v predpisanem roku izvožen v nepredelani obliki.“

      6        Uredba Komisije (EGS) št. 2670/81 z dne 14. septembra 1981 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki
         presega kvoto (UL L 262, str. 14), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EGS) št. 3559/91 z dne 6. decembra 1991 (UL
         L 336, str. 26, v nadaljevanju: Uredba št. 2670/81), ki je bila sprejeta na podlagi člena 26(3) temeljne uredbe, določa pogoje,
         pod katerimi se šteje, da je bil izvoz sladkorja C opravljen.

      7        Člen 1(1) Uredbe št. 2670/81 določa:

      „Šteje se, da je izvoz iz člena 26(1) Uredbe (EGS) št. 1785/81 opravljen, če:
      (a)      je sladkor C [...] izvožen iz države članice, na ozemlju katere je bil proizveden;
      (b)      država članica iz (a) sprejme zadevno izvozno deklaracijo pred 1. januarjem po koncu tržnega leta, v katerem je bil sladkor
         C [...] proizveden;

      (c)      sladkor C [...] zapusti carinsko območje Skupnosti najpozneje 60 dni po 1. januarju iz (b);
      (d)      je proizvod, izvožen iz države članice iz (a) brez nadomestila ali prelevmana [...].
      Če niso izpolnjeni vsi pogoji iz prvega pododstavka, se, razen v primeru višje sile, šteje, da je bila zadevna količina sladkorja
         C [...] prodana na notranjem trgu.

      V primeru višje sile pristojni organ države članice, na ozemlju katere je bil sladkor C [...] proizveden, sprejme ukrepe,
         potrebne zaradi okoliščin, na katere se sklicuje zainteresirana stranka.“

      8        V skladu s tretjo uvodno izjavo Uredbe št. 2670/81 „je pri določanju dajatve, ki se naloži v primerih prodaje na notranjem
         trgu, bistveno postaviti sladkor C [...], ki ni bi[l] izvože[n], v podoben položaj, kakršnega ima sladkor [...], uvože[n]
         iz držav nečlanic“ in „ker je zato treba določiti dajatev ob upoštevanju uvoznega prelevmana za sladkor [...] na najvišji
         stopnji, ki se uporablja med tržnim letom, v katerem je bil proizveden zadevni sladkor [...], in šest mesecev po tem tržnem
         letu, ter tudi pavšalnega zneska, določenega na podlagi stroškov prodaje sladkorja, uvoženega iz držav nečlanic“.

      9        Člen 3 Uredbe št. 2670/81 določa:

      „1.      Zadevna država članica za količine, prodane na notranjem trgu v smislu člena 1(1), naloži dajatev, enako vsoti:
      (a)      za sladkor C, na 100 kilogramov:
      –        najvišjega uvoznega prelevmana na 100 kilogramov belega oziroma surovega sladkorja, ki se uporablja v tržnem letu, v katerem
         je bil zadevni sladkor proizveden, in šest mesecev po tem tržnem letu,

      in
      –        1 [EUR];
      [...]
      4.      Pri količinah sladkorja C [...], uničenih pred izvozom ali nepopravljivo poškodovanih v okoliščinah, ki jih pristojni organ
         zadevne države članice prizna kot primer višje sile, se dajatev za ustrezno količino iz odstavka 1 ne naloži.“

       Carinski predpisi
      10      Člen 13(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1430/79 z dne 2. julija 1979 o povračilu ali odpustu uvoznih ali izvoznih dajatev (UL L
         175, str. 1), kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 3069/86 z dne 7. oktobra 1986 (UL L 286, str. 1, v nadaljevanju:
         Uredba št. 1430/79), določa:

      „Povračilo ali odpust uvoznih dajatev sta mogoča v posebnih situacijah [...], ko zainteresirani stranki ni mogoče očitati
         niti goljufivega ravnanja niti velike malomarnosti.

      Primeri, v katerih je mogoče uporabiti to določbo, in podrobnosti postopka, ki jih je treba v ta namen upoštevati, se določijo
         skladno s postopkom odbora. Za povračilo ali odpust se lahko določijo posebni pogoji.“

      11      Člen 14 Uredbe št. 1430/79 določa, da se določbe člena 13 Uredbe z ustreznimi prilagoditvami uporabljajo tudi za povračilo
         ali odpust izvoznih dajatev.

      12      V skladu z določbami člena 1(2)(a) Uredbe št. 1430/79 pomenijo „uvozne dajatve“ „tako carine in druge dajatve, ki imajo enakovreden
         učinek kot carine, kot tudi kmetijske prelevmane in druge uvozne dajatve, določene v okviru skupne kmetijske politike ali
         posebnih dogovorov, ki na podlagi člena 235 Pogodbe veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov“.

      13      V skladu s členom 1(2)(b) iste uredbe obsegajo „izvozne dajatve“ „kmetijske prelevmane in druge izvozne dajatve, določene
         v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih ureditev, ki na podlagi člena 235 Pogodbe veljajo za določeno blago, pridobljeno
         s predelavo kmetijskih proizvodov“.

      14      Uredba Komisije (EGS) št. 3799/86 z dne 12. decembra 1986 o določbah za izvajanje členov 4a, 6a, 11a in 13 Uredbe št. 1430/79
         (UL L 352, str. 19) določa posebne situacije, ko zainteresirani stranki ni mogoče očitati niti goljufivega ravnanja niti velike
         malomarnosti v smislu člena 13(1) Uredbe št. 1430/79. Prav tako je na podlagi presoje od primera do primera, ki se jo opravi
         v postopku, v katerem sodeluje Komisija, mogoče šteti, da lahko tudi druga dejstva pomenijo take posebne situacije.

       Dejansko stanje
      15      Cosun, zadruga s sedežem na Nizozemskem, je v tržnih letih 1991/1992 in 1992/1993 proizvedla sladkor C. V letu 1993 je različnim
         sopogodbenikom prodala določeno število lotov sladkorja C, namenjenega izvozu na Hrvaško, v Slovenijo in Maroko.

      16      Pri teh operacijah so sopogodbeniki zadruge Cosun brez njene vednosti storili goljufije, in sicer zlasti nepravilno žigosanje
         dokumentov T5, katerih namen je bil dokazati, da so loti sladkorja C zapustili ozemlje Skupnosti.

      17      Pristojni nizozemski organi, ki so obvestili Hoofdproductschap Akkerbouwproducten (v nadaljevanju: HPA), nizozemski organ,
         pristojen za izvajanje določb glede skupnih tržnih ureditev, so začeli preiskavo ravnanj navedenih sopogodbenikov. Nasprotno
         pa zadruga Cosun najprej o tej preiskavi ni bila obveščena.

      18      Z odločbo z dne 25. aprila 1994, ki je bila spremenjena z odločbo z dne 13. junija 1994, je HPA na podlagi člena 3 Uredbe
         št. 2670/81 od zadruge Cosun zahteval znesek 6.250.856,78 NLG (2.836.515,14 EUR), ker ni dokazala, da so določeni loti sladkorja
         C zapustili ozemlje Skupnosti.

      19      Ker je HPA ugovor, ki ga je vložila zadruga Cosun, zavrnil, je ta pri College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska)
         vložila tožbo zoper to odločbo o zavrnitvi in pri HPA na podlagi člena 13 Uredbe št. 1430/79 vložila zahtevek za odpust zahtevane
         dajatve.

      20      Prvič, v zvezi s tožbo, vloženo pri College van Beroep voor het bedrijfsleven, je to sodišče z odločbo z dne 9. junija 2004
         Sodišču predložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe zlasti v zvezi z veljavnostjo temeljne uredbe in Uredbe št. 2670/81.
         S sodbo z istega dne v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun (C‑248/04, ZOdl., str. I-10211) je Sodišče odgovorilo, da pri preučitvi
         zastavljenega vprašanja ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi vplival na veljavnost teh uredb.

      21      Drugič, v zvezi z zahtevkom za odpust zahtevane dajatve je treba navesti, da so ga nizozemski organi skupaj s pozitivnim mnenjem
         poslali Komisiji, ki je bila pristojna za preučitev. Ker je Komisija s sporno odločbo navedeni zahtevek razglasila za nedopusten,
         je zadruga Cosun vložila ničnostno tožbo pri Sodišču prve stopnje.

       Izpodbijana sodba
      22      Z izpodbijano sodbo je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo pritožnice.

      23      S prvim tožbenim razlogom je pritožnica zatrjevala, da dajatev, katere plačilo se zahteva od nje na podlagi člena 3 Uredbe
         št. 2670/81, pomeni uvozno ali izvozno dajatev v smislu členov 1(2)(a) in (b) ter 13 Uredbe št. 1430/79, tako da bi njen zahtevek
         za odpust na podlagi tega člena moral biti sprejet kot dopusten.

      24      V točkah od 36 do 38 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da zahtevana dajatev „v formalnem smislu“ ne ustreza
         nobeni od treh vrst uvozne ali izvozne dajatve, ki so naštete v členu 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79, ker ni niti carina
         ali dajatev z enakim učinkom kot carina niti „strogo“ kmetijska uvozna ali izvozna dajatev.

      25      Ker je pritožnica menila, da bi bilo treba tako dajatev šteti za uvozno ali izvozno dajatev, ker naj bi zasledovala enake
         cilje, kot jih ima carina, ker naj bi bil njen znesek določen na osnovi uvoznih prelevmanov za sladkor iz tretjih držav in
         ker naj bi bil njen namen postaviti sladkor, ki presega kvoto in ni bil izvožen, v podoben položaj kot sladkor, uvožen iz
         tretjih držav, je Sodišče prve stopnje te trditve v točkah od 40 do 46 izpodbijane sodbe zavrnilo.

      26      Menilo je, da dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, nima popolnoma enakih ciljev kot uvozni prelevmani
         ali izvozna nadomestila, predvideni v okviru SUT za sladkor, in da je upoštevanje uvoznih prelevmanov za sladkor iz tretjih
         držav pri določitvi zneska namenjeno le kot osnova za izračun, vendar njegov namen nikakor ni sladkor, uvožen iz tretjih držav,
         postaviti v podoben položaj kot sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu.

      27      Sodišče prve stopnje je v točki 47 izpodbijane sodbe zaključilo, da dajatev, katere plačilo se zahteva od pritožnice, ni uvozna
         ali izvozna dajatev v smislu člena 13 Uredbe št. 1430/79 in da Komisija s tem, da je zahtevek za odpust razglasila za nedopusten,
         torej ni kršila te določbe.

      28      Z drugim tožbenim razlogom je pritožnica najprej zatrjevala, da čeprav dajatev, katere plačilo se zahteva od nje, ni niti
         uvozna niti izvozna dajatev v smislu Uredbe št. 1430/79, bi Komisija morala zahtevek za odpust preučiti v okviru člena 13
         te uredbe, ki naj bi bil splošna klavzula pravičnosti, in naj bi Komisija s tem, da je zgolj zavrgla zahtevek kot nedopusten,
         kršila načeli enakosti in pravičnosti. Podredno je pritožnica zatrjevala, da če se člen 13 Uredbe št. 1430/79 ne bi uporabil,
         bi Komisija morala preučiti zahtevek za odpust zunaj okvira te uredbe, in da je z omejitvijo na ugotovitev nedopustnosti zahtevka
         kršila načela pravičnosti, enakosti in pravne varnosti.

      29      V točkah 57 in 58 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje zavrnilo trditev glede pravičnosti. Po tem, ko je odločilo, da
         pravičnost ne dopušča odstopanja od uporabe določb Skupnosti, razen če je to v predpisu predvideno oziroma če bi bil predpis
         razglašen za neveljaven, in opozorilo, da dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, ne spada na področje
         uporabe člena 13 Uredbe št. 1430/79, je ugotovilo, da ureditev SUT za sladkor določa, da se ta dajatev ne naloži v primerih,
         ki jih nacionalni organi štejejo za primere višje sile, in sklenilo, da pravičnost ne more biti podlaga za to, da se razširijo
         možnosti odstopanja od odmere zadevnega zneska, če ne gre za primere višje sile.

      30      V točkah 59 in 61 iste sodbe je Sodišče prve stopnje zavrnilo trditev o kršitvi načela enakosti. Menilo je namreč, da proizvajalec
         sladkorja C in gospodarski subjekt, ki je zavezan za plačilo uvozne ali izvozne dajatve, v nobenem primeru nista v podobnem
         položaju.

      31      Nazadnje, Sodišče prve stopnje je v točkah 62 in 63 iste sodbe zavrnilo trditev o kršitvi načela pravne varnosti, pri čemer
         je menilo, da je to načelo v obravnavanem primeru spoštovano, saj obveznosti zavezanca za dajatev iz člena 3 Uredbe št. 2670/81
         izhajajo iz jasno opredeljenega pravnega položaja, ki gospodarskemu subjektu omogoča, da pozna te obveznosti, ki so neločljivo
         povezane z njegovo dejavnostjo.

       Pritožba
      32      Pritožnica v svoji pritožbi, v kateri je navedla štiri pritožbene razloge, Sodišču predlaga, naj:

      –        izpodbijano sodbo razveljavi;
      –        primarno razglasi sporno odločbo za nično in podredno zadevo vrne Sodišču prve stopnje;
      –        Komisiji naloži plačilo stroškov, priglašenih tako na prvi stopnji kot tudi v postopku s pritožbo.
      33      Komisija Sodišču predlaga, naj:

      –        primarno drugi in četrti pritožbeni razlog razglasi za nedopustna in pritožbo v preostalem zavrne kot neutemeljeno;
      –        podredno zavrne pritožbo kot v celoti neutemeljeno;
      –        pritožnici naloži plačilo stroškov.
       Prvi pritožbeni razlog
       Trditve strank
      34      V prvem pritožbenem razlogu pritožnica zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje s tem, da je v točkah od 36 do 38 izpodbijane
         sodbe menilo, da dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, „v formalnem smislu“ ni kmetijska uvozna
         ali izvozna dajatev v smislu člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79, zmotno uporabilo pravo.

      35      Pritožnica iz trditve v točki 38 izpodbijane sodbe, da dajatev, katere plačilo se zahteva od nje, „ni strogo kmetijska uvozna
         ali izvozna dajatev“, sklepa, da se je Sodišče prve stopnje odločilo za strogo razlago pojma „kmetijska dajatev“. Po njenem
         mnenju pa je bila mogoča manj stroga razlaga in naj bi bila bolj zaželena, saj se plačilo navedene dajatve od nje zahteva,
         ker ni izvozila lotov sladkorja C.

      36      Pritožnica dodaja, da Sodišče prve stopnje ni izpolnilo obveznosti obrazložitve, saj ni obrazložilo, zakaj manj stroga razlaga
         ni bila ustrezna.

      37      Komisija odgovarja, da je Sodišče prve stopnje pravilno odločilo in obrazložilo, da dajatve, ki je dolgovana na podlagi člena
         3 Uredbe št. 2670/81, v formalnem smislu ni mogoče šteti za kmetijsko uvozno ali izvozno dajatev v smislu člena 1(2)(a) in
         (b) Uredbe št. 1430/79. Ugovarja temu, da bi bilo Sodišče prve stopnje strogo razlagalo pojem „kmetijska uvozna ali izvozna
         dajatev“.

       Presoja Sodišča
      38      Na eni strani je treba poudariti, da pritožnica ne izpodbija analize Sodišča prve stopnje, v skladu s katero dajatev, ki je
         dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, ni carina pri uvozu ali izvozu ali dajatev z enakim učinkom.

      39      Na drugi strani je Sodišče prve stopnje v točki 38 izpodbijane sodbe pravilno poudarilo, da se kmetijski prelevmani pri uvozu
         ali izvozu in druge dajatve pri uvozu ali izvozu iz člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79 na kmetijske proizvode ali določeno
         blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov, naložijo, ker ti proizvodi ali blago prestopijo zunanje meje Skupnosti.

      40      S tem se Sodišče prve stopnje nikakor ni odločilo za strogo razlago pojma „kmetijske dajatve pri uvozu ali izvozu“, ampak
         je natančno opredelilo odločilno dejstvo za naložitev te dajatve.

      41      Vendar pa dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, ni naložena zato, ker je določena količina sladkorja
         C prestopila zunanje meje Skupnosti, ampak nasprotno, ker navedena količina ni bila izvožena iz Skupnosti ali ker ni bila
         izvožena pod pogoji in v rokih, ki jih določa Uredba 2670/81. Kot je Sodišče prve stopnje v točki 37 izpodbijane sodbe pravilno
         poudarilo, je odločilno dejstvo za naložitev te dajatve torej dejstvo, da ni bil predložen dokaz o tem, da je bila določena
         količina sladkorja C izvožena v predpisanem roku.

      42      Tako je razvidno, da se kljub uporabi izraza „v formalnem smislu“ v točki 36 izpodbijane sodbe Sodišče prve stopnje ni omejilo
         na formalno presojo, ampak je presojalo naravo kmetijskih dajatev na eni strani in dajatve, ki je dolgovana na podlagi člena
         3 Uredbe št. 2670/81, na drugi strani.

      43      Zato Sodišče prve stopnje s tem, da je v navedeni točki izpodbijane sodbe odločilo, da dajatev, katere plačilo se zahteva
         od pritožnice, ne ustreza nobeni izmed treh kategorij, naštetih v členu 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79, ni niti zmotno
         uporabilo pravo niti kršilo obveznosti obrazložitve.

      44      Prvi pritožbeni razlog je treba zavrniti kot neutemeljen.

       Drugi pritožbeni razlog
       Trditve strank
      45      V drugem pritožbenem razlogu pritožnica zatrjuje, da tudi če dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81,
         „v formalnem smislu“ ne spada v pojem „uvozne ali izvozne dajatve“ v smislu člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79, je Sodišče
         prve stopnje s tem, da je v točkah od 40 do 46 izpodbijane sodbe njene trditve – ki so bile povzete že v točki 25 obravnavane
         zadeve in v skladu s katerimi bi bilo treba tako dajatev šteti za dajatev pri uvozu v smislu člena 13 te uredbe – zavrnilo,
         zmotno uporabilo pravo.

      46      Prvič, Sodišče prve stopnje naj zmotno ne bi ugotovilo, da ima dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81
         – namen katere je v skladu z drugo uvodno izjavo temeljne uredbe ponovna vzpostavitev tržnih razmerij, porušenih zaradi dejstva,
         da sladkor C ni bil izvožen – enak namen kot carina, in sicer zaščito notranjega trga, stabilizacijo trgov in preskrbo, in
         da ju je treba zato obravnavati enako.

      47      Drugič, iz tretje uvodne izjave Uredbe Komisije (EGS) št. 2645/70 z dne 28. decembra 1970 o določbah, ki se uporabljajo za
         količino sladkorja, proizvedenega nad maksimalno kvoto (UL L 283, str. 48) in iz tretje uvodne izjave Uredbe št. 2670/81,
         ki jo je nadomestila, naj bi izhajalo, da je normodajalec Skupnosti odločil, da je „bistveno“ postaviti sladkor C v podoben
         položaj, kakršnega ima sladkor, uvožen iz tretjih držav, in zato določiti dajatev, ki je dolgovana za sladkor C, ki se prodaja
         na notranjem trgu, v znesku najvišje stopnje uvoznega prelevmana za tržno leto, v katerem je bil sladkor proizveden, in v
         naslednjih šestih mesecih po tem tržnem letu, ki se zviša za pavšalni znesek, določen na podlagi stroškov prodaje sladkorja,
         uvoženega iz tretjih držav.

      48      Pritožnica iz tega v nasprotju s tem, kar je odločilo Sodišče prve stopnje v točkah 45 in 46 izpodbijane sodbe, sklepa, da
         upoštevanje uvoznega prelevmana za sladkor iz tretjih držav ni namenjeno le določitvi dajatve, ki je dolgovana na podlagi
         člena 3 Uredbe št. 2670/81, ampak izraža tudi namen normodajalca, da proizvajalce sladkorja C postavi v podoben položaj kot
         uvoznike sladkorja iz tretjih držav. Da pa bi bila ta položaja enaka, bi bilo treba za določitev te dajatve uporabiti skupnostno
         ureditev na področju carin, predvsem člen 13 Uredbe št. 1430/79.

      49      Komisija primarno predlaga, naj se drugi pritožbeni razlog razglasi za nedopusten, ker je le ponovitev trditev, ki so bile
         pred Sodiščem prve stopnje že navedene in ki jih je to zavrnilo.

      50      Komisija podredno predlaga Sodišču, naj ta pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.

      51      Komisija najprej ugotavlja, da je Sodišče prve stopnje v točkah 44 in 45 izpodbijane sodbe navedlo poseben cilj dajatve, ki
         je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81. Taka dajatev naj bi bila predvsem „odvračalne narave, njen cilj je zagotoviti
         spoštovanje prepovedi trženja sladkorja C na notranjem trgu“. Sodišče prve stopnje naj bi torej pravilno ugotovilo, da se
         ta cilj razlikuje od ciljev uvoznih prelevmanov in izvoznih nadomestil v okviru SUT za sladkor, ki jih je Sodišče prve stopnje
         opredelilo v točkah 42 in 43 navedene sodbe.

      52      Drugič, Sodišče prve stopnje naj bi v točkah od 44 do 46 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da metoda izračuna dajatve,
         ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, še ne pomeni, da gre za carino.

      53      Pritožnica naj bi se v utemeljitev nasprotne analize zgolj sklicevala na uvodno izjavo, ki ni zavezujoča – katere besedila
         poleg tega naj ne bi poznala – iz katere naj bi izhajalo, da je upoštevanje uvoznih prelevmanov za sladkor iz tretjih držav
         zgolj osnova za izračun navedene dajatve.

       Presoja Sodišča
      54      V skladu s členom 225 ES, členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in členom 112(1)(c) Poslovnika Sodišča je treba v pritožbi
         jasno navesti izpodbijane elemente sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne trditve, ki na poseben način utemeljujejo
         ta predlog. Tej zahtevi ne ustreza pritožba, ki samo ponavlja ali dobesedno navaja tožbene razloge in trditve, ki so že bili
         predloženi Sodišču prve stopnje, ne da bi vsebovala navedbe, s katerimi bi natančneje opredelila zmotno uporabo prava v izpodbijani
         sodbi (glej zlasti sodbi z dne 4. julija 2000 v zadevi Bergaderm in Goupil proti Komisiji, C-352/98 P, Recueil, str. I-5291,
         točki 34 in 35, in z dne 7. julija 2005 v zadevi Le Pen proti Parlamentu, C-208/03 P, ZOdl., str. I-6051, točka 39).

      55      Nasprotno, kadar pritožnica izpodbija način, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo ali uporabilo pravo Skupnosti, se lahko
         pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, ponovno obravnavajo v postopku s pritožbo. Če namreč pritožnica svoje pritožbe
         v tem smislu ne bi mogla utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajala pred Sodiščem prve stopnje, bi navedeni
         postopek deloma izgubil smisel (glej zlasti sodbo z dne 6. marca 2003 v zadevi Interporc proti Komisiji, C‑41/00 P, Recueil,
         str. I-2125, točka 17, in zgoraj navedeno sodbo Le Pen proti Parlamentu, točka 40).

      56      Z drugim pritožbenim razlogom pa se izpodbija ravno razlaga Uredbe št. 1430/79, ki jo je podalo Sodišče prve stopnje, da bi
         zavrnilo prvi tožbeni razlog. Ugotoviti je torej treba, da je ta pritožbeni razlog sprejet za dopusten.

      57      Pritožnica v bistvu zatrjuje, da se, ker je normodajalec Skupnosti želel proizvajalca sladkorja C postaviti v podoben položaj
         kot uvoznika sladkorja iz tretjih držav, za prvega uporablja enaka ureditev kot za drugega, vključno z možnostjo odpusta ali
         povračila iz razlogov pravičnosti na podlagi člena 13 Uredbe 1430/79.

      58      Glede tega je treba najprej poudariti, da SUT za sladkor v bistvu temelji na ureditvi cen (ki določa zlasti določitev indikativne
         in intervencijske cene), ureditvi menjave s tretjimi državami (ki zajema zlasti naložitev prelevmana za uvoz iz navedenih
         držav) in režimu kvot (ki določa dodelitev proizvodnih kvot in določitev načina prodaje sladkorja, proizvedenega nad kvotami).

      59      Končni cilj vseh tako uvedenih ukrepov je stabilizacija trga sladkorja v Skupnosti in tako zagotoviti ohranitev potrebnih
         jamstev glede zaposlitev in življenjske ravni proizvajalcev Skupnosti ter preskrbe s sladkorjem za vse potrošnike.

      60      Vendar se njihovi neposredni cilji občutno razlikujejo. Tako iz pete uvodne izjave temeljne uredbe izhaja, da je cilj ureditve
         menjave s tretjimi državami članicami izogniti se nihanju cen sladkorja na svetovnem trgu, ki bi vplivalo na dejanske cene
         znotraj Skupnosti.

      61      Gotovo pa to ni cilj režima kvot. Glede tega je treba poudariti, da v nasprotju s tem, kar zatrjuje pritožnica, ta cilj ni
         določen v deseti uvodni izjavi temeljne uredbe, katere namen je upravičiti ukrepe, ki jih določa člen 22 navedene uredbe.

      62      Kot je Sodišče prve stopnje izpodbijane sodbe pravilno poudarilo v točkah 43 in 44, so v skladu s petnajsto uvodno izjavo
         kvote sredstvo, s katerim se proizvajalcem zagotavljajo cene Skupnosti in prodaja njihove proizvodnje. Poleg tega je ta določba
         glede dajatve, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, predvsem odvračalne narave, njen cilj je zagotoviti
         spoštovanje prepovedi trženja sladkorja C – proizvedenega nad kvoto – na notranjem trgu.

      63      Zato je Sodišče prve stopnje v točkah od 41 do 44 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da uvozni prelevmani za sladkor iz
         tretjih držav in dajatev, ki je na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81 dolgovana za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu,
         ne zasledujejo enakih ciljev.

      64      Drugič, iz tretje uvodne izjave Uredbe št. 2645/70 in tretje uvodne izjave Uredbe št. 2670/81 – katerih besedilo je v bistvu
         enako – ne izhaja, da bi bil normodajalec Skupnosti imel namen uvoznika sladkorja iz tretjih držav in proizvajalca sladkorja
         C, ki se prodaja na notranjem trgu, postaviti v podoben položaj.

      65      Iz teh uvodnih izjav in člena 3 Uredbe št. 2670/81 namreč jasno izhaja, da je sklicevanje na sladkor, uvožen iz tretjih držav,
         omejeno na metodo izračuna dajatve, ki jo določa navedeni člen. Ta določba naj namreč ne bi dosegla neposrednega cilja, in
         sicer zagotoviti spoštovanje prepovedi prodaje sladkorja C na notranjem trgu, če bi bilo ekonomsko ugodneje kupiti sladkor
         C na notranjem trgu kot uvoziti sladkor iz tretjih držav. Nasprotno pa v navedenih uvodnih izjavah in členu ni nobenega napotila
         na položaj uvoznikov sladkorja in proizvajalcev sladkorja C.

      66      Okoliščina, da je uvozni prelevman za sladkor iz tretjih držav namenjen izračunu dajatve, ki se naloži na podlagi člena 3
         Uredbe št. 21670/81, ne more upravičiti njunega izenačenja, saj naj bi bil namen take metode navedeni dajatvi zagotovi odvračalni
         učinek, kot je bilo poudarjeno v prejšnji točki obravnavane zadeve.

      67      Zato niti iz cilja dajatve, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, niti iz metode izračuna in naložitve te
         dajatve, kot je bila določena v tretji uvodni izjavi uredb št. 2645/70 in št. 2670/81 ter v navedenem členu 3, ne izhaja,
         da bi normodajalec Skupnosti želel proizvajalca sladkorja C, ki se prodaja na notranjem trgu, izenačiti z uvoznikom sladkorja.

      68      V teh okoliščinah Sodišče prve stopnje s tem, da je odločilo, da pritožničin predlog na podlagi člena 13 Uredbe 21430/79 za
         odpust dajatve, katere plačilo se je zahtevalo od nje, ni bil dopusten, ni zmotno uporabilo prava. Drugi pritožbeni razlog
         je treba torej zavrniti.

       Tretji pritožbeni razlog
       Trditve strank
      69      S prvim delom tretjega pritožbenega razloga pritožnica zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje pri preizkusu drugega tožbenega
         razloga prekoračilo okvir spora, kot je bil opredeljen v tožbi.

      70      Pritožnica pojasnjuje, da je s tem tožbenim razlogom le zatrjevala, da je Komisija  s tem, da je v sporni odločbi izjavila,
         da je bil zahtevek za odpust v okviru Uredbe št. 1430/79 nedopusten, kršila načeli enakosti in pravičnosti. Nasprotno pa naj
         Sodišču prve stopnje ne bi predlagala, naj preizkusi veljavnost Uredbe št. 2670/81.

      71      Vendar naj bi Sodišče prve stopnje v točkah od 58 do 62 izpodbijane sodbe opravilo nadzor nad veljavnostjo navedene uredbe
         z vidika splošnih pravnih načel. S tem naj bi prekoračilo okvir spora, kot ga je v vlogi opredelila pritožnica, in naj bi
         tako kršilo temeljno načelo postopka, da obseg spora določa tožba.

      72      Z drugim delom tretjega pritožbenega razloga pritožnica zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje zavrnilo preizkus tretjega dela
         tožbenega razloga, s katerim je zatrjevala, da bi v primeru, da se člen 13 Uredbe št. 1430/79 ne uporablja, Komisija morala
         torej zunaj okvira te uredbe zahtevek za odpust preučiti v skladu z načeli pravičnosti, enakosti in pravne varnosti.

      73      V zvezi s prvim delom tretjega pritožbenega razloga Komisija zatrjuje, da iz točk od 58 do 62 izpodbijane sodbe nikakor ne
         izhaja, da je Sodišče prve stopnje preučilo veljavnost Uredbe št. 2670/81.

      74      V zvezi z drugim delom navedenega pritožbenega razloga Komisija poudarja, da je Sodišče prve stopnje očitke, ki jih je pritožnica
         opredelila kot „drugi“ in „tretji“ tožbeni razlog, preučilo v točkah od 57 do 62 izpodbijane sodbe v okviru drugega tožbenega
         razloga.

       Presoja Sodišča
      75      Tretji pritožbeni razlog temelji na zmotni razlagi sodbe.

      76      Glede drugega dela tega pritožbenega razloga zadostuje ugotovitev, da je Sodišče prve stopnje očitke, ki jih je pritožnica
         opredelila kot drugi in tretji tožbeni razlog, štelo za dva dela istega tožbenega razloga – ki ga je opredelilo kot drugi
         tožbeni razlog – ki ju je uveljavljala, prvega primarno, drugega podredno, in da je Sodišče prve stopnje ta dva dela preučilo
         skupaj v točkah od 56 do 63 izpodbijane sodbe.

      77      Zato je Sodišče prve stopnje odgovorilo na očitke, ki jih je pritožnica opredelila kot tretji tožbeni razlog.

      78      Glede prvega dela tretjega pritožbenega razloga je treba poudariti, da je v drugem, podrednem delu drugega tožbenega razloga,
         ki je povzet v točki 53 izpodbijane sodbe, pritožnica zatrjevala, da če se člen 13 Uredbe št. 1430/79 ne uporablja, bi Komisija
         torej morala v skladu z načeli pravičnosti, enakosti in pravne varnosti zahtevek za odpust preučiti zunaj okvira navedene
         uredbe. S tem delom je pritožnica zatrjevala zlasti, da je treba pri razlagi in uporabi člena 3 Uredbe št. 2670/81 spoštovati
         splošna pravna načela.

      79      Sodišče prve stopnje je, da bi odgovorilo na to trditev, potem ko je odločilo, da Uredba št. 2670/81, če ne gre za primer
         višje sile, ne določa možnosti odpusta ali povračila dajatve, ki je določena v njenem členu 3, pravilno preučilo, ali neobstoj
         take možnosti pomeni kršitev načel enakosti in pravne varnosti ter domnevanega načela pravičnosti, na katere se je sklicevala
         pritožnica.

      80      S tem je natančno odgovorilo na trditve pritožnice, ne da bi prekoračilo okvir spora, o katerem je odločalo.

      81      Tretji pritožbeni razlog je treba torej zavrniti kot neutemeljen.

       Četrti pritožbeni razlog
       Trditve strank
      82      V svojem četrtem pritožbenem razlogu pritožnica podredno zatrjuje, da je v primeru zavrnitve drugih pritožbenih razlogov Sodišče
         prve stopnje s tem, da je njen tožbeni razlog, ki temelji na načelih pravičnosti, enakosti in pravne varnosti, zavrnilo, zmotno
         uporabilo pravo.

      83      Prvič, trditev Sodišča prve stopnje v točki 60 izpodbijane sodbe, da proizvajalec sladkorja C in gospodarski subjekt, ki je
         zavezan za plačilo uvozne ali izvozne dajatve, nista v podobnem položaju, naj bi bila napačna.

      84      Na eni strani naj bi namreč iz tretje uvodne izjave Uredbe št. 2670/81 ter člena 26 temeljne uredbe in člena 3 Uredbe št.
         2670/81 izhajalo, da je sladkor C, za katerega ni bilo mogoče v določenem roku dokazati izvoza, pridobil položaj sladkorja,
         uvoženega iz tretjih držav. Na drugi strani tako uvozne dajatve za blago iz tretjih držav kot dajatev, ki je dolgovana na
         podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, pomenijo lastna sredstva Skupnosti, ki so bila pridobljena zaradi uvoza iz navedenih držav.

      85      Drugič, položaj pritožnice naj bi bil zelo primerljiv s položajem družbe De Haan Beheer BV, na katero se nanaša sodba z dne
         7. septembra 1999 v zadevi De Haan (C-61/98, Recueil, str. I-5003), v kateri je Sodišče odločilo, da se podjetje, ki je v
         takem položaju kot družba De Haan Beheer BV, za odpust carine lahko sklicuje na člen 13 Uredbe št. 1430/79.

      86      Če bi Sodišče prve stopnje, kot bi moralo to storiti, preučilo, ali različno obravnavanje podjetja – kot je družba De Haan
         Beheer BV, na eni strani in pritožnice na drugi strani – pomeni kršitev pravičnosti, je diskriminatorno in je v nasprotju
         z načelom pravne varnosti, potem bi moralo ugotoviti, da je res tako.

      87      Tretjič, Sodišče prve stopnje naj bi nepravilno prezrlo različno obravnavanje pritožnice in drugih proizvajalcev sladkorja
         C. Ti lahko na podlagi členov 26 in 27 temeljne uredbe izbirajo med izvozom sladkorja C in celotnim ali delnim prenosom v
         drugo tržno leto. Nasprotno, ker pritožnica od nizozemskih organov ni prejela nobenega odgovora, naj ne bi mogla več izbirati,
         ko je bila obveščena o storjenih goljufijah.

      88      Pritožnica glede zadnje trditve zatrjuje, da je pred Sodiščem prve stopnje že zatrjevala kršitev načela enakosti. Navedena
         trditev naj zato ne bi bila nov pritožbeni razlog, ki je nedopusten, ampak naj bi bila nova trditev, ki je veljavno predstavljena
         v okviru že predloženega tožbenega razloga.

      89      Primarno Komisija predlaga, da se četrti pritožbeni razlog razglasi za nedopustnega.

      90      Trditev o različnem obravnavanju pritožnice in drugih proizvajalcev sladkorja C naj bi bila nov očitek, glede katerega Sodišče
         prve stopnje ni moglo odločati in ki naj bi bil na podlagi določb členov 118 in 42(2) Poslovnika Sodišča torej nedopusten.

      91      V preostalem naj bi se četrti pritožbeni razlog omejil na ponovitev istih trditev, kot so trditve, navedene v postopku na
         prvi stopnji, in naj torej ne bi izpolnjeval zahtev po obrazložitvi, ki izhajajo iz člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča
         in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča.

      92      Komisija podredno predlaga, naj se ta pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.

      93      Sodišče prve stopnje naj bi v točkah od 44 do 46 oziroma v točkah 60 in 61 izpodbijane sodbe pravilno odločilo, da se sladkor
         C, ki ni bil izvožen, in sladkor, uvožen iz tretjih držav, na eni strani ter proizvajalec sladkorja C in gospodarski subjekt,
         ki je zavezan za plačilo uvozne ali izvozne dajatve, na drugi strani v pravu Skupnosti ne obravnavata enako. Zato ni preizkusilo
         trditve pritožnice, ki temelji na zgoraj navedeni sodbi De Haan.

      94      Trditve pritožnice naj ne bi dokazovale, da je Sodišče prve stopnje s tem, da je ugotovilo, da načeli enakosti in pravne varnosti
         ter domnevano načelo pravičnosti ne nasprotujejo temu, da Komisija zahtevek za odpust dajatev razglasi za nedopusten, kršilo
         pravo Skupnosti.

       Presoja Sodišča
      –       Dopustnost
      95      Ker se s četrtim pritožbenim razlogom Sodišču prve stopnje očita, da je s tem, da je prezrlo različno obravnavanje pritožnice
         in drugih proizvajalcev sladkorja C, kršilo načelo enakosti, ga je treba zavrniti kot nedopusten.

      96      V skladu z ustaljeno sodno prakso bi namreč dopustitev stranki, da pred Sodiščem prvič uveljavlja razlog, ki ga ni uveljavljala
         pred Sodiščem prve stopnje, pomenila, da se ji dovoli, da Sodišču, katerega pristojnost glede pritožb je omejena, predloži
         širši spor, kot je bil predložen Sodišču prve stopnje. V okviru pritožbe je torej pristojnost Sodišča omejena na presojo pravnih
         vprašanj, ki so bila obravnavana na prvi stopnji (glej zlasti sodbo z dne 11. novembra 2004 v združenih zadevah Ramondín in
         drugi proti Komisiji, C-186/02 P in C-188/02 P, ZOdl., str. I‑10653, točka 60).

      97      Čeprav je pritožnica v postopku na prvi stopnji zatrjevala, da sporna odločba krši načelo enakosti, je izpodbijala le različno
         obravnavanje, ki naj bi ga utrpela v primerjavi z uvozniki sladkorja iz tretjih držav, za katere je trdila, da so v enakem
         položaju kot ona.

      98      Zato Sodišče prve stopnje ni bilo dolžno raziskati, ali pomeni neobstoj možnosti odobritve odpusta ali povračila dajatve,
         katere plačilo se zahteva od pritožnice, diskriminacijo v primerjavi z drugimi proizvajalci sladkorja C.

      99      V preostalem je treba četrti pritožbeni razlog – katerega namen je v bistvu izpodbijati razlago načela enakosti, ki jo je
         Sodišče prve stopnje podalo, da bi zavrnilo drugi tožbeni razlog – zaradi razlogov, ki so navedeni v točkah 54 in 55 te sodbe,
         razglasiti za dopusten.

      –       Utemeljenost
      100    Prvič, Sodišče prve stopnje s tem, da je v točki 60 izpodbijane sodbe odločilo, da proizvajalec sladkorja C in gospodarski
         subjekt, ki je zavezan za plačilo uvozne ali izvozne dajatve, nista v podobnem položaju, ni zmotno uporabilo prava.

      101    Pritožničina trditev na podlagi tretje uvodne izjave in člena 3 Uredbe št. 2670/81 je bila v okviru presoje drugega pritožbenega
         razloga že zavrnjena. Iz besedila člena 26 temeljne uredbe ni mogoče sklepati, da je namen normodajalca Skupnosti sladkor
         C, ki se prodaja na notranjem trgu, postaviti v podoben položaj blaga, uvoženega iz tretjih držav, ter proizvajalca sladkorja
         C izenačiti z uvoznikom sladkorja, saj ta člen določa le prepoved prodaje sladkorja C na notranjem trgu.

      102    Na podlagi trditve, da so tako uvozne dajatve kot dajatev, ki je dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, del lastnih
         sredstev Skupnosti, ni mogoče dokazati, da so uvozniki sladkorja iz tretjih držav in proizvajalci sladkorja C v podobnem položaju.
         Lastna sredstva Skupnosti so namreč sestavljena iz zelo različnih dohodkov, za katere veljajo tudi različne ureditve (glej
         na primer dohodek od davka na dodano vrednost).

      103    Drugič, ker je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da proizvajalec sladkorja C – kot je pritožnica – in ekonomski subjekt, ki
         je zavezan za plačilo uvozne ali izvozne dajatve – kot je družba De Haan Beheer BV, na katero se nanaša zgoraj navedena sodba
         De Haan – v nobenem primeru nista v podobnem položaju, je v pravno zadostni meri zavrnilo trditev pritožnice, ki je temeljila
         na tej sodbi.

      104    Četrti pritožbeni razlog je zato treba zavrniti kot delno nedopusten in delno neutemeljen.

      105    Ker pritožnici z nobenim od pritožbenih razlogov ni uspelo, je treba pritožbo zavrniti.

       Stroški
      106    V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se na podlagi člena 118 tega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, se neuspeli
         stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnici naloži stroške, in
         ta s pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1.      Pritožba se zavrne.
      2.      Koninklijke Coöperatie Cosun UA se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča z dne 5. julija 1995. # Evropski parlament proti Svetu Evropske unije. # Zadeva C-21/94.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 25. septembra 1997. # Salvatore Baldone proti Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgija. # Prehodni ukrepi. # Zadeva C-307/96.


Sodba Sodišča prve stopnje (sodnik posameznik) z dne 27. septembra 2000. # Franz Lemaître proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva T-317/99.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. novembra 1996. # Girish Ojha proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Uradnik - Ničnostna tožba. # Zadeva C-294/95 P.


title: Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 9. oktobra 2012. # BIAL-Portela & Cª, SA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti ZEBEXIR - Prejšnja besedna znamka Skupnosti ZEBINIX - Relativni razlogi za zavrnitev - Člen 8(1)(b) (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-366/11.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 9. oktobra 2012 – Bial Portela proti UUNT – Isdin (ZEBEXIR)
      (Zadeva T-366/11)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti ZEBEXIR – Prejšnja besedna znamka Skupnosti ZEBINIX – Relativni razlogi za zavrnitev – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009“
      1.                     Znamka Skupnosti – Tožbeni postopek – Postopek pred sodiščem Unije – Pristojnost Splošnega sodišča – Odredba, naslovljena
            na Urad – Izključitev (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 65(6)) (Glej točko 14.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke –
            Presoja verjetnosti zmede – Merila (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točki 17 in 38.)
      3.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke –
            Besedni znamki ZEBEXIR in ZEBINIX (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 18, 19, 37 in 40.)
      Predmet

         Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 26. aprila 2011 (zadeva R 1212/2009-1) v zvezi s postopkom z ugovorom
                  med družbama Bial-Portela & C

               a
               , SA in družbo Isdin, SA.
            Izrek

                  1.

                  	Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 6. aprila 2011 (zadeva
                     R 1212/2009-1) se razveljavi.

                  2.

                  	UUNT nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila družba Bial Portela & Cª, SA.

                  3.

                  	Družba Isdin, SA nosi svoje stroške.