title: Zadeva C-701/15: Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 13. julija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Italija) – Malpensa Logistica Europa SpA/SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA (Predhodno odločanje — Javna naročila — Promet — Pojem „izkoriščanje geografskega območja za zagotavljanje letališke infrastrukture ali infrastrukture v drugih terminalih letalskim prevoznikom“ — Direktivi 2004/17/ES in 96/67/ES — Nacionalna zakonodaja, ki ne določa predhodnega javnega razpisa za dodelitev letaliških prostorov)

text:
               4.9.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 293/4

         Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 13. julija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Italija) – Malpensa Logistica Europa SpA/SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA
   (Zadeva C-701/15) (1)

   ((Predhodno odločanje - Javna naročila - Promet - Pojem „izkoriščanje geografskega območja za zagotavljanje letališke infrastrukture ali infrastrukture v drugih terminalih letalskim prevoznikom“ - Direktivi 2004/17/ES in 96/67/ES - Nacionalna zakonodaja, ki ne določa predhodnega javnega razpisa za dodelitev letaliških prostorov))
   (2017/C 293/05)
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Malpensa Logistica Europa SpA

      Tožena stranka: SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA

      ob udeležbi: Beta-Trans SpA

      Izrek

   Člen 7 Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki ne določajo predhodnega postopka javnega razpisa za dodelitve – tudi začasne – prostorov za letališko zemeljsko oskrbo, za katere upravljavec letališča ne plača denarnega nadomestila.

      (1)  UL C 136, 18.4.2016.


title: Zadeva F-73/09: Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 13. aprila 2011 – Sukup proti Komisiji (Javni uslužbenci — Osebni prejemki in nadomestila — Otroški dodatek — Dodatek za šolanje — Dodelitev za nazaj)

text:
               27.8.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 252/50

         Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 13. aprila 2011 – Sukup proti Komisiji
   (Zadeva F-73/09) (1)

   (Javni uslužbenci - Osebni prejemki in nadomestila - Otroški dodatek - Dodatek za šolanje - Dodelitev za nazaj)
   2011/C 252/108
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Viktor Sukup (Bruselj, Belgija) (zastopnika: S. Rodrigues in C. Bernard-Glanz, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Currall in D. Martin, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Urada „za vodenje in plačevanje posameznih pravic“ Evropske komisije, da tožeči stranki ne bo dodelil otroškega dodatka niti dodatka za šolanje.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               V. Sukup nosi vse stroške.

      (1)  UL C 267, 7.11.2009, str. 84.


title: Zadeva T-401/04: Tožba Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 1. oktobra 2004

text:
               22.1.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/28

         Tožba Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 1. oktobra 2004
   (Zadeva T-401/04)
   (2005/C 19/59)
   Jezik postopka: angleščina
   Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH, Kirchheimboladen, Germany, ki jo zastopata K. Van Maldegem in C. Mereu, lawyers, je dne 1. oktobra 2004 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Komisiji Evropskih skupnosti.
   Tožeči stranki Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

               —

               toženi stranki naloži, naj odgovori na zahtevo tožečih strank; ali, alternativno

               —

               odredi, da se akt Evropske komisije D 341571(04) razglasi za ničnega;

               —

               toženi stranki naloži, da tožeči stranki, do natančnega izračuna in določitve natančnega zneska, plača odškodnino v začasni višini 1 EUR za škodo, ki jo je utrpela kot posledico neizpolnitve obveznosti tožene stranke po pravu Skupnosti, ko tožeči stranki ni odgovorila, ali, alternativno, kot posledico akta Evropske komisije D 341571(04), kakor tudi kakršnekoli pripadajoče obresti;

               —

               toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov in izdatkov tega postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Tožbeni razlogi so podobni tistim v zadevi T-400/04, Arch Chemicals in Arch Timber Protection proti Komisiji.


title: Zadeva T-240/08: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2009 — Procter & Gamble proti UUNT — Laboratorios Alcala Farma (oli) ( Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti oli — Prejšnje besedne znamke Skupnosti OLAY — Relativni razlog za zavrnitev — Neobstoj verjetnosti zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009) )

text:
               29.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 205/36

         Sodba Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2009 — Procter & Gamble proti UUNT — Laboratorios Alcala Farma (oli)
   (Zadeva T-240/08) (1)

   („Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti oli - Prejšnje besedne znamke Skupnosti OLAY - Relativni razlog za zavrnitev - Neobstoj verjetnosti zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)“)
   2009/C 205/66
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: The Procter & Gamble Company (Cincinnati, Ohio, Združene države) (zastopniki: T. Scourfield, N. Beckett, solicitors, in A. Speck, barrister)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (zastopnik: A. Folliard-Monguiral, zastopnik)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka pred Sodiščem prve stopnje: Laboratorios Alcala Farma SL (Madrid, Španija)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 2. aprila 2008 (R 1481/2007-2), ki se nanaša na postopek z ugovorom med družbama The Procter & Gamble Company in Laboratorios Alcala Farma, SL

      Izrek

               1)

               Tožba se zavrne.

               2)

               Družbi Procter & Gamble Company se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 209, 15.8.2008.


title: Zadeva T-488/11: Sodba Splošnega sodišča z dne 12. junija 2014 – Sarc proti Komisiji (Državne pomoči — Licenčna pogodba za programsko opremo — Sklep o neobstoju državne pomoči — Ničnostna tožba — Neobstoj znatnega vpliva na konkurenčni položaj — Nedopustnost — Postopkovne pravice zainteresiranih strank — Dopustnost — Neobstoj začetka formalnega postopka preiskave — Neobstoj resnih težav — Prednost)

text:
               28.7.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 245/9

         Sodba Splošnega sodišča z dne 12. junija 2014 – Sarc proti Komisiji
   (Zadeva T-488/11) (1)

   ((Državne pomoči - Licenčna pogodba za programsko opremo - Sklep o neobstoju državne pomoči - Ničnostna tožba - Neobstoj znatnega vpliva na konkurenčni položaj - Nedopustnost - Postopkovne pravice zainteresiranih strank - Dopustnost - Neobstoj začetka formalnega postopka preiskave - Neobstoj resnih težav - Prednost))
   2014/C 245/11
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Scheepsbouwkundig Advies- en Rekencentrum (Sarc) BV (Bussum, Nizozemska) (zastopnika: H. Speyart in R. Bolhaar, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: H. van Vliet, K. Talabér-Ritz in S. Noë, zastopniki)

      Intervenienta v podporo tožene stranke: Kraljevina Nizozemska (zastopniki: sprva C. Wissels, M. Noort in B. Koopman, nato C. Wissels, M. Noort, J. Langer in M. Bulterman, zastopniki); in Technische Universiteit Delft (Delft, Nizozemska) (zastopnika: R. van den Tweel in P. Huurnink, odvetnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C (2011) 642 final z dne 10. maja 2011 v postopku glede državnih pomoči NN 68/2010 – Nizozemska, s katerim je bilo na koncu uvodnega dela preiskave ugotovljeno da licenčna pogodba v zvezi z uporabo izvorne kode programske opreme, sklenjene med Technische Universiteit Delft in Delftship BV, ni državna pomoč.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Scheepsbouwkundig Advies- en Rekencentrum (Sarc) BV nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija in Technische Universiteit Delft.

               3.

               Kraljevina Belgija nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 331, 12.11.2011.


title: Zadeva T-12/11: Sodba Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2013 – Iran Insurance proti Svetu (Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Iranu zaradi preprečitve širjenja jedrskega orožja — Zamrznitev sredstev — Pravna podlaga — Kršitev mednarodnega prava — Obveznost obrazložitve — Pravica do obrambe — pravica do učinkovitega sodnega varstva — Očitna napaka pri presoji — Lastninska pravica — Sorazmernost — Enako obravnavanje — Prepoved diskriminacije)

text:
               19.10.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 304/12

         Sodba Splošnega sodišča z dne 6. septembra 2013 – Iran Insurance proti Svetu
   (Zadeva T-12/11) (1)

   (Skupna zunanja in varnostna politika - Omejevalni ukrepi proti Iranu zaradi preprečitve širjenja jedrskega orožja - Zamrznitev sredstev - Pravna podlaga - Kršitev mednarodnega prava - Obveznost obrazložitve - Pravica do obrambe - pravica do učinkovitega sodnega varstva - Očitna napaka pri presoji - Lastninska pravica - Sorazmernost - Enako obravnavanje - Prepoved diskriminacije)
   2013/C 304/22
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Iran Insurance Company (Teheran, Iran) (zastopnik: D. Luff, odvetnik)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopnika: M. Bishop in G. Marhic, zastopnika)

      Intervenientka v podporo toženi stranki: Evropska komisija (zastopnika: F. Erlbacher in M. Konstantinidis, zastopnika)

      Predmet

   Na eni strani predlog za razglasitev ničnosti, prvič, Priloge II k Sklepu Sveta 2010/413/SZVP z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (UL L 195, str. 39), kakor je bila spremenjena s Sklepom Sveta 2010/644/SZVP z dne 25. oktobra 2010 (UL L 281, str. 81) in Priloge VIII k Uredbi Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007 (UL L 281, str. 1), v delu v katerem se nanašata na tožečo stranko, drugič, sklepa v zvezi s tožečo stranko, „vsebovanega“ v dopisu z dne 28. oktobra 2010, tretjič, Sklepa Sveta 2011/783/SZVP z dne 1. decembra 2011 o spremembi Sklepa 2010/413 (UL L 319, str. 71) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 1245/2011 z dne 1. decembra 2011 o izvajanju Uredbe št. 961/2010 (UL L 319, str. 11) v delu, v katerem lahko vplivata na položaj tožeče stranke, četrtič, sklepa v zvezi s tožečo stranko, „vsebovanega“ v dopisu z dne 5. decembra 2011, petič, Priloge IX k Uredbi Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe št. 961/2010 (UL L 88, str. 1) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko, in šestič, vsake nadaljnje uredbe ali sklepa Sveta ali Komisije, ki bi dopolnjeval ali spreminjali katerega od aktov, izpodbijanih v okviru te tožbe, ter na drugi strani predlog naj se ugotovi, da se glede tožeče stranke člena 12 in 20(1)(b) Sklepa 2010/413, člena 16(2) in 26 Uredbe št. 961/2010, člen 1(7) Sklepa Sveta 2012/35/SZVP z dne 23. januarja 2012 o spremembah Sklepa 2010/413/SZVP (UL L 19, str. 22), člena 23(2) in 35 Uredbe št. 267/2012, člen 1, točka 8, Sklepa Sveta 2012/635/SZVP z dne 15. oktobra 2012 o spremembi Sklepa 2010/413 (UL L 282, str. 58), člen 1(11) Uredbe Sveta (EU) št. 1263/2012 z dne 21. decembra 2012 o spremembi Uredbe št. 267/2012 (UL L 356, str. 34) in člen 1, točka 2, Sklepa Sveta 2012/829/SZVP z dne 21. decembra 2012 o spremembi Sklepa 2010/413 (UL L 356, str. 71) ne uporabijo.

      Izrek

               1.

               Tožba ni dopustna v delu, v katerem se nanaša na razglasitev ničnosti vsake nadaljnje uredbe ali sklepa Sveta Evropske unije ali Evropske komisije, ki bi dopolnjeval ali spreminjali katerega od aktov, izpodbijanih v okviru te tožbe.

               2.

               Ni treba odločati o predlogu za razglasitev ničnosti sklepov v zvezi z družbo Iran Insurance Company, „vsebovanih“ v dopisih z dne 28. oktobra 2010 in 5. decembra 2011, in ugovoru nedopustnosti, ki ga je vložil Svet, Komisija pa podprla, zoper ta predlog za razglasitev ničnosti sklepa v zvezi z družbo Iran Insurance Company, „vsebovanega“ v dopisu z dne 28. oktobra 2010.

               3.

               Priloga II k Sklepu Sveta 2010/413/SZVP z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP, kakor je bila spremenjena s Sklepom Sveta 2010/644/SZVP z dne 25. oktobra 2010, Priloga VIII k Uredbi Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007, Sklep Sveta 2011/783/SZVP z dne 1. decembra 2011 o spremembi Sklepa 2010/413, Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1245/2011 z dne 1. decembra 2011 o izvajanju Uredbe št. 961/2010 in Priloga IX k Uredbi Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010, se razglasijo za nične v delu, v katerem se nanašajo na družbo Iran Insurance Company.

               4.

               Učinki Priloge II k Sklepu 2010/413, kakor je bila spremenjena s Sklepom 2010/644 in potem s Sklepom 2011/783, glede družbe Iran Insurance Company se ohranijo do takrat, ko začne učinkovati razglasitev ničnosti Priloge IX k Uredbi št. 267/2012, v delu, v katerem se nanaša na družbo Iran Insurance Company.

               5.

               Svet poleg svojih stroškov nosi stroške družbe Iran Insurance Company.

               6.

               Komisija nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 63, 26.2.2011.


title: Zadeva C-56/12 P: Pritožba, ki jo je European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) vložila 3. februarja 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 24. novembra 2011 v zadevi T-296/09, European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) proti Evropski komisiji

text:
               21.4.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 118/11

         Pritožba, ki jo je European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) vložila 3. februarja 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 24. novembra 2011 v zadevi T-296/09, European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-56/12 P)
   2012/C 118/18
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnica: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (zastopnik: D. Ehle, odvetnik)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Lexmark International Technology SA

      Predlogi

   Pritožnica predlaga, naj se:

               1.

               v celoti razveljavi sodba Splošnega sodišča z dne 24. novembra 2011 v zadevi T-296/09 in naj Sodišče samostojno odloči v sporu, o katerem je bilo s to sodbo odločeno;

               2.

               ugodi predlogom, podanim v postopku na prvi stopnji in zato Odločbo C(2009) 4125 Evropske komisije z dne 20. maja 2009 v postopku na podlagi člena 82 ES (člen 102 PDEU) razglasi za nično;

               3.

               Komisiji in družbi Lexmark International Technology SA naloži plačilo stroškov obeh postopkov.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica v utemeljitev svoje pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 24. novembra 2011 navaja pet pritožbenih razlogov. Ti se nanašajo na pravno napačno zanikanje interesa Unije in prednosti preiskovalnega postopka na podlagi predpisov s področja omejevalnih sporazumov v odločbi Komisije z dne 20. maja 2009.
   Prvič, Splošno sodišče naj bi pravno napačno opustilo razglasitev ničnosti odločbe Komisije v delu, v katerem se je dokaz kolektivnega in posameznega prevladujočega položaja proizvajalca brizgalnih tiskalnikov v zvezi s podrejenimi trgi za kartuše in črnilo štel za neverjeten.
   Drugič, pritožnica graja pravno napačno zanikanje verjetnosti dokaza prevladujočega položaja proizvajalca tiskalnikov na njenih trgih za kartuše.
   Tretjič, Splošno sodišče naj bi očitno pravno napačno opredelilo pomen prioritetnih meril, pomembnih za odločitev glede začetka preiskovalnega postopka. Poleg tega Splošno sodišče pravno napačno ni ugotovilo, da je Komisija v izpodbijani odločbi z vidika presoje bistvenih značilnosti pomena, teže in nadaljevanja kršitve kršila dolžnost utemeljitve.
   Četrtič, pritožnica navaja, da sodba zaradi pravne presoje odločbe Komisije z vidika neupoštevanja diskrecijske pravice vsebuje pravno napako, saj z njo ni bila razglašena za nično izpodbijana odločba Komisije, čeprav je slednja brez utemeljitve zavrnila uvedbo preiskovalnega postopka, pod pretvezo kompleksnosti in nesorazmernih sredstev.
   Nazadnje sodba ni v skladu s sporočilom z dne 27. aprila 2004 o pristojnosti pri postopku v zvezi s pritožbo glede varstva konkurence in načelom učinkovitega pravnega varstva kot delom presoje interesa Unije ter dolžnostjo obrazložitve Komisije s posledico, da izpodbijana odločba ni bila razglašena za nično, čeprav je Komisija pri presoji interesa Unije zašla v protislovje in ni utemeljila zadostnega pravnega varstva s strani nacionalnih sodišč.


title: Zadeva C-351/08: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. novembra 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundessozialgericht – Nemčija) – Christian Grimme proti Deutsche Angestellten-Krankenkasse (Prosto gibanje oseb — Član upravnega odbora delniške družbe švicarskega prava, ki v Nemčiji upravlja podružnico te družbe — Obveznost zavarovanja v nemškem sistemu pokojninskega zavarovanja — Oprostitev članov upravnega odbora delniških družb nemškega prava te obveznosti)

text:
               16.1.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 11/4

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. novembra 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundessozialgericht – Nemčija) – Christian Grimme proti Deutsche Angestellten-Krankenkasse
   (Zadeva C-351/08) (1)

   (Prosto gibanje oseb - Član upravnega odbora delniške družbe švicarskega prava, ki v Nemčiji upravlja podružnico te družbe - Obveznost zavarovanja v nemškem sistemu pokojninskega zavarovanja - Oprostitev članov upravnega odbora delniških družb nemškega prava te obveznosti)
   2010/C 11/05
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundessozialgericht

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Christian Grimme

      Tožena stranka: Deutsche Angestellten-Krankenkasse

      Ob udeležbi: Deutsche Rentenversicherung Bund, Bundesagentur für Arbeit, BGl Bertil Grimme AG Insurance Brokers

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Bundessozialgericht – Razlaga členov 1, 5, 7 in 16 Sporazuma o prostem pretoku med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi strani ter členov 12, 17, 18 in 19 Priloge I k temu sporazumu (UL L 114, str. 6) – Nacionalni pravni predpisi, ki določajo, da se mora član upravnega odbora delniške družbe švicarskega prava, ki vodi eno od njenih podružnic v Nemčiji, zavarovati v sistemu obveznega pokojninskega zavarovanja, medtem ko so člani upravnega odbora delniške družbe nemškega prava oproščeni te obveznosti

      Izrek

   Določbe Sporazuma med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi strani o prostem pretoku oseb, podpisanemu v Luxembourgu 21. junija 1999, zlasti njegovih členov 1, 5, 7 in 16 ter členov 12 in od 17 do 19 njegove Priloge I, ne nasprotujejo zakonodaji države članice, ki zahteva, da je oseba, ki ima državljanstvo te države članice in je zaposlena na njenem ozemlju, zavarovana v zakonskem sistemu pokojninskega zavarovanja v tej državi, kljub dejstvu, da je ta oseba član upravnega odbora delniške družbe švicarskega prava, medtem ko se člani upravnega odbora delniške družbe nemškega prava niso zavezani zavarovati v tem sistemu zavarovanja.

      (1)  UL C 272, 25.10.2008.


title: Zadeva C-120/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia n° 60 de Madrid (Španija) 29. marca 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./Juan José González Rey in drugi

text:
               17.5.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 175/11

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia no 60 de Madrid (Španija) 29. marca 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./Juan José González Rey in drugi
   (Zadeva C-120/16)
   (2016/C 175/12)
   Jezik postopka: španščina

      Predložitveno sodišče

   Juzgado de Primera Instancia no 60 de Madrid

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Abanca Corporación Bancaria S.A.

      Tožene stranke: Juan José González Rey, María Consuelo González Rey in Francisco Rodríguez Alonso

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je uporaba obrestne mere, dogovorjene za pogodbene obresti, v primeru, v katerem se uporabljajo zamudne obresti, v skladu z Direktivo 93/13 (1) ali pa, nasprotno, pomeni prilagoditev pogodbe, ki v skladu s sodno prakso Skupnosti ni dovoljena?

      (1)  Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL L 95, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).


title: Zadeva T-386/06: Tožba, vložena 15. decembra 2006 — Pegler proti Komisiji

text:
               27.1.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 20/34

         Tožba, vložena 15. decembra 2006 — Pegler proti Komisiji
   (Zadeva T-386/06)
   (2007/C 20/51)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Pegler Ltd (Doncaster, Združeno kraljestvo) (zastopnika: R. Thompson, QC, in A. Collinson, solicitor)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               Člena 1 in 3 Odločbe COMP/F-1/38.121 v delu, v katerem se nanašata na tožečo stranko, naj se razglasita za nična; in

               —

               razglasiti ničnost Člen 2(h) Odločbe v delu, v katerem tožeči stranki nalaga globo, za plačilo katere je solidarno odgovorna,

               —

               podredno naj se globa, naložena v skladu s členom 2(h) Odločbe, zmanjša na 5.2 milijona evrov; in

               —

               globa, za katero je tožeča stranka na podlagi člena 2(h) Odločbe solidarno odgovorna, zmanjša na 5.2 milijona evrov,

               —

               v vsakem primeru naj se toženi stranki naloži plačilo stroškov te tožbe.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeča stranka predlaga, naj se Odločba Komisije C(2006) 4180 konč. z dne 20. septembra 2006 v zadevi COMP/F-1/38.121 — Fitingi, s katero je Komisija ugotovila, da je tožeča stranki skupaj z drugimi podjetji s tem, da je določala cene, se sporazumevala o cenikih, popustih ter odbitkih, mehanizmih usklajevanja rasti cen, dodeljevala nacionalne trge ter stranke in izmenjevala druge informacije, kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, delno razglasi nično.
   Tožeča stranka v podporo tožbe navaja, da Komisija ni upoštevala njenih listinskih dokazov o dejanskem stanju in da bi morala biti izpodbijana odločba naslovljena izključno na nekdanjo matično družbo tožeče stranke Tomkins iz naslednjih razlogov.
   Komisija je po mnenju tožeče stranke za obdobje med 31. decembrom 1988 in 20. januarjem 1989 ugotovila odgovornost tožeče stranke zgolj zaradi tega, ker je 20. januarja 1989 pridobila firmo „Pegler Ltd“ in ker je obstajalo zastopniško razmerje s FHT Holdings Ltd (v nadaljevanju: FHT), družbo skupine Tomkins, pri čemer tožeča stranka ni prejela osnovnih sredstev, zaposlenih ali obveznosti in je ostala neaktivna ter kot zastopnik družbe FHT ni prejemala provizije.
   Tožeča stranka glede obdobja med 20. januarjem 1989 in 29. oktobrom 1993 navaja, da je Komisija ugotovila odgovornost tožeče stranke za dejanja, ki jih je lahko opravila le kot zastopnik družbe FHT, pri čemer je bila družba FHT lastnica vseh osnovnih sredstev, delodajalec vsem zaposlenim in bila dolžnik vseh dolgov, ki izvirajo iz poslovanja podjetja Pegler.
   Komisiji po mnenju tožeče stranke ni uspelo določiti pravega naslovnika izpodbijane odločbe in jo je namesto tega ob upoštevanju istih dejstev naslovila na dve različni podjetji.
   Tožeča stranka poleg tega zatrjuje, da je Komisija v nasprotju z načelom enakega obravnavanja, s členom 23 Uredbe 1/2003 (1) in Smernicami o načinu določanja glob (2) Komisije različnima podjetjema naložila plačilo globe, za katero sta solidarno odgovorni, pri izračunu katere ni upoštevala njunih individualnih okoliščin, temveč zgolj individualne okoliščine le ene izmed njiju, in sicer družbe Tomkins.
   Podredno tožeča stranka navaja, da Komisija ni upoštevala Smernic o načinu določanja glob, lastne ustaljene prakse in načel prepovedi diskriminacije ter enakega obravnavanja s tem, da je globo, za katero je odgovorna tožeča stranka, izračunala ob upoštevanju individualnih okoliščin drugega podjetja, in sicer podjetja Tomkins. Nadalje tožeča stranka zatrjuje, da je Komisija storila napako pri izračunu globe.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL L 1, 4.1.2003, str. 1).

      (2)  Obvestilo Komisije z dne 14. januarja 1998 z naslovom „Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ“ (UL 1998, C 9, str. 3).


title: Zadeva T-355/14 R: Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 8. decembra 2014 – STC/Komisija (Začasna odredba — Javna naročila storitev — Postopek javnega razpisa — Izgradnja in vzdrževanje trigeneracijske centrale — Zavrnitev ponudbe ponudnika — Predlog za izdajo začasnih ukrepov — Neobstoj fumus boni juris)

text:
               16.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 56/23

         Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 8. decembra 2014 – STC/Komisija
   (Zadeva T-355/14 R)
   ((Začasna odredba - Javna naročila storitev - Postopek javnega razpisa - Izgradnja in vzdrževanje trigeneracijske centrale - Zavrnitev ponudbe ponudnika - Predlog za izdajo začasnih ukrepov - Neobstoj fumus boni juris))
   (2015/C 056/32)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: STC SpA (Forlì, Italija) (zastopnika: A. Marelli in G. Delucca, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: L. Cappelletti, L. Di Paolo in F. Moro, agenti)

      Predmet

   V bistvu, prvič, predlog za odlog izvršitve sklepa z dne 3. aprila 2014, s katerim je Komisija zavrnila ponudbo, ki jo je družba SCT predložila v okviru javnega razpisa JRC IPR 2013 C04 0031 OC za izgradnjo trigeneracijske centrale s plinsko turbino in njeno vzdrževanje v Ispri (Italija) v njenem Skupnem raziskovalnem središču (JRC) (UL 2013/S 137 237146), odločbe s katero je Komisija naročilo oddala družbi CPL Concordia in, posledično, vseh drugih nadaljnjih odločitev ter predlog za odložitev izvršitve odločbe Komisije o zavrnitvi prošnje za dostop do dokumentov in za izdajo začasne odredbe, ki omogoča, da se v celoti izvršuje pravica dostopa do dokumentov iz javnega razpisa.

      Izrek

               1.

               Predlog za izdajo začasnih odredb se zavrne.

               2.

               Odločitev o stroških se pridrži.


title: Zadeva C-239/13 P: Pritožba, ki jo je Bonvecchiati Srl vložila 29. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. februarja 2013 v združenih zadevah Albergo Quattro Fontane in drugi proti Komisiji, od T-278/00 do T-280/00, od T-282/00 do T-286/00 in od T-288/00 do T-295/00

text:
               20.7.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 207/24

         Pritožba, ki jo je Bonvecchiati Srl vložila 29. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. februarja 2013 v združenih zadevah Albergo Quattro Fontane in drugi proti Komisiji, od T-278/00 do T-280/00, od T-282/00 do T-286/00 in od T-288/00 do T-295/00
   (Zadeva C-239/13 P)
   2013/C 207/37
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnica: Bonvecchiati Srl (zastopnika: A. Bianchini in F. Busetto, odvetnika)

      Drugi stranki v postopku: Comitato „Venezia vuole vivere“, Evropska komisija

      Predlogi

   Razveljavitev izpodbijanega sklepa Splošnega sodišča;
   ugoditev predlogom, navedenim na prvi stopnji, in zato

               —

               razglasitev ničnosti – kolikor je potrebno in v okviru interesov pritožnice – Odločbe Komisije 2000/394/ES z dne 25. novembra 1999 v zvezi z ukrepi pomoči podjetjem, ki so na območju Benetk in Chioggie, določenimi z zakonoma št. 30/1997 in št. 206/1995 o zmanjšanju prispevkov za socialno varnost;

               —

               podredno, razglasitev ničnosti prej navedene odločbe v delu, v katerem je naložena obveznost izterjave priznanih zmanjšanj, in v delu, v katerem je določeno, da se znesek domnevnih zmanjšanj, ki jih je treba izterjati, poveča za obresti za obdobja, upoštevana v sodbi;

         naložitev plačila stroškov obeh stopenj postopka Komisiji.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   V utemeljitev pritožbe se navaja devet razlogov:

                  Prvi razlog: napačnost sklepa, ker ni bilo upoštevano, da zadevni ukrepi, glede na to da imajo naravo nadomestila, svojim upravičencem ne dajejo nobene prednosti.

                  Drugi razlog: napačnost sklepa, ker v njem ni bilo izključeno ali ocenjeno, da zadevni ukrepi lahko vplivajo na konkurenco in na trgovino med državami članicami.

                  Tretji razlog: napačnost sklepa, ker je bila z njim zavrnjena uporaba izjem iz člena 87(2)(b) ES (zdaj člen 107(2)(b), PDEU) in iz člena 87(3)(b), ES (zdaj člen 107(3)(b) PDEU).

                  Četrti razlog: napačnost sklepa, ker je bila z njim zavrnjena uporaba izjeme iz člena 87(3)(c) ES (zdaj člen 107(3)(c), PDEU).

                  Peti razlog: napačnost sklepa, ker je bila z njim zavrnjena uporaba izjem iz člena 87(3)(d) in (e) (zdaj člen 107(3)(d) in (e), PDEU).

                  Šesti razlog: napačnost sklepa, ker je bila z njim zavrnjena uporaba izjeme iz člena 86(2) ES (zdaj člen 106(2) PDEU).

                  Sedmi razlog: napačnost sklepa, ker je bilo z njim zavrnjeno, da gre za obstoječo pomoč, in zato kršen člen 88(3) ES (zdaj člen 108(3) PDEU) in člen 15 Uredbe št. 659/1999 (1).

                  Osmi razlog: napačnost sklepa, ker je bila z njim izključena uporaba člena 14(1) Uredbe št. 659/1999 glede vrstnega reda pri izterjavi.

                  Deveti razlog: napačnost sklepa, ker je bila z njim izključena uporaba člena 14(1) Uredbe št. 659/1999 v zvezi z uporabo obresti.

      (1)  Uredba Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES; UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 26, str. 313.


title: Zadeva T-517/13: Sodba Splošnega sodišča z dne 29. oktobra 2015 – Éditions Quo Vadis/UUNT – Gómez Hernández („QUO VADIS“) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Skupnosti „QUO VADIS“ — Prejšnja nacionalna besedna znamka QUO VADIS — Relativni razlog za zavrnitev — Člen 8(5) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               21.12.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 429/18

         Sodba Splošnega sodišča z dne 29. oktobra 2015 – Éditions Quo Vadis/UUNT – Gómez Hernández („QUO VADIS“)
   (Zadeva T-517/13) (1)

   ((Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti „QUO VADIS“ - Prejšnja nacionalna besedna znamka QUO VADIS - Relativni razlog za zavrnitev - Člen 8(5) Uredbe (ES) št. 207/2009))
   (2015/C 429/23)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Éditions Quo Vadis (Carquefou, Francija) (zastopnika: F. Valentin in J. Canlorbe, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnika: J. Crespo Carrillo in A. Schifko, agenta)

      Druga stranka pred odborom UUNT za pritožbe: Francisco Gómez Hernández (Jacarilla, Španija)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo četrtega odbora UUNT za pritožbe z dne 10. julija 2013 (zadeva R 1166/2012-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med Franciscom Gómezom Hernándezom in Éditions Quo Vadis.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Éditions Quo Vadis se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 352, 30.11.2013.


title: Zadeva T-374/09: Sodba Splošnega sodišča z dne 28. novembra 2013 – Lorenz Shoe Group proti UUNT – Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Skupnosti Ganeder — Prejšnja besedna znamka Skupnosti Ganter — Relativni razlog za zavrnitev — Podobnost znakov — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               18.1.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 15/14

         Sodba Splošnega sodišča z dne 28. novembra 2013 – Lorenz Shoe Group proti UUNT – Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder)
   (Zadeva T-374/09) (1)

   (Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti Ganeder - Prejšnja besedna znamka Skupnosti Ganter - Relativni razlog za zavrnitev - Podobnost znakov - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)
   2014/C 15/18
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Lorenz Shoe Group AG (Taufkirchen an der Pram, Avstrija) (zastopnika: sprva M. Douglas, nato N. Hebeis, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnika: R. Pethke in A. Schifko, zastopnika)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd (Cangshan Fuzhou, Kitajska) (Zastopnik: A. Paschke, odvetnik)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 16. julija 2009 (zadeva R 1289/2008-1) v zvezi s postopkom z ugovorom med shoe fashion group Lorenz AG in Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd.

      Izrek

               1.

               Odločba prvega odboraza pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 16. julija 2009 (zadeva R 1289/2008-1) se razveljavi.

               2.

               UUNT nosi svoje stroške in stroške Lorenz Shoe Group AG.

               3.

               Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 282, 21.11.2009.


title: Zadeva C-96/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalska) 22. marca 2012 – Domingos Freitas in Maria Adília Monteiro Pinto proti Companhia de Seguros Allianz Portugal, S.A.

text:
               12.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 138/4

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalska) 22. marca 2012 – Domingos Freitas in Maria Adília Monteiro Pinto proti Companhia de Seguros Allianz Portugal, S.A.
   (Zadeva C-96/12)
   2012/C 138/06
   Jezik postopka: portugalščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal da Relação de Guimarães

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: Domingos Freitas in Maria Adília Monteiro Pinto

      Tožena stranka: Companhia de Seguros Allianz Portugal, S.A.

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je ob upoštevanju sodne prakse Sodišča glede okoliščin, v katerih je mogoče omejiti odškodnino v okviru obveznega zavarovanja avtomobilske odgovornosti, v nasprotju s pravom Skupnosti, zlasti s členom 3(1) Prve direktive (72/166/EGS) (1), členom 2(1) Druge direktive (84/5/EGS) (2) in členom 1a Tretje direktive (90/232/EGS) (3), ki je bil dodan s členom 4 Pete direktive (2005/14/ES) (4) – pri čemer se vse nanašajo na zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil – da je v zvezi s prometno nesrečo, v kateri sta bila udeležena avtomobil in kolo, ki ga je vozil mladoletnik, ter v kateri je temu nastala osebna in premoženjska škoda, odškodnina za tako škodo izključena ali omejena, če je za škodni dogodek odgovoren kolesar?

      (1)  Direktiva Sveta z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (72/166/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 6, zvezek 1, str. 10).

      (2)  Druga Direktiva Sveta z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (84/5/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 06, zvezek 7, str. 3).

      (3)  Tretja Direktiva Sveta z dne 14. maja 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (90/232/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 6, zvezek 1, str. 249).

      (4)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/14/ES z dne 11. maja 2005 o spremembi direktiv Sveta 72/166/EGS, 84/5/EGS, 88/357/EGS in 90/232/EGS ter Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/26/ES o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL L 149, str. 14).


title: Zadeva T-406/07: Tožba, vložena 14. novembra 2007 – Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe proti UUNT (PAYWEB CARD)

text:
               12.1.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 8/21

         Tožba, vložena 14. novembra 2007 – Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe proti UUNT (PAYWEB CARD)
   (Zadeva T-406/07)
   (2008/C 8/38)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe (Strasbourg, Francija) (zastopnika: P. Greffe in J. Schouman, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
   Predlogi tožeče stranke

               —

               naj se razveljavi odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 12. septembra 2007, vložena 17. septembra 2007, v zadevi R 120/2007-1, s katero je bila zavrnjena registracija znamke Skupnosti PAYWEB CARD, prijava št. 3 861 051, za vse zadevne proizvode in storitve iz razredov 9, 36 in 38;

               —

               registracija znamke Skupnosti PAYWEB CARD št. 3 861 051 za vse zadevne proizvode in storitve.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: Besedna znamka „PAYWEB CARD“ za proizvode in storitve iz razredov 9, 36 in 38 (prijava št. 3 861 051).

      Odločba preizkuševalca: Zavrnitev registracije.

      Odločba odbora za pritožbe: Zavrnitev pritožbe.

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe Sveta (ES) št. 40/941 (1), ker po mnenju tožeče stranke in v nasprotju z ugotovitvami izpodbijane odločbe izraz „PAYWEB CARD“ naj ne bi bil opisen, ampak naj bi imel razlikovalni učinek glede zadevnih proizvodov in storitev.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL L 11, 14.1.1994, str. 1).


title: Zadeva F-50/09: Tožba, vložena 12. maja 2009 — Missir Mamachi di Lusignano proti Komisiji

text:
               18.7.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 167/27

         Tožba, vložena 12. maja 2009 — Missir Mamachi di Lusignano proti Komisiji
   (Zadeva F-50/09)
   2009/C 167/55
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Livio Missir Mamachi di Lusignano (Kerkhove-Avelgem, Belgija) (zastopnika: F. Di Gianni, R Antonini, odvetnika)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

      Predmet in opis spora

   Zahteva za povrnitev nepremoženjske in premoženjske škode, nastale zaradi umora uradnika Komisije in njegove žene.

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba organa, pristojnega za imenovanje (OPI) z dne 3. februarja 2009 o zavrnitvi pritožbe št. R/406/08, s katero se je zahtevalo povrnitev nepremoženjske in premoženjske škode zaradi umora Alessandra Missirja Mamachija di Lusignana in njegove žene, do katerega je prišlo 18. septembra 2006 v Rabatu, Maroko, kjer je bil zaradi službenih obveznosti, naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo zneska 2 552 837,96 EUR v korist dedičev ter upravičencev Alessandra Missirja Mamachija di Lusignano, kar ustreza 26 letnim plačam umorjenega uradnika, kar je treba revalorizirati ob upoštevanju morebitnega razvoja njegove kariere (glede samodejnega povečanja plače in verjetnega napredovanja), iz naslova povrnitve premoženjske škode;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo zneska 250 000,00 EUR v korist zakonitih dedičev in upravičencev Alessandra Missirja Mamachija di Lusignana, iz naslova povrnitve nepremoženjske škode, ki jo je žrtev utrpela pred svojo smrtjo;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo zneska 1 276 512,00 EUR v korist zakonitih dedičev in upravičencev Alessandra Missirja Mamachija di Lusignana, iz naslova povrnitve nepremoženjske škode, ki jim je nastala, ker so otroci žrtve ter priče njenega tragičnega umora;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo zneska 212 752,00 EUR v korist Livia Missirja Mamachija di Lusignana iz naslova povrnitve nepremoženjske škode, ki mu je nastala, ker je oče žrtve;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo kompenzacijskih ter zamudnih obresti;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva T-175/04: Tožba Donala Gordona proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 7. maja 2004

text:
               10.7.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 179/17

         Tožba Donala Gordona proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 7. maja 2004
   (Zadeva T-175/04)
   (2004/C 179/33)
   Jezik postopka: angleščina
   Donal Gordon, stanujoč v Bruslju (Belgija), ki ga zastopa M. Byrne, Solicitor, je dne 7. maja 2004 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložil tožbo proti Komisiji Evropskih skupnosti.
   Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, da:

               —

               razglasi za nično odločbo Organa pristojnega za imenovanje o ugovoru tožeče stranke R/402703;

               —

               razglasi za ničen Sklep Komisije z dne 26. aprila 2002 o splošnih določbah za izvedbo člena 43 Kadrovskih predpisov ali veljaven ukrep v primeru, ko je ocenjevalni list zaključen preden je bilo odločeno o vseh pritožbah iste stopnje v isti enoti;

               —

               razglasi za neveljavno Upravno obvestilo 99-2002 z dne 3. decembra 2002 ali drug veljaven ukrep v obsegu, kjer določa povprečno oceno;

               —

               tožeči stranki odobri odškodnino za premoženjsko škodo za obete glede njegove kariere, duševne bolečine in zdravje;

               —

               Komisiji naloži plačilo vseh stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   V utemeljitev svojemu zahtevku tožeča stranka v prvi vrsti navaja kršitev bistvenih določb postopka, kršitev pravice do obrambe v tem, da potrjevalec ni imel dialoga z uradnikom v 5 delovnih dneh kot to zahteva člen 7(5) Sklepa Komisije z dne 26. aprila 2002 v splošnih določbah za izvedbo člena 43 Kadrovskih predpisov.
   Tožeča stranka tudi navaja kršitev pooblastila za odločanje po prostem preudarku potrjevalca s tem, da je podpisal ocenjevalni list ob upoštevanju nepravilnih in kontradiktornih podatkov, ki jih je imel na razpolago. Tožeča stranka nadalje navaja zlorabo pooblastil, ker ni bilo podvzeto nič za odpravo kršitve pooblastila za odločanje po prostem preudarku.
   V zaključek pa tožeča stranka navaja kršitev splošnih določb postopka, kršitev pravice do obrambe v tem, da je bil notranji pritožbeni sistem, ki ga je uvedel Sklep Komisije z dne 26. aprila 2002 neučinkovit zaradi dejstva, da so bili v času, ko je bila vložena pritožba, drugi ocenjevalni listi v isti enoti, na katere se je navezoval ocenjevalni list tožeče stranke glede povprečne ocene, nepreklicno potrjeni in z omejenim številom točk namenjeni za pokritje pritožb.


               22.4.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 96/40

         (2006/C 96/62)
   Zadnja objava Sodišča Evropskih skupnosti v Uradnem listu Evropske unije

         UL C 86, 8.4.2006

   Prejšnje objave

      UL C 74, 25.3.2006

      UL C 60, 11.3.2006

      UL C 48, 25.2.2006

      UL C 36, 11.2.2006

      UL C 22, 28.1.2006

      UL C 10, 14.1.2006

   Ti teksti so na voljo na:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Zadeva C-342/10: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 8. novembra 2012 – Evropska komisija proti Republiki Finski (Neizpolnitev obveznosti države — Prosti pretok kapitala — Člen 63 PDEU — Sporazum EGP — Člen 40 — Obdavčitev dividend, izplačanih nerezidenčnim pokojninskim skladom)

text:
               12.1.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 9/5

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 8. novembra 2012 – Evropska komisija proti Republiki Finski
   (Zadeva C-342/10) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Prosti pretok kapitala - Člen 63 PDEU - Sporazum EGP - Člen 40 - Obdavčitev dividend, izplačanih nerezidenčnim pokojninskim skladom)
   2013/C 9/06
   Jezik postopka: finščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: R. Lyal in I. Koskinen, agenta)

      Tožena stranka: Republika Finska (zastopnik: J. Heliskoski, agent)

      Intervenientke v podporo tožene stranke: Kraljevina Danska (zastopnik: C. Vang, agent), Francoska republika (zastopnika: G. de Bergues in N. Rouam, agenta), Kraljevina Nizozemska (zastopnika: C. Wissels in M. Noort, agenta), Kraljevina Švedska (zastopnika: A. Falk in S. Johannesson, agenta), Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (zastopnika: H. Walker, agent, skupaj z G. Facenna, barrister)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 63 PDEU in člena 40 Sporazuma EGP – Davčna diskriminacija – Nacionalna ureditev, v skladu s katero so dividende, ki jih družbe rezidentke plačajo tujim pokojninskim skladom, bolj obdavčene od dividend, izplačanih domačim pokojninskim skladom

      Izrek

               1.

               Republika Finska s tem, da je sprejela in ohranila v veljavi diskriminatorno davčno ureditev dividend, izplačanih nerezidenčnim pokojninskim skladom, ni izpolnila obveznosti iz člena 63 PDEU in člena 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992.

               2.

               Republika Finska nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

               3.

               Kraljevina Danska, Francoska republika, Kraljevina Nizozemska, Kraljevina Švedska in Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska nosijo svoje stroške.

      (1)  UL C 234, 28.8.2010.


title: Zadeva C-262/08: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 19. junija 2008 vložilo Østre Landsret (Danska) – CopyGene A/S proti Skatteministeriet

text:
               15.8.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 209/33

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 19. junija 2008 vložilo Østre Landsret (Danska) – CopyGene A/S proti Skatteministeriet
   (Zadeva C-262/08)
   (2008/C 209/50)
   Jezik postopka: danščina
   Predložitveno sodišče
   Østre Landsret
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: CopyGene A/S

      Tožena stranka: Skatteministeriet
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1)

               Ali je treba pojem dejavnost, ki je „tesno povezana“ z bolnišnično zdravstveno oskrbo, iz člena 13A(1)(b) Šeste direktive (1) razlagati tako, kot da predvideva časovno omejitev zahteve, tako da mora bolnišnična zdravstvena oskrba, s katero je storitev tesno povezana, obstajati ali biti izrecno izvajana, začeta ali predvidena, ali je dovolj, da bo storitev tesno povezana z morebitno, vendar trenutno še neobstoječo ali nedoločeno bolnišnično zdravstveno oskrbo v prihodnosti, tako da se bodo storitve, ki jih zagotavlja banka z zarodnimi celicami, ki obstojijo v obliki prevzemov, prevozov, analize in shranjevanja krvi iz popkovine novorojenčkov za avtologno uporabo, nanašale nanjo?
               Ali je v tem okviru pomembno, da se opisane storitve ne morejo izvajati pozneje kot v času dostave?

               2)

               Ali je treba člen 13A(1)(b) Šeste direktive razlagati tako, kot da se nanaša na splošne preventivne storitve, kjer se storitve zagotavljajo pred izvajanjem bolnišnične ali izvenbolnišnične zdravstvene oskrbe in preden se zahteva bolnišnična ali izvenbolnišnična zdravstvena oskrba, tako v časovnem in zdravstvenem pogledu?

               3)

               Ali je treba pojem „druge uradno priznane ustanove podobne vrste“ iz člena 13A(1)(b) Šeste direktive razlagati tako, kot da se nanaša na zasebne banke zarodnih celic, kjer storitve – ki jih izvaja in zagotavlja strokovno zdravstveno osebje, in sicer medicinske sestre, babice in bioanalitiki – obstojijo v okviru prevzemov, prevozov, analiz in shranjevanja krvi iz popkovine novorojenčka za avtologno uporabo v povezavi z morebitno bolnišnično zdravstveno oskrbo v prihodnosti, kjer zadevne banke zarodnih celic ne prejemajo podpore iz sheme javnega zdravstvenega zavarovanja in kjer izdatek za storitve, ki jih zagotavljajo te banke zarodnih celic, ni pokrit iz sheme javnega zdravstvenega zavarovanja?
               Ali je v zvezi s tem pomembno, ali je ali ni zasebna banka zarodnih celic pridobila dovoljenje od pristojnih zdravstvenih organov države članice, da se ukvarja s tkivi in celicami – v obliki predelave, konzerviranja in shranjevanja zarodnih celic iz krvi iz popkovine za avtologno uporabo – v skladu z nacionalno zakonodajo, ki izvršuje Direktivo 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o določitvi standardov kakovosti in varnosti, darovanja, pridobivanja, testiranja, predelave, konzerviranja, shranjevanja in razdeljevanja človeških tkiv in celic? (2)

               4)

               Ali so odgovori na vprašanja od ena do tri vpliva odvisni od dejstva, ali se zgornje storitve zagotavljajo glede na morebitno alogenično uporabo ali jih priskrbi zasebna banka zarodnih celic, ki je pridobila dovoljenje od pristojnih zdravstvenih organov države članice, da se ukvarjajo s tkivi in celicami – v obliki predelave, konzerviranja in shranjevanja zarodnih celic iz krvi iz popkovine za avtologno uporabo – v skladu z nacionalno zakonodajo, ki izvršuje Direktivo 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o določitvi standardov kakovosti in varnosti, darovanja, pridobivanja, testiranja, predelave, konzerviranja, shranjevanja in razdeljevanja človeških tkiv in celic?

      (1)  Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL 1977 L 145, str. 1).

      (2)  UL 2004 L 102, str. 48.


title: Zadeva T-541/08: Tožba, vložena 15. decembra 2008 – Sasol in drugi proti Komisiji

text:
               21.2.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 44/57

         Tožba, vložena 15. decembra 2008 – Sasol in drugi proti Komisiji
   (Zadeva T-541/08)
   (2009/C 44/99)
   Jezik postopka: angleščina.
   Stranke

      Tožeče stranke: Sasol Ltd (Johannesburg, Južna Afrika), Sasol Holding in Germany GmbH (Hamburg, Nemčija), Sasol Wax International AG (Hamburg, Nemčija), Sasol Wax GmbH (Hamburg, Nemčija) (zastopniki: W. Bosch, U. Denzel, C. von Köckritz, odvetniki)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožečih strank

               —

               globa, ki je bila na podlagi člena 2 odločbe naložena družbam Sasol Limited, Sasol Holding in Germany GmbH, Sasol Wax International AG in Sasol Wax GmbH naj se odpravi ali znatno zniža; in

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo vseh pravdnih in drugih stroškov in izdatkov postopka tožečih strank v zvezi s to zadevo.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   S tožbo se v skladu s členom 230 ES predlaga delna razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2008) 5476 konč. z dne 1. oktobra 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES in členom 53 EGP v zadevi COMP/39.181 – vosek za sveče, ki se nanaša na tožeče stranke.
   Komisija je z odločbo ugotovila, da so nekateri proizvajalci parafinskega voska in stiskanih parafinov od 1992 do 2005 sodelovali v kartelu, kjer so redno dogovarjali določanje cen, razdelitev trgov in/ali strank in izmenjavali zaupne poslovne informacije glede prodaje parafinskega voska in stiskanih parafinov končnim potrošnikom v Nemčiji.
   Tožeče stranke v utemeljitev svoje tožbe navajajo naslednje tožbene razloge in bistvene trditve:
   Po mnenju tožečih strank je Komisija družbe Sasol Limited (matična družba skupine Sasol), Sasol Holding in Germany in Sasol Wax International AG zmotno štela za odgovorne v „obdobju skupnega podjetja“ (od 1. maja 1995 do 30. junija 2002). Tožeče stranke trdijo, da presoja Komisije, da je družba Sasol Limited (preko njene odvisne družbe Sasol Holding in Germany) odločilno vplivala na družbo Schümann Sasol International AG, temelji na očitni napaki pri presoji dokazov, ki so bili dostopni Komisiji.
   Tožeče stranke poleg tega trdijo, da je Komisija družbe Sasol Limited, Sasol Holding in Germany in Sasol Wax International AG zmotno štela za odgovorne tudi v „obdobju Sasol“ od 1. julija 2002 do 28. aprila 2005. Polet tega zatrjujejo, da je Komisija uporabila napačni pravni standard ter prezrla dokaz, ki ga je predložila skupina Sasol (1) in ki naj bi dokazoval, da je družba Sasol Wax na trgu delovala samostojno in tako ovrgel vsakršne domneve o odgovornosti matične družbe.
   Poleg tega trdijo, da je Komisija zmotno ocenila vlogo družbe VARA, ki bi morala za „obdobje Schümann“ (od 3. septembra 1992 do 30. aprila 1995) solidarno odgovarjati. Komisija je, namesto, da bi za odgovorno štela družbo VARA (2), ki je izvajala nadzor nad subjekti, ki so bili udeleženi pri kršitvah, za odgovorno štela zgolj skupino Sasol in tako onemogočila morebitne tožbe skupine Sasol zoper družbo VARA.
   Tožeče stranke trdijo, da je Komisija storila tudi očitne napake pri določitvi osnovnega zneska skupini Sasol naložene globe, ker je neupravičeno zvišala upoštevni promet in vključila promet z izdelki, na katere se kršitev neposredno ali posredno v smislu člena 23(2)(1) Uredbe (ES) št. 1/2003 (3) ne nanaša. Komisija je poleg tega z izbiro napačne metodologije za določitev osnovnega zneska, ki naj bi se uporabil v primerih, kjer se odločba glede globe nanaša na različne naslovnike in na različna obdobja kršitev, napačno uporabila pravo.
   Poleg tega tožeče stranke zatrjujejo, da je Komisija vlogo skupine Sasol v zvezi s parafinskim voskom napačno štela kot vodilno vlogo in skupini Sasol neupravičeno zvišala naloženo globo za pretirano in nesorazmerno višino 50 %.
   Tožeče stranke poleg tega trdijo, da Komisija neupravičeno ni upoštevala 10 % omejitve iz člena 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 in s tem kršila načelo osebne pravne odgovornosti, ker globe iz tega obdobja ni omejila na 10 % prometa, ki je bila pripisana gospodu Schümannu, ki je po mnenju tožečih strank v celoti obvladoval družbo, ki je bila neposredno udeležena pri kršitvi.
   Nazadnje, tožeče stranke trdijo, da je Komisija storila napako, ker skupini Sasol neutemeljeno ni dodelila popolne imunitete glede nekaterih delov globe, za katere je Komisija predhodno navajala kot dokaze, ki jih je prostovoljno predložila skupina Sasol v okviru njenega sodelovanja s Komisijo.

      (1)  Če ni drugače določeno, so to družbe skupine Sasol, ki so domnevno udeležene v kartelu.

      (2)  Družbenik skupnega podjetja Schümann Sasol International AG skupaj z družbo Sasol Ltd, ki je neposredno pridobila dve tretjini družbe Hans-Otto Schümann GmbH & Co KG.

      (3)  Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 (UL L 1, 4.1.2003, str. 1).


title: Zadeva C-399/13 P: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 4. junija 2015 – Stichting Corporate Europe Observatory/Evropska komisija, Zvezna republika Nemčija (Pritožba — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Dostop do dokumentov Evropskih institucij — Dokumenti v zvezi s trgovinskimi pogajanji med Evropsko unijo in Republiko Indijo — Popoln dostop — Zavrnitev)

text:
               20.7.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 236/5

         Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 4. junija 2015 – Stichting Corporate Europe Observatory/Evropska komisija, Zvezna republika Nemčija
   (Zadeva C-399/13 P) (1)

   ((Pritožba - Uredba (ES) št. 1049/2001 - Dostop do dokumentov Evropskih institucij - Dokumenti v zvezi s trgovinskimi pogajanji med Evropsko unijo in Republiko Indijo - Popoln dostop - Zavrnitev))
   (2015/C 236/06)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnik: Stichting Corporate Europe Observatory (zastopnik: S. Crosby, Solicitor)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija (zastopnika: F. Clotuche-Duvieusart in I. Zervas, agenta), Zvezna republika Nemčija (zastopnika: T. Henze in J. Möller, agenta)

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Stichting Corporate Europe Observatory se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 274, 21.9.2013.


title: Zadeva T-161/17: Tožba, vložena 11. marca 2017 – Le Pen/Parlament

text:
               15.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 151/38

         Tožba, vložena 11. marca 2017 – Le Pen/Parlament
   (Zadeva T-161/17)
   (2017/C 151/49)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Marine Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (zastopnika: M. Ceccaldi in J. P. Le Moigne, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropski parlament

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi ničnost sklepa generalnega sekretarja Evropskega parlamenta z dne 6. januarja 2017, sprejetega na podlagi členov 33, 43, 62, 67 in 68 Sklepa predsedstva Evropskega parlamenta 2009/C 159/01 z dne 19. maja in 9. julija 2008„o izvedbenih ukrepih v zvezi s Statutom poslancev Evropskega parlamenta“, kakor je bil spremenjen, s katerim je bila ugotovljena terjatev do tožeče stranke v znesku 41 554 EUR iz naslova neupravičeno plačanih zneskov v okviru parlamentarne pomoči in obrazložena njena izterjava ter je bilo odgovornemu odredbodajalcu naloženo, da v sodelovanju z računovodjo institucije izterja to terjatev v skladu s členom 68 izvedbenih ukrepov ter členi 66, 78, 79 in 80 Finančne uredbe;

               —

               razglasi ničnost bremepisa št. 2017-22 z dne 11. januarja 2017, s katerim je bila tožeča stranka obveščena, da je bila po sprejetju sklepa generalnega sekretarja z dne 6. januarja 2017 zoper njo ugotovljena terjatev v znesku 41 554 EUR, ki se na podlagi člena 68 izvedbenih ukrepov ter členov 66, 78, 79 in 80 Finančne uredbe izterja zaradi neupravičeno izplačanih zneskov parlamentarne pomoči;

               —

               Evropskemu parlamentu naloži plačilo vseh stroškov tega postopka;

               —

               Evropskemu parlamentu naloži, naj M. Le Pen plača 50 000 EUR iz naslova stroškov, ki se lahko povrnejo.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: napake, ki vplivajo na formalno zakonitost izpodbijanih aktov. Ta razlog je razdeljen na pet delov.

                           —

                           Prvi del: pristojnost na področju finančnih odločitev, ki se nanašajo na poslance, naj bi bila podeljena predsedstvu Evropskega parlamenta, ne pa generalnemu sekretarju.

                           —

                           Drugi del: predsedstvo Evropskega parlamenta naj ne bi moglo spremeniti narave in obsega svoje pristojnosti. Generalni sekretar naj namreč ne bi izkazal nobenega zakonitega prenosa pristojnosti s strani predsednika predsedstva Evropskega parlamenta, na podlagi katerega bi lahko sprejel in vročil izpodbijane akte, ki se nanašajo na ureditev finančnih vprašanj v zvezi s poslancem.

                           —

                           Tretji del: izpodbijani akti naj bi bili nezadostno obrazloženi in samovoljni.

                           —

                           Četrti del: bistvena kršitev postopka.

                           —

                           Peti del: generalni sekretar Evropskega parlamenta naj ne bi osebno preučil spisa.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: napake, ki vplivajo na materialno zakonitost izpodbijanih aktov. Ta razlog je razdeljen na šest delov.

                           —

                           Prvi del: kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj in pravne varnosti.

                           —

                           Drugi del: neobstoj dejstev za utemeljitev izpodbijanih aktov.

                           —

                           Tretji del: izpodbijani akti naj bi vsebovali zlorabo pooblastil.

                           —

                           Četrti del: izpodbijani akti naj bi vsebovali zlorabo postopka.

                           —

                           Peti del: diskriminatornost izpodbijanih aktov in obstoj fumus persecutionis.

                           —

                           Šesti del: neobstoj neodvisnosti OLAF.


title: Zadeva T-188/17: Tožba, vložena 21. marca 2017 – Bernard Krone Holding/EUIPO (Coil Liner)

text:
               22.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 161/36

         Tožba, vložena 21. marca 2017 – Bernard Krone Holding/EUIPO (Coil Liner)
   (Zadeva T-188/17)
   (2017/C 161/51)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Bernard Krone Holding SE & Co. KG (Spelle, Nemčija) (zastopnik: T. Weeg in K. Lüken, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

      Podatki o postopku pred EUIPO

      Zadevna sporna znamka: besedna znamka Evropske unije „Coil Liner“ – Prijava št. 14 473 193

      Izpodbijana odločba: Odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 9. januarja 2017 v zadevi R 443/2016-1

      Tožbena predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi izpodbijano odločbo v delu, v katerem je bila njena pritožba zavrnjena;

               —

               EUIPO naloži plačilo stroškov.

      Navajani tožbeni razlogi

               —

               Kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009;

               —

               kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009;

               —

               kršitev člena 7(2) Uredbe št. 207/2009.


title: Zadeva C-95/07: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale (Italija) 20. februarja 2007 – Ecotrade spa proti Agenzia Entrate Ufficio Genova 3

text:
               26.5.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 117/4

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale (Italija) 20. februarja 2007 – Ecotrade spa proti Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
   (Zadeva C-95/07)
   (2007/C 117/05)
   Jezik postopka: italijanščina
   Predložitveno sodišče
   Commissione tributaria provinciale
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Ecotrade spa

      Tožena stranka: Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
   Vprašanji za predhodno odločanje

               1)

               Ali pravilna razlaga členov 17, 21(1) in 22 Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 št 77/388 (1) ES o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, nasprotuje nacionalni ureditvi (v tem primeru členu 19 D.P.R 26/10/72 št. 633), ki izvajanje pravice do odbitka davka na dodano vrednost, ki ga zavezanec dolguje pri opravljanju svoje dejavnosti, pogojuje z upoštevanjem (dvoletnega) roka, njegovo neupoštevanje pa sankcionira z zastaranjem same pravice? To vprašanje se zlasti nanaša na primere. v katerih zavezanost za DDV iz nakupa blaga ali storitve izhaja iz uporabe postopka obrnjene davčne obveznosti, ki upravi omogoča izterjavo plačila dajatve z uporabo daljšega roka (štiriletnega, na podlagi člena 57 D.P.R. 633/72) od tistega, ki je za odbitek določen v korist podjetnika, ki pa je z njegovim potekom zastaral?

               2)

               Ali pravilna razlaga člena 18(1)(d) Šeste direktive Sveta ES št. 77/388 z dne 17. maja 1977 nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pri urejanju „formalnosti “določenih v tem členu po postopku obrnjene davčne obveznosti, urejenega s členom 17(3) v povezavi s členoma 23 in 25 D.P.R. 633/72, za izvajanje pravice do odbitka, določene v členu 17 te direktive, pogojuje (le v škodo zavezanca) z upoštevanjem časovne omejitve, kot je določena v členu 19 D.P.R. 633/72?

      (1)  UL L 145, str. 1.


title: Zadeva T-97/16: Tožba, vložena 29. februarja 2016 – Kasztantowicz/EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)

text:
               25.4.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 145/33

         Tožba, vložena 29. februarja 2016 – Kasztantowicz/EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)
   (Zadeva T-97/16)
   (2016/C 145/41)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Martin Kasztantowicz (Berlin, Nemčija) (zastopnik: R. Ronneburger, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Gbb Group Ltd (Letchworth, Združeno kraljestvo)

      Podatki o postopku pred EUIPO

      Imetnik sporne znamke: tožeča stranka

      Zadevna sporna znamka: besedna znamka Evropske unije „GEOTEK“ – prijava št. 5 772 975

      Postopek pred EUIPO: postopek za razveljavitev

      Izpodbijana odločba: odločba petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 14. decembra 2015 v zadevi R 3025/2014-5

      Tožbena predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               izpodbijano odločbo ter sklep oddelka za izbris pri EUIPO z dne 26. septembra 2014 (odločba o razveljavitvi št. 9014 C) razveljavi;

               —

               EUIPO naloži plačilo stroškov postopka.

      Navajana tožbena razloga

               —

               Kršitev pravil 57 in 65 Uredbe št. 2868/95;

               —

               kršitev odločbe predsednika Urada št. EX-11-3.


title: Zadeva T-330/05: Tožba, vložena dne  2. septembra 2004  — Aqua-Terra Bioprodukt proti UUNT

text:
               26.11.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 296/26

         Tožba, vložena dne 2. septembra 2004 — Aqua-Terra Bioprodukt proti UUNT
   (Zadeva T-330/05)
   (2005/C 296/56)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Aqua-Terra Bioprodukt GmbH (Griesheim, Nemčija) (zastopnik: P.A. Müller, Rechtsanwalt)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: De Ceuster Meststoffen N.V. (Sint-Katelijne-Waver, Belgija)
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razveljavitev in razglasitev za nično odločbe prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu, v zadevi št. R0984/2004-1 z dne 1. julija 2005;

               —

               podredno, razveljavitev odločbe prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu v postopku s pritožbo, v zadevi št. R0984/2004-1 z dne 1. julija 2005, in razglasitev za nično, kolikor zadeva „biološke snovi“, namreč sredstva za izboljšanje, sanacijo in rekultiviranje odplak ali za uporabo v čistilnih napravah (angleška različica: „biological substances, namely preparations for conditioning, reconstructing and recultivating sewage or for use in sewage treatment plants“).

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožena stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: slikovna znamka „aqua terra“ za izdelke razreda 1 in 3 — prijava št. 1 480 243

      Imetnik znamke ali znaka, naveden v postopku z ugovorom: De Ceuster Meststoffen N.V.

      Znamka ali znak, naveden v postopku z ugovorom:„AQUATERRA“ za izdelke razredov 1, 5 in 31

      Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru, ki je bil omejen glede na blago iz razreda 1 in zavrnitev prijave za blago iz razreda 1

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe tožeče stranke

      Navajani tožbeni razlogi: Izpodbijana odločba naj bi kršila člen 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 zaradi napačne presoje verjetnosti zmede druge znamke. Niso bili upoštevani posamezni proizvodi in njihove podobnosti, namesto tega pa naj bi se uporabilo posplošeno vrednotenje.


title: Zadeva T-263/14: Sklep Splošnega sodišča z dne 16. marca 2015 – Hydro Aluminium Rolled Products in drugi/Komisija

text:
               11.5.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 155/38

         Sklep Splošnega sodišča z dne 16. marca 2015 – Hydro Aluminium Rolled Products in drugi/Komisija
   (Zadeva T-263/14) (1)

   (2015/C 155/47)
   Jezik postopka: nemščina
   Predsednik tretjega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 223, 14.7.2014.


title: Zadeva C-91/06: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji, vložena  14. februarja 2006

text:
               22.4.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 96/6

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji, vložena 14. februarja 2006
   (Zadeva C-91/06)
   (2006/C 96/09)
   Jezik postopka: nemščina
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata Bernhard Schima in Florence Simonetti, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, je 14. februarja 2006 na Sodišču Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Republiki Avstriji.
   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

               1.

               ugotovi, da Republika Avstrija s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2001/42/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje oziroma s tem, da o njihovem sprejemu ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(1) te direktive.

               2.

               Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Rok, določen za prenos Direktive, se je iztekel 21. julija 2004.

      (1)  UL. L 197, str. 30.


title: Zadeva C-146/17 P: Pritožba, ki sta jo Gascogne Sack Deutschland GmbH in Gascogne S.A. vložili 22. marca 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji razširjeni senat) z dne 10. januarja 2017 v zadevi T-577/14, Gascogne Sack Deutschland in Gascogne/Evropska unija

text:
               15.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 151/26

         Pritožba, ki sta jo Gascogne Sack Deutschland GmbH in Gascogne S.A. vložili 22. marca 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji razširjeni senat) z dne 10. januarja 2017 v zadevi T-577/14, Gascogne Sack Deutschland in Gascogne/Evropska unija
   (Zadeva C-146/17 P)
   (2017/C 151/33)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Pritožnici: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne S.A. (zastopnika: F. Puel in E. Durand, odvetnika)

      Drugi stranki v postopku: Evropska unija, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, Evropska komisija

      Predlogi

   Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

               —

               delno razveljavi izpodbijano sodbo, ki je bila zastopnikom pritožnic prek sistema e-Curia vročena 16. januarja 2017, s katero je Splošno sodišče, kljub temu, da je priznalo, da je v zadevah, v katerih sta bili izdani sodbi z dne 16. novembra 2011 Groupe Gascogne/Komisija (T-72/06) in Sachsa Verpackung/Komisija (T-79/06), prišlo do kršitve razumnega roka sojenja in da sta pritožnici zaradi kršitve razumnega roka utrpeli premoženjsko in nepremoženjsko škodo, Unijo obsodilo na neprimerno in ne popolno odškodnino za tako nastalo škodo;

               —

               v skladu s predlogi pritožnic na podlagi neomejene sodne pristojnosti pravnomočno odloči o finančnem nadomestilu za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki sta jo utrpeli pritožnici;

               —

               nasprotni stranki v postopku s pritožbo naloži plačilo stroškov postopka na tej stopnji.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   V prvem pritožbenem razlogu družba Gascogne trdi, da je Splošno sodišče, s tem ko je, z utemeljitvijo da ne sme odločiti ultra petita, zavrnilo odškodninski zahtevek za premoženjsko škodo, ki je nastala v obdobju pred 30. majem 2011, očitno napačno uporabilo pravo v zvezi z razlago in uporabo tega načela.
   V drugem pritožbenem razlogu družba Gascogne trdi, da je Splošno sodišče prišlo samo s seboj v izrecno nasprotje in da ni upoštevalo lastnih ugotovitev, ker se je odločilo, da bo za namen izračuna premoženjske škode kot trenutek, ko je začela nastajati ta škoda, uporabilo trenutek, ki ga je družba Gascogne za nazaj določila na podlagi predolgega trajanja postopka, ki ga je ta družba ocenila na 30 mesecev, Splošno sodišče pa ga je ocenilo na 20 mesecev, in je tako premoženjsko škodo, ki jo je utrpela družba Gascogne, povrnilo za obdobje 6 mesecev, hkrati pa je Splošno sodišče izrecno presodilo, da nastalo premoženjsko škodo tvori plačilo stroškov bančne garancije v obdobju, ki presega razumni rok (to je v obdobju 20 mesecev).
   V tretjem pritožbenem razlogu družba Gascogne trdi, da je Splošno sodišče kršilo pravico do obrambe s tem, ko je uporabilo drugačen način izračuna premoženjske škode, kot sta ga sprva navedli pritožnici, ne da bi se lahko ti izjavili o morebitnih posledicah takega načina izračuna.
   V četrtem pritožbenem razlogu pritožnici trdita, da je Splošno sodišče, s tem ko je presodilo, da ne more dodeliti odškodnine za nastalo nepremoženjsko škodo, za katero bi se izkazalo, da je glede na globo, ki jo je naložila Evropska komisija, nesorazmerno visoka, z razlogom, da sodišče Unije v skladu s sodno prakso zaradi nespoštovanja razumnega roka ne more v celoti ali deloma izničiti višine globe, napačno uporabilo pravo glede razlage in uporabe te sodne prakse.
   V petem pritožbenem razlogu pritožnici trdita, da je Splošno sodišče določbam členov 256(1) PDEU in 340, drugi odstavek, PDEU odvzelo polni učinek ter kršilo ti določbi in pravico do učinkovitega pravnega sredstva, s tem ko je zavrnilo predlog za povračilo nastale nepremoženjske škode z utemeljitvijo, da bi, ob upoštevanju njene višine, dodelitev odškodnine, ki jo zahtevata pritožnici, dejansko izničilo znesek globe, ki jima je bila naložena, čeprav so določbe členov 256(1) PDEU in 340, drugi odstavek, PDEU namenjene ravno temu, da se vsaki stranki, ki ji je zaradi ravnanja evropskih institucij nastala škoda, omogoči, da pri Splošnem sodišču doseže njeno povračilo.
   V šestem pritožbenem razlogu pritožnici trdita, da je Splošno sodišče prišlo samo s seboj v izrecno nasprotje, s tem ko je iz naslova odškodnine za nastalo nepremoženjsko škodo pritožnicam dodelilo 5 000 EUR, hkrati pa je, prvič, štelo, da se z odškodnino za nepremoženjsko škodo ne more izničiti – tudi deloma ne – višine globe, ki jo je naložila Komisija, in, drugič, izrecno priznalo, da je pritožnicama nastala nepremoženjska škoda, ki jo je treba povrniti ob upoštevanju „teže neupoštevanja razumnega roka“ in „učinkovitosti te tožbe“.
   V sedmem pritožbenem razlogu pritožnici navajata, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, ker je brez kakršnegakoli elementa v utemeljitev presodilo, prvič, da sama ugotovitev kršitve razumnega roka sojenja glede na predmet in težo te kršitve zadostuje za odpravo zatrjevanega posega v ugled, in, drugič, da je 5 000 EUR primerna odškodnina za nastalo nepremoženjsko škodo.


title: Zadeva C-192/05: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. oktobra 2006 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep — Nizozemska) — K. Tas-Hagen, R. A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad (Dajatev, ki jo civilnim žrtvam vojne odobri država članica — Pogoj dejanskega bivanja na ozemlju te države na datum vložitve zahtevka za dajatev — Člen 18(1) ES)

text:
               30.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 326/10

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. oktobra 2006 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep — Nizozemska) — K. Tas-Hagen, R. A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad
   (Zadeva C-192/05) (1)

   (Dajatev, ki jo civilnim žrtvam vojne odobri država članica - Pogoj dejanskega bivanja na ozemlju te države na datum vložitve zahtevka za dajatev - Člen 18(1) ES)
   (2006/C 326/21)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predložitveno sodišče
   Centrale Raad van Beroep
   Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: K. Tas-Hagen, R. A. Tas

      Tožena stranka: Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Centrale Raad van Beroep — Dodatek, ki ga država članica dodeli civilnim žrtvam vojne — Pravica, pridržana državljanom zadevne države članice, ki v trenutku vložitve zahtevka dejansko bivajo na nacionalnem ozemlju — Skladnost s členom 18 ES
   Izrek
   Člen 18(1) ES je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, po kateri slednja svojemu državljanu zavrne dodelitev prejemka za civilne žrtve vojne zgolj iz razloga, da zainteresirana oseba na datum vložitve zahtevka ni imela svojega dejanskega bivališča na ozemlju te države, temveč v drugi državi članici.

      (1)  UL C 182, 23.7.2005.


title: Zadeva T-572/08 P: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 18. junija 2009 — Komisija proti Traore ( Pritožba — Javni uslužbenci — Uradniki — Zaposlitev — Obvestilo o prostem delovnem mestu — Imenovanje na delovno mesto operativnega vodje na predstavništvu Komisije v Tanzaniji — Določitev delovnega mesta — Načelo ločitve naziva in nalog )

text:
               1.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 180/49

         Sodba Sodišča prve stopnje z dne 18. junija 2009 — Komisija proti Traore
   (Zadeva T-572/08 P) (1)

   („Pritožba - Javni uslužbenci - Uradniki - Zaposlitev - Obvestilo o prostem delovnem mestu - Imenovanje na delovno mesto operativnega vodje na predstavništvu Komisije v Tanzaniji - Določitev delovnega mesta - Načelo ločitve naziva in nalog“)
   2009/C 180/92
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: J. Currall, G. Berscheid in B. Eggers, zastopniki)

      Druga stranka v postopku: Amadou Traore (Rhode-St-Genèse, Belgija) (zastopnik: É. Boigelot, odvetnik)

      Intervenientke v podporo tožeči stranki: Evropski parlament (zastopnika: C. Burgos in K. Zejdová, zastopnika), Svet Evropske unije (zastopnika: M. Bauer in K. Zieleśkiewicz, zastopnika) in Računsko sodišče Evropskih skupnosti (zastopnika: T. Kennedy in J.-M. Stenier, zastopnika)

      Predmet

   Pritožba zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 13. novembra 2008, razglašeno v zadevi Traore proti Komisiji (F-90/07, še neobjavljena v ZOdl.), s katero se predlaga razveljavitev te sodbe.

      Izrek

               1)

               Sodba Sodišča za uslužbence Evropske unije z dne 13. novembra 2008, razglašena v zadevi Traore proti Komisiji (F 90/07), se razveljavi v delu, v katerem se odločba vodje kadrovske službe Urada za sodelovanje EuropeAid Komisije z dne 12. decembra 2006 o zavrnitvi kandidature Amadou Traore za delovno mesto operativnega vodje na predstavništvu Komisije v Tanzaniji in odločba o imenovanju g. S. na navedeno mesto razglasita za nični.

               2)

               Tožba, ki jo je A. Traore vložila pri Sodišču za uslužbence v zadevi F-90/07, se zavrne.

               3)

               A. Traore in Komisija Evropskih skupnosti nosita svoje stroške, tako tiste, ki so povezani s prvo stopnjo, kot te, ki so povezani s pritožbo.

               4)

               Evropski parlament, Svet Evropske unije in Računsko sodišče Evropskih skupnosti nosijo svoje stroške.

      (1)  UL C 44, 21.2.2009.


title: Zadeva C-91/11: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 25. februarja 2011 vložilo Bundespatentgericht (Nemčija) – Securvita-Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH proti Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; druga stranka v postopku: Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               11.6.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 173/4

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 25. februarja 2011 vložilo Bundespatentgericht (Nemčija) – Securvita-Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH proti Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; druga stranka v postopku: Deutsches Patent- und Markenamt
   (Zadeva C-91/11)
   2011/C 173/06
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundespatentgericht

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Securvita - Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH

      Tožena stranka: Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH

      Druga stranka v postopku: Deutsches Patent- und Markenamt (nemški patentni urad)

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je treba razlog za zavrnitev iz člena 3(1)(b) in/ali (c) Direktive (1) uporabiti tudi za besedni znak, ki ga sestavljata kombinacija zaporedja črk, ki presojano samostojno ni opisno, in opisne besedne zveze, če javnost to zaporedje črk dojema kot okrajšavo opisnih besed, ker je sestavljeno iz njihovih začetnih črk, in je tako treba znamko kot celoto razumeti kot kombinacijo opisnih označb ali okrajšav, ki druga drugo pojasnjujejo?

      (1)  Direktiva 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (Kodificirana različica) (UL L 299, str. 5).


title: Zadeva C-23/13: Tožba, vložena 17. januarja 2013 – Evropska komisija proti Francoski republiki

text:
               16.3.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 79/11

         Tožba, vložena 17. januarja 2013 – Evropska komisija proti Francoski republiki
   (Zadeva C-23/13)
   2013/C 79/18
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: J.-P. Keppenne in E. Manhaeve, agenta)

      Tožena stranka: Francoska republika

      Predlogi

               —

               Ugotovi naj se, da Francoska republika s tem, da ni zagotovila zbiranja in čiščenja komunalne odpadne vode za osem aglomeracij s populacijskim ekvivalentom nad 15 000, ki se nahajajo na tako imenovanih običajnih območjih, ni izpolnila obveznosti iz členov 3 in 4 Direktive Sveta z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (91/271/EGS) (1);

               —

               Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Komisija s tožbo Franciji očita, da za osem aglomeracij ni pravilno izvršila Direktive Sveta z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (91/271/EGS).
   V skladu s členoma 3(1) in 4(1) Direktive 91/271/EGS so morale biti do najpozneje 31. decembra 2000 aglomeracije s populacijskim ekvivalentom nad 15 000 opremljene s kanalizacijskim sistemom, komunalna odpadna voda pa obdelana v sekundarnem postopku čiščenja ali primerljivem postopku.
   Člen 4(1) Direktive državam članicam glede obveznosti čiščenja komunalne odpadne vode nalaga, da morajo zagotoviti, da bo komunalna odpadna voda, ki vstopa v kanalizacijske sisteme, pred izpustom obdelana v sekundarnem postopku čiščenja ali primerljivem postopku.
   Nazadnje, kontrolni postopki, določeni v Prilogi I, točka D, k Direktivi, omogočajo preveritev, ali so izpusti iz komunalnih čistilnih naprav v skladu z zahtevami za izpustno odpadno vodo, določenimi v tej direktivi.

      (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 26.


title: Zadeva C-274/04: Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Finanzgericht Hamburg z dne 16. junija 2004 v zadevi ED & F Man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas.

text:
               11.9.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 228/24

         Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Finanzgericht Hamburg z dne 16. junija 2004 v zadevi ED & F Man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas.
   (Zadeva C-274/04)
   (2004/C 228/47)
   Finanzgericht Hamburg je s sklepom z dne 16. junija 2004 v zadevi ED & F Man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas, ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 28. junija 2004, Sodišču Evropskih skupnosti predložil predlog za sprejem predhodne odločbe.
   Finanzgericht Hamburg predlaga Sodišču, da odloči o naslednjih vprašanjih:

               1)

               Ali imajo nacionalni organi in sodišča v postopku s pravnimi sredstvi zoper odločbo o sankcijah, ki temelji na členu 11(1), alinea 1 Uredbe št. 3665/87 (1) pooblastilo, da preverijo, ali je izvoznik predlagal višjo povrnitev, kot mu pripada, če je odločba o povrnitvi iz člena 11(3), alinea 1 Uredbe št. 3665/87 postala pravnomočna pred izdajo odločbe o sankcijah?

               2)

               Če je odgovor na prvo vprašanje negativen: ali se sme preveriti, v sodnem postopku zoper odločbo o sankcijah po členu 11(1), alinea 1 Uredbe št. 3665/87, pod okoliščinami, navedenimi v tem sklepu, ali je izvoznik predlagal višjo povrnitev za izvoz kot mu pripada, zato da se upošteva med tem sprejeta razlaga prava Skupnosti?

      (1)  UL L 351, str. 1.


title: Zadeva C-386/11: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 13. junija 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberlandesgericht Düsseldorf – Nemčija) – Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG proti Kreis Düren (Javna naročila — Direktiva 2004/18/ES — Pojem „javno naročilo“ — Člen 1(2)(a) — Pogodba, sklenjena med dvema lokalnima oblastema — Prenos bremena čiščenja nekaterih prostorov subjekta na drug subjekt za finančno nadomestilo)

text:
               3.8.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 225/7

         Sodba Sodišča (peti senat) z dne 13. junija 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberlandesgericht Düsseldorf – Nemčija) – Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG proti Kreis Düren
   (Zadeva C-386/11) (1)

   (Javna naročila - Direktiva 2004/18/ES - Pojem „javno naročilo“ - Člen 1(2)(a) - Pogodba, sklenjena med dvema lokalnima oblastema - Prenos bremena čiščenja nekaterih prostorov subjekta na drug subjekt za finančno nadomestilo)
   2013/C 225/11
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG

      Tožena stranka: Kreis Düren

      Ob udeležbi: Stadt Düren

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Oberlandesgericht Düsseldorf – Razlaga člena 1(2)(a) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL L 134, str. 114) – Sporazum, na podlagi katerega lokalna oblast prenese izvajanje nalog čiščenja svojih javnih stavb proti plačilu drugi lokalni oblasti, na ozemlju katere se nahajajo te stavbe – Opredelitev te pogodbe kot javno naročilo oziroma kot sporazum o medobčinskem sodelovanju, za katerega ne velja pravo Unije.

      Izrek

   Pogodba, kakršna je ta v postopku v glavni stvari in s katero javni subjekt – ne da bi se za izvajanje skupne naloge javne službe vzpostavilo sodelovanje med javnima subjektoma, ki sta v pogodbenem razmerju – zaupa drugemu javnemu subjektu nalogo čiščenja nekaterih poslopij v poslovnih, upravnih in šolskih stavbah za finančno nadomestilo, ki naj bi ustrezalo stroškom, povzročenim z izvajanjem te naloge, obenem pa si pridrži pooblastilo za nadzor nad pravilnim izvajanjem te naloge, pri čemer lahko ta drugi subjekt izpolnjevanje navedene naloge zaupa tretjim osebam, ki lahko konkurirajo na trgu, je javno naročilo storitev v smislu člena 1(2)(d) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev.

      (1)  UL C 311, 22.10.2011.


title: Zadeva C-299/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vestre Landsret (Danska) 26. maja 2016 – Z Denmark ApS/Skatteministeriet

text:
               1.8.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 279/20

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vestre Landsret (Danska) 26. maja 2016 – Z Denmark ApS/Skatteministeriet
   (Zadeva C-299/16)
   (2016/C 279/28)
   Jezik postopka: danščina

      Predložitveno sodišče

   Vestre Landsret

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Z Denmark ApS

      Tožena stranka: Skatteministeriet

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 1(1) Direktive 2003/49/ES (1) v povezavi s členom 1(4) navedene direktive razlagati tako, da je družba rezidentka države članice, zajeta v členu 3 Direktive, v okoliščinah, kot so v tej zadevi, in prejme obresti od hčerinske družbe v drugi državi članici, „upravičena lastnica“ navedenih obresti za namene Direktive?

                           1.1

                           Ali je treba pojem „upravičeni lastnik“ iz člena 1(1) Direktive 2003/49/ES v povezavi s členom 1(4) navedene direktive razlagati v skladu z ustreznim pojmom v členu 11 vzorčne konvencije OECD o davku iz leta 1977?

                           1.2

                           Če je odgovor na vprašanje iz točke 1.1 pritrdilen, ali bi bilo treba pojem razlagati le glede na komentar k členu 11 vzorčne konvencije o davku iz leta 1977 (odstavek 8) oziroma ali je poznejše komentarje mogoče vključiti v razlago, vključno z dodatki iz leta 2003 v zvezi z „obvodnimi podjetji“ (odstavek 8.1, zdaj odstavek 10.1) in dodatki iz leta 2014 v zvezi s „pogodbenimi in zakonskimi obveznostmi“ (odstavek 10.2)?

                           1.3

                           Če je v razlago mogoče vključiti komentarje iz leta 2003, kaj to pomeni pri presoji, ali se lahko družba šteje, da ni „upravičena lastnica“ za namene Direktive 2003/49/ES, če se zadevne obresti vknjižijo na glavno poslovno enoto in je imel prejemnik pogodbene in zakonske obveznosti, da obresti prenese na drugo osebo, ter je država, če je oseba, ki je plačala obresti, rezidentka, večino oseb štela za „upravičene lastnice“ obresti in so rezidentke v drugih državah članicah ali državah, s katerimi je Danska sklenila konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, tako da na podlagi nacionalnega prava ne bi bilo podlage za odtegnitev davka na viru, če bi te osebe bile posojilodajalci in bi s tem neposredno prejele obresti?

                           1.4

                           Kaj za presojo vprašanja pomeni, da je treba prejemnika obresti šteti za „upravičenega lastnika“ za namene Direktive, če predložitveno sodišče po presoji dejanskega stanja sklene, da prejemnik, ki ni imel pogodbenih in zakonskih obveznosti, da prejete obresti prenese na drugo osebo, ni imel „popolne“ pravice do „uporabe in koriščenja“ obresti, kot je navedeno v komentarjih iz leta 2014 k vzorčni konvenciji o davku iz leta 1977?

               2.

               Ali sklicevanje države članice na člen 5(1) Direktive o uporabi nacionalnih določb za preprečevanje goljufij in zlorab oziroma člen 5 Direktive predpostavlja, da je zadevna država članica sprejela posebno nacionalno določbo za izvajanje člena 5 Direktive oziroma da nacionalno pravo vsebuje splošne določbe ali načela o goljufijah, zlorabah in davčni utaji, ki jih je mogoče razlagati v skladu s členom 5?

                           2.1

                           Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali je mogoče odstavek 2(2)(d) zakona o davku od dobička pravnih oseb, ki določa, da omejena davčna obveznost za davek od dohodka od obresti ne vključuje „obresti, ki so oproščene davka […] v skladu z Direktivo 2003/49/ES o skupnem sistemu obdavčevanja plačil obresti ter licenčnin med povezanimi družbami iz različnih držav članic“, šteti za posebno nacionalno določbo, kot je navedeno v členu 5 Direktive?

               3.

               Ali je določba konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjene med dvema državama članicama in sestavljene v skladu z vzorčno konvencijo OECD o davku, na podlagi katere je obdavčitev obresti odvisna od tega, ali se prejemnik obresti šteje za upravičenega lastnika obresti, konvencionalna določba za preprečevanje zlorabe, zajeta v členu 5 Direktive?

               4.

               Ali je država članica, ki ne želi priznati, da je družba v drugi državi članici upravičena lastnica obresti, in trdi, da je družba v drugi državi članici tako imenovana umetna obvodna družba, v skladu z Direktivo 2003/49/ES ali členom 10 ES zavezana navesti, katera država članica se v navedenem primeru šteje, da je upravičena lastnica?

               5.

               Ali v primeru, če je plačnik obresti rezident v eni od držav članic, prejemnik obresti pa rezident v drugi državi članici in če prva država članica šteje, da prejemnik obresti ni „upravičeni lastnik“ zadevnih obrestih v skladu z Direktivo 2003/49/ES ter se zato šteje, da je omejeni davčni zavezanec za navedene obresti v navedeni državi članici, člen 43 ES v povezavi s členom 48 ES nasprotuje zakonodaji, na podlagi katere prva država članica pri obdavčitvi prejemnika obresti nerezidenta ne upošteva izdatkov v obliki izdatkov za obresti, ki jih je imel prejemnik obresti v okoliščinah, kot so v tej zadevi, medtem ko se izdatki za obresti navadno odbijejo na podlagi zakonodaje navedene države in jih zato lahko prejemnik obresti rezident odbije od obdavčljivega dohodka?

               6.

               Če se družba rezidentka v državi članici (matična družba) dejansko šteje za oproščeno davka na izviru na podlagi Direktive 2003/49/ES v zvezi z obrestmi, prejetimi od družbe rezidentke v drugi državi članici (hčerinsko družba), in se matična družba druge države članice v navedeni državi članici šteje za omejeno davčno zavezanko za navedene obresti, ali člen 43 ES v povezavi s členom 48 ES nasprotuje zakonodaji, na podlagi katere druga država članica zahteva od družbe, odgovorne za odtegnitev davka na viru (hčerinska družba), da pri zamujenem plačilu plača zamudne obresti po višji obrestni meri, kot je obrestna mera zamudnih obresti, ki jo država članica zaračuna od terjatev za davek od dobička pravnih oseb (vključno s prihodkom od obresti), vloženih zoper družbo rezidentko v tej državi članici?

               7.

               Ali člen 43 ES v primeru, da se dejansko šteje, da družba rezidentka v državi članici (matična družba) ni oproščena davka na viru na podlagi Direktive 2003/49/ES v zvezi z obrestmi, prejetimi od družbe rezidentke v drugi državi članici (hčerinsko družba), in se matično družba iz druge države članice pri teh obrestih v tej državi članici šteje za omejeno davčno zavezanko, v povezavi s členom 48 ES (in podredno členom 56 ES), če se obravnava posamično ali v celoti, nasprotuje zakonodaji, na podlagi katere:

                           7.1

                           druga država članica zahteva, da plačnik obresti odtegne davek na viru od obresti in ga obveže, da oblastem odgovarja za davek, ki ni bil odtegnjen na viru, če ni nobene take obveznosti odtegniti davek na viru, kadar je prejemnik obresti rezident v drugi državi članici;

                           7.2

                           matični družbi v drugi državi članici ne bi bilo treba plačati predplačil davka od dobička pravnih oseb v prvih dveh obračunskih letih, ampak bi ta davek začela plačevati mnogo pozneje, kot je datum zapadlosti za plačilo davka na viru?

         Sodišče EU naj vključi odgovor na vprašanje 6 v svoj odgovor na to vprašanje.

      (1)  Direktiva Sveta 2003/49/ES z dne 3. junija 2003 o skupnem sistemu obdavčevanja plačil obresti ter licenčnin med povezanimi družbami iz različnih držav članic (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 380).