title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 15. oktobra 2015.#György Balázs proti Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Kakovost dizelskega goriva – Dodatne zahteve glede kakovosti iz nacionalnega tehničnega standarda glede na pravo Unije.#Zadeva C-251/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 15. oktobra 2015 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Približevanje zakonodaj — Kakovost dizelskega goriva — Dodatne zahteve glede kakovosti iz nacionalnega tehničnega standarda glede na pravo Unije“
      V zadevi C‑251/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče v Kecskemétu, Madžarska) z odločbo z dne 23. aprila 2014, ki je prispela na Sodišče 26. maja 2014, v postopku

         György Balázs

      proti

         Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, podpredsednik Sodišča v funkciji predsednika prvega senata, F. Biltgen, E. Levits, sodnika, M. Berger, sodnica, in S. Rodin, (poročevalec), sodnik,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: L. Carrasco Marco, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 23. aprila 2015,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za G. Balázsa M. Miszkuly, ügyvéd,

               —

               za Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága B. Gyenge, jogtanácsos,

               —

               za madžarsko vlado M. Fehér in G. Koós, agenta,

               —

               za grško vlado I. Bakopoulos in V. Stroumpouli, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo A. Tokár in K. Mifsud-Bonnici, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 21. maja 2015
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4(1) in 5 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 98/70/ES z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive 93/12/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 23, str. 182), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003 o prilagoditvi določb glede odborov, ki pomagajo Komisiji pri uresničevanju njenih izvedbenih pooblastil, predvidenih aktih, za katere se uporablja postopek iz člena 251 Pogodbe ES, Sklepu Sveta 1999/468/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 447, v nadaljevanju: Direktiva 98/70), ter člena 1, točki 6 in 11, Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/96/ES z dne 20. novembra 2006 o prilagoditvi nekaterih direktiv na področju prostega pretoka blaga zaradi pristopa Bolgarije in Romunije (UL L 363, str. 81, v nadaljevanju: Direktiva 98/34).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med G. Balászem in Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (generalni direktorat za davke v regiji Del-alföld, ki spada pod nacionalno davčno službo, v nadaljevanju: regionalni direktorat za davke) glede zakonitosti upravne odločbe, s katero mu je bila med drugim naložena davčna globa, ker ni plačal trošarine na svoje zaloge dizelskega goriva.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 98/70

               3

               Člen 1 Direktive 98/70, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
               „Ta direktiva z vidika [z namenom varstva] zdravja in okolja določa tehnične specifikacije za gorivo, ki ga uporabljajo vozila, opremljena z motorji na prisilni vžig in motorji na kompresijski vžig.“

               4

               Člen 4 te direktive, naslovljen „Dizelsko gorivo“, v odstavku 1(e) določa:
               „Najpozneje do 1. januarja 2009 države članice zagotovijo, […], da se dizelsko gorivo lahko daje v promet na njihovem ozemlju samo, če izpolnjuje okoljsko specifikacijo, navedeno v Prilogi IV, razen za vsebnost žvepla, ki je največ 10 mg/kg.“

               5

               Člen 5 te direktive, naslovljen „Prosti promet“, določa:
               „Nobena država članica ne sme prepovedati, omejiti ali ovirati dajanja v promet goriva, ki ustreza zahtevam te direktive.“

               6

               Člen 6 iste direktive, naslovljen „Trženje goriva s strožjimi okoljskimi specifikacijami“, določa:
               „1.   Z odstopanjem od členov 3, 4 in 5 ter v skladu s členom 95(10) Pogodbe katera koli država članica lahko sprejme ukrepe, s katerimi zahteva, da se na posebnih področjih na njenem ozemlju goriva lahko dajejo v promet samo, če izpolnjujejo strožje okoljske specifikacije od predpisanih v tej direktivi, za vsa vozila ali za del voznega parka, z namenom varstva zdravja ljudi v določenih strnjenih naseljih ali v okolju, v določenem ekološko ali okoljsko občutljivem področju v državi članici, če onesnaževanje atmosferske ali podzemne vode predstavlja, ali se smiselno lahko pričakuje, da bo predstavljalo, resen in ponavljajoč problem za zdravje ljudi ali okolje.
               2.   Država članica, ki želi uporabiti odstopanje, predvideno v odstavku 1, pri Komisiji vnaprej predloži zahtevo, vključno z utemeljitvijo. Utemeljitev vsebuje dokaze, da odstopanje spoštuje načelo sorazmernosti ter da ne bo oviralo prostega pretoka oseb in blaga.
               […]“

               7

               Priloga IV Direktive 98/70 določa okoljske specifikacije za gorivo na trgu, namenjeno vozilom, opremljenim z motorjem na kompresijski vžig. V tej prilogi so določene omejitve za te parametre, in sicer cetansko število, gostota pri 15 °C, destilacija, policiklični aromatski ogljikovodiki in vsebnost žvepla.

         Direktiva 2009/30/ES

               8

               V uvodni izjavi 31 Direktive 2009/30/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spremembah Direktive 98/70/ES glede specifikacij motornega bencina, dizelskega goriva in plinskega olja ter o uvedbi mehanizma za spremljanje in zmanjševanje emisij toplogrednih plinov ter o spremembi Direktive Sveta 1999/32/ES glede specifikacij goriva, ki ga uporabljajo plovila za plovbo po celinskih plovnih poteh, in o razveljavitvi Direktive 93/12/EGS (UL L 140, str. 88) je navedeno:
               „Treba bi bilo prilagoditi Prilogo IV k Direktivi 98/70/ES, da bi bilo omogočeno dajanje na trg dizelskih goriv z višjo vsebnostjo biogoriva („B7“), kot je bilo predvideno v standardu EN 590:2004 („B5“). Ta standard bi bilo treba ustrezno posodobiti, pa tudi določiti meje za tehnične parametre, ki niso v tej prilogi, kot so oksidacijska stabilnost, plamenišče, ostanki ogljika, vsebnost pepela, vsebnost vode, skupna nečistoča, korozija bakra, mazavost, kinematska viskoznost, motnišče, filtrirnost pri nizkih temperaturah, vsebnost fosforja, kislinsko število, peroksidi, sprememba kislinskega števila, zamašitev šob za vbrizgavanje in dodatki za stabilnost.“

         Direktiva 98/34

               9

               Člen 1 Direktive 98/34 določa:
               „V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo:
               […]

                        3.

                        ‚tehnična specifikacija‘ je v dokumentu vsebovana specifikacija, ki določa zahtevane lastnosti proizvoda, kakor so stopnja kakovosti, zmogljivost, varnost ali mere, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se prodaja, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi postopki, embalažo, označevanjem ali etiketiranjem in postopki za ugotavljanje skladnosti.

                  […]

                        6.

                        ‚standard‘ je tehnična specifikacija za večkratno ali trajno uporabo, ki jo je odobril priznan standardizacijski organ, katere izpolnjevanje ni obvezno in sodi v eno od naslednjih kategorij:

                                 —

                                 […]

                                 —

                                 evropski standard: standard, ki ga sprejme evropski standardizacijski organ in je na voljo javnosti,

                                 —

                                 nacionalni standard: standard, ki ga sprejme nacionalni standardizacijski organ in je na voljo javnosti;

                           […]

                        11.

                        ‚tehnični predpis‘ tehnične specifikacije in druge zahteve ali predpisi o storitvah, skupaj z ustreznimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je formalno in dejansko obvezno pri trženju, zagotavljanju storitve, ustanovitvi dobavitelja storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki […] prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve.
                        Dejanski tehnični predpisi so zlasti:

                                 —

                                 zakoni in drugi predpisi države članice, ki urejajo tehnične specifikacije […], skladnost s katerimi ustvarja domnevo o skladnosti z obveznostmi, ki jih nalagajo zgoraj navedeni zakoni in drugi predpisi,

                  […]“

               10

               Člen 8(1), prvi pododstavek, te direktive določa:
               „Države članice v skladu s členom 10 takoj sporočijo Komisiji vsak osnutek tehničnega predpisa, razen kadar gre le za prenos celotnega besedila mednarodnega ali evropskega standarda, ko zadostujejo podatki v zvezi z ustreznim standardom. Komisiji navedejo tudi razloge, na podlagi katerih je uzakonitev takega tehničnega predpisa potrebna, če ti niso že jasno razvidni v osnutku.“

         Evropski standardi

               11

               Kot je razvidno iz Priloge I k Uredbi (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o evropski standardizaciji, spremembi direktiv Sveta 89/686/EGS in 93/15/EGS ter direktiv 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/ES, 98/34/ES, 2004/22/ES, 2007/23/ES, 2009/23/ES in 2009/105/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Sklepa Sveta 87/95/EGS in Sklepa št. 1673/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 316, str. 12), Evropska unija priznava Evropski odbor za standardizacijo kot evropsko organizacijo za standardizacijo.

               12

               Evropski odbor za standardizacijo je standard za evropsko dizelsko gorivo prvič sprejel leta 1993, in sicer je bil to standard EN 590:1993, ki je določal med drugim plamenišče, ki označuje najnižjo temperaturo, pri kateri izhlapi toliko goriva, da se z zrakom lahko ustvari plinska zmes, ki se v stiku z odprtim plamenom vname, pri čemer je ta temperatura za ta goriva vsaj 55 °C. Ta vrednost je bila povzeta v nadomestnih standardih EN 590:1999, EN 590:2009 in EN 590:2013.

         Madžarsko pravo

      Ministrski odlok 20/2008 in madžarski standard MSZ EN 590:2009

               13

               V času dejanskega stanja v glavni stvari so bile zahteve glede kakovosti plinskih olj določene z ministrskim odlokom 20/2008 ministra za promet, komunikacije in energijo z dne 22. avgusta 2008 o zahtevah v zvezi s kakovostjo goriv. Namen tega odloka je bil zlasti prenos Direktive 98/70, v njem pa ni bila določena nobena zahteva glede plamenišča dizelskega goriva.

               14

               Madžarski standard MSZ EN 590:2009, s katerim naj bi se prenesel evropski standard EN 590:2009, pa je vseboval tako zahtevo glede plamenišča dizelskega goriva.

         Zakon XXVIII iz leta 1995 o nacionalni standardizaciji

               15

               Člen 3(c) in (h) zakona XXVIII iz leta 1995 o nacionalni standardizaciji določa:
               „Pri nacionalni standardizaciji se uporabijo ta temeljna načela:
               […]

                        (c)

                        prostovoljnost udeležbe pri nacionalni standardizaciji na eni strani in uporaba nacionalnih predpisov na drugi,

                  […]

                        (h)

                        prilagoditev mednarodni in evropski standardizaciji.“

               16

               Člen 6(1) navedenega zakona določa:
               „Uporaba nacionalnega standarda je prostovoljna.“

               17

               Člen 8(1)(b) istega zakona določa:
               „Naloge madžarskega urada za standardizacijo vključujejo:
               […]

                        (b)

                        objavo evropskih standardov kot nacionalnih standardov v skladu s tem povezano obveznostjo uskladitve in roki, določenimi organom članicam evropskih standardizacijskih organizacij.“

         Zakon o trošarinah

               18

               Člen 110(13) zakona CXXVII iz leta 2003 o posebni ureditvi trošarin in dajanja trošarinskih izdelkov na trg (v nadaljevanju: zakon o trošarinah) določa:
               „[…] Iz rezervoarjev drugih bencinskih postaj[, ki ne oskrbujejo letalskih plovil], se lahko – izključno z uporabo naprav za točenje goriva – prodajajo le […] plinska olja iz tarifne številke 2710 19 41 in goriva za ogrevanje iz tarifnih številk 2710 19 41 in 2710 19 45 […] ter biodizel in etanol E85, ki sta skladna z veljavnimi madžarskimi standardi […]“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               19

               Na podlagi zakonodaje o trošarinah je bil 5. oktobra 2009 opravljen davčni nadzor nad zalogami dizelskega goriva G. Balásza.

               20

               Pri analizi odvzetega vzorca je bilo ugotovljeno, da plamenišče tega dizelskega goriva ni v skladu z določbami madžarskega standarda MSZ EN 590:2009. Izmerjena vrednost je namreč znašala 44 °C namesto višje vrednosti v višini 55 °C, dovoljene na podlagi tega standarda.

               21

               V Kiskőrösu (Madžarska) je lokalni urad za carinski in davčni nadzor županije Bács-Kiskun, ki je del nacionalne davčne uprave, z odločbo z dne 21. marca 2013 ugotovil, da je G. Balázs kršil zakon o trošarinah, in mu naložil plačilo davčne globe v višini 4.418.080 HUF (približno 14.138 EUR), trošarine v višini 883.616 HUF (približno 2828 EUR) in honorarjev izvedencev v višini 58.900 HUF (približno 189 EUR). Regionalni direktorat za davke je 13. junija 2013 to odločbo potrdil.

               22

               G. Balász to odločbo izpodbija pri Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, pri čemer se zlasti sklicuje na Direktivo 98/34 in zakon XXVIII iz leta 1995 o nacionalni standardizaciji, v skladu s katerima naj bi bila uporaba nacionalnega standarda, kot je madžarski standard MSZ EN 590:2009, prostovoljna.

               23

               Predložitveno sodišče poleg tega navaja, da ta standard ob izvedbi davčnega nadzora v postopku v glavni stvari ni bil na voljo v madžarščini.

               24

               V teh okoliščinah je Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je treba člena 4(1) in 5 Direktive 98/70 razlagati tako, da se dobavitelju goriva poleg zahtev glede kakovosti, ki so določene v nacionalnem predpisu, sprejetem na podlagi navedene direktive, z drugim nacionalnim predpisom ne morejo naložiti dodatne zahteve glede kakovosti, ki so vključene v nacionalni standard, niso pa zajete v teh, ki so določene v Direktivi?

                        2.

                        Ali je treba člen 1, točki 6 in 11, Direktive 98/34 razlagati tako, da je v primeru, če je v veljavi tehnični predpis (v obravnavani zadevi ministrski odlok, sprejet na podlagi zakonskega pooblastila), uporaba nacionalnega standarda, sprejetega na istem področju, lahko le prostovoljna, tako da se z zakonom ne more določiti, da je njegova uporaba obvezna?

                        3.

                        Ali standard, ki takrat, ko bi se po mnenju upravnega organa moral uporabiti, ni dostopen v nacionalnem jeziku, izpolnjuje merilo iz člena 1, točka 6, Direktive 98/34, v skladu s katerim mora biti nacionalni standard na voljo javnosti?“

         Dopustnost predloga za predhodno odločanje

               25

               Regionalni direktorat za davke je na obravnavi izpodbijal dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe, ker naj vprašanja za predhodno odločanje ne bi bila povezana z dejanskim stanjem v glavni stvari. Meni, da se odločba, izpodbijana pri predložitvenem sodišču, nanaša le na trošarino, ki ni bila plačana, in se z njo ne kaznuje posebej kršitve zahtev glede kakovosti dizelskega goriva.

               26

               V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko predlog nacionalnega sodišča zavrže samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (glej zlasti sodbe Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, točka 63; Zanotti, C‑56/09, EU:C:2010:288, točka 15, in Melki in Abdeli, C‑188/10 in C‑189/10, EU:C:2010:363, točka 27).

               27

               V obravnavanem primeru pa so kljub predpostavki, da namen odločbe, ki se izpodbija pred predložitvenim sodiščem, ni kaznovanje kršitve zahteve po kakovosti dizelskega goriva, sklepi preučitve glede plamenišča – kot je zatrdil regionalni direktorat za davke – vsekakor omogočili, da se je ugotovilo, da je G. Balász prodajal gorivo, za katero velja višji davek, kot je ta, ki velja za dizelsko gorivo.

               28

               V teh okoliščinah ni mogoče trditi, da razlaga prava Unije, za katero zaproša predložitveno sodišče, očitno ni v povezavi s sporom v glavni stvari.

               29

               Iz tega izhaja, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               30

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člena 4(1) in 5 Direktive 98/70 razlagati tako, da nasprotujeta temu, da država članica v nacionalnem pravu za trženje dizelskega goriva glede kakovosti poleg zahtev iz te direktive, kakršne so te, ki se nanašajo na plamenišče v zadevi v glavni stvari, določi dodatne zahteve.

               31

               Za odgovor na to vprašanje je treba na eni strani najprej poudariti, da v skladu s členom 5 Direktive 98/70 nobena država članica ne sme prepovedati, omejiti ali ovirati dajanja v promet goriva, ki ustreza zahtevam te direktive.

               32

               Na drugi strani je iz pravne podlage, na kateri so temeljile Direktiva 98/70 in njene poznejše spremembe, in sicer iz člena 100 A Pogodbe ES in člena 95 ES (postal člen 114 PDEU), ki se nanašata na usklajevanje zakonodaj držav članic z namenom vzpostavitve in delovanja notranjega trga, in iz uvodne izjave 1 te direktive razvidno, da je njen namen približevanje določb držav članic zaradi odprave morebitnih razlik na področju specifikacij, ki veljajo za goriva.

               33

               Iz besedila člena 5 Direktive 98/70 in iz njenega cilja je razvidno, da se ta nanaša – kar zadeva zlasti specifikacije iz člena 4(1) te direktive v povezavi z njenima prilogama II in IV – na naložitev izčrpnih zahtev, od katerih lahko države članice odstopajo samo pod strogo določenimi pogoji iz člena 6 iste direktive.

               34

               Vendar kakor je poudarila generalna pravobranilka v točkah od 39 do 47 sklepnih predlogov, ugotovitev iz prejšnje točke velja samo v mejah stvarnega področja uporabe Direktive 98/70, to pomeni, kolikor gre za tehnične specifikacije, ki se nanašajo na goriva, uskladitev katerih je namen te direktive.

               35

               Iz besedila člena 1 navedene direktive, ki določa njeno področje uporabe, je namreč razvidno, da ta direktiva določa tehnične specifikacije za gorivo za namene varstva zdravja in okolja.

               36

               V skladu s tem namenom Direktive 98/70 so specifikacije, določene v prilogah od I do IV te direktive, imenovane okoljske specifikacije.

               37

               Poleg tega se odstopanja iz člena 6 te direktive nanašajo samo na sprejetje okoljskih specifikacij, ki so strožje od teh, ki so določene s to direktivo, in sicer, kot je razvidno iz odstavka 1 tega člena, na tiste, ki varujejo „zdravj[e] ljudi v določenih strnjenih naseljih ali v okolju, v določenem ekološko ali okoljsko občutljivem področju“.

               38

               Iz tega sledi, da cilj Direktive 98/70 ni uskladitev vseh zahtev glede kakovosti ali tehničnih specifikacij, ki bi lahko veljale za navedena goriva, in posledično prepoved državam članicam, da določijo omejitve ali odstopanja glede tega, ampak se nanaša le na okoljske tehnične specifikacije glede goriv v smislu te direktive, torej tiste, ki temeljijo na preudarkih glede zdravja in okolja.

               39

               Kar zadeva specifikacijo glede plamenišča dizelskega goriva v zadevi v glavni stvari, pa je treba ugotoviti, da je tako iz tehnične opredelitve tega parametra, kakor je povzeta v točki 12 te sodbe, kot iz trditev strank iz postopka v glavni stvari na obravnavi razvidno, da ta specifikacija služi predvsem zagotavljanju varnosti dizelskega goriva kot proizvoda, pomembna pa je tudi za delovanje in zaščito motorjev vozil. Tako je namen določitve plamenišča poleg tega varovanje potrošnikov pred škodo, ki bi jo lahko utrpeli zaradi svojih vozil.

               40

               Zato se Direktiva 98/70, zlasti njen člen 5, ne uporablja za specifikacijo, kakršna je ta glede plamenišča v zadevi v glavni stvari, in zato ne nasprotuje temu, da države članice tako zahtevo določijo za dajanje na trg dizelskega goriva, saj ta ne pomeni tehnične specifikacije, ki se nanaša na zdravje ali okolje v smislu te direktive.

               41

               Poleg tega je treba poudariti, da se v uvodni izjavi 31 Direktive 2009/30 izrecno poziva k prilagoditvi standarda EN 590:2004 in k „določit[vi] mej[a] za tehnične parametre, ki niso v [prilogi IV k Direktivi 98/70]“, kamor spada plamenišče, kar potrjuje dejstvo, da ta direktiva ni ovira za tovrstne dodatne parametre.

               42

               Ker torej specifikacija v zadevi v glavni stvari ne spada na področje, usklajeno z Direktivo 98/70, je treba najprej spomniti, da je iz sodne prakse Sodišča razvidno, da lahko država članica dajanje proizvoda, ki ni zajet s tehničnimi specifikacijami, usklajenimi ali priznanimi na ravni Unije, na trg na svojem ozemlju ureja le s takimi zahtevami, ki so v skladu z obveznostmi, ki jih določa PDEU, zlasti z načelom prostega pretoka blaga iz členov 34 PDEU in 36 PDEU (glej v tem smislu sodbi Komisija/Portugalska, C‑432/03, EU:C:2005:669, točka 35, in Lidl Magyarország, C‑132/08, EU:C:2009:281, točka 45).

               43

               Na drugem mestu je treba opozoriti, da je v skladu s členom 8 Direktive 98/34 naloga držav članic, da zaradi omogočanja preventivnega nadzora glede določb o prostem pretoku blaga, in zlasti kar zadeva utemeljitev ovir, ki bi lahko pri tem nastale, Komisiji, preden začnejo te določbe veljati, sporoči osnutke določb, na podlagi katerih bi te tehnične specifikacije postale zavezujoče (glej v tem smislu sodbi Sandström, C‑433/05, EU:C:2010:184, točka 42, in Belgische Petroleum Unie in drugi, C‑26/11, EU:C:2013:44, točki 49 in 50).

               44

               Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člena 4(1) in 5 Direktive 98/70 razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica v nacionalnem pravu za trženje dizelskega goriva poleg zahtev iz te direktive določi dodatne zahteve glede kakovosti, kakršne so te, ki se nanašajo na plamenišče v zadevi v glavni stvari, ker ne gre za tehnično specifikacijo dizelskega goriva, ki se za namene te direktive nanaša na varstvo zdravja in okolja.

         Drugo vprašanje

               45

               Najprej je treba poudariti, da je iz predložitvene odločbe razvidno, da je madžarski standard MSZ EN 590:2009, ki določa specifikacijo glede plamenišča dizelskega goriva iz postopka v glavni stvari in s katerim je prenesen evropski standard EN 590:2009, v madžarskem pravu postal obvezen na podlagi člena 110(13) zakona o trošarinah.

               46

               V tem okviru predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1, točki 6 in 11, Direktive 98/34 razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica nacionalni standard, kot je madžarski standard MSZ EN 590:2009 iz postopka v glavni stvari, določi za obvezen.

               47

               Glede tega je treba najprej ugotoviti, da nič ne kaže na to, da bi iz člena 1, točka 6, Direktive 98/34, ki vsebuje le opredelitev tega, kaj zlasti je evropski ali nacionalni standard v smislu te direktive, in iz točke 11 tega člena, ki opredeljuje pojem „tehnični predpis“, izhajalo, da zakonodajalec države članice takega standarda ne more v celoti ali deloma določiti za obveznega.

               48

               Drugič, poudariti je treba, da je iz besedila člena 8(1), prvi pododstavek, Direktive 98/34 razvidno, da lahko država članica evropski ali mednarodni standard določi za obvezen, tako da ga uzakoni v tehničnem predpisu, ki je po definiciji zavezujoč. Kakor je poudarila generalna pravobranilka v točki 65 sklepnih predlogov, ni nobenega razloga, da bi bilo drugače glede nacionalnega standarda, zlasti kadar ta kot v postopku v glavni stvari ustreza evropskemu standardu.

               49

               V teh okoliščinah je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1, točki 6 in 11, Direktive 98/34 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica nacionalni standard, kot je madžarski standard MSZ EN 590:2009 iz postopka v glavni stvari, določi za obvezen.

         Tretje vprašanje

               50

               Najprej je treba opozoriti, da je iz informacij, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, razvidno, da v času dejstev v glavni stvari nacionalni standard MSZ EN 590:2009 ni bil dostopen v madžarščini, ampak samo v angleščini.

               51

               V tem okviru in glede na merilo iz člena 1, točka 6, Direktive 98/34, v skladu s katerim mora biti nacionalni standard na voljo javnosti, predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba to določbo razlagati tako, da se z njo zahteva, da je nacionalni standard v smislu te določbe dostopen v uradnem jeziku zadevne države članice.

               52

               Kakor je že bilo poudarjeno v točki 47 te sodbe, člen 1, točka 6, Direktive 98/34 v zvezi s tem vsebuje samo opredelitev tega, kaj za namene te direktive pomeni standard, pri čemer poleg tega namen te direktive ni predpisati zahteve glede standardov, ampak vzpostaviti postopek obveščanja na področju standardov in tehničnih predpisov in torej preventivni nadzor, katerega namen je varovati prosti pretok blaga (glej v tem smislu sodbo Belgische Petroleum Unie in drugi, C‑26/11, EU:C:2013:44, točka 49).

               53

               Torej ker ta direktiva glede tega ne vsebuje nobenih napotkov, ni mogoče njenemu členu 1, točka 6, pripisati zahteve, da je treba standard v smislu te določbe, ki je dostopen v angleščini, objaviti tudi v jeziku zadevne države članice.

               54

               Glede na navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1, točka 6, Direktive 98/34 razlagati tako, da se z njim ne zahteva, da je standard v smislu te določbe dostopen v uradnem jeziku zadevne države članice.

         Stroški

               55

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                           1.

                           Člena 4(1) in 5 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 98/70/ES z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive 93/12/EGS, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica v nacionalnem pravu za trženje dizelskega goriva poleg zahtev iz te direktive določi dodatne zahteve glede kakovosti, kakršne so te, ki se nanašajo na plamenišče v zadevi v glavni stvari, ker ne gre za tehnično specifikacijo dizelskega goriva, ki se za namene te direktive nanaša na varstvo zdravja in okolja.

                           2.

                           Člen 1, točki 6 in 11, Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/96/ES z dne 20. novembra 2006, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica nacionalni standard, kot je madžarski standard MSZ EN 590:2009 iz postopka v glavni stvari, določi za obvezen.

                           3.

                           Člen 1, točka 6, Direktive 98/34, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/96, je treba razlagati tako, da se z njim ne zahteva, da je standard v smislu te določbe dostopen v uradnem jeziku zadevne države članice.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: madžarščina.


title: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 26. februarja 2008. # Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2005/51/ES - Javna naročila - Postopki za oddajo javnih naročil. # Zadeva C-273/07.

text:
      Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 26. februarja 2008 – Komisija proti Luksemburgu
      (Zadeva C-273/07)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2005/51/ES – Javna naročila – Postopki za oddajo javnih naročil“
      1.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati –
            Stanje po preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)
      2.                     Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve –
            Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 10.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje, v predpisanem roku, predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije
                  2005/51/ES z dne 7. septembra 2005 o spremembi Priloge XX k Direktivi 2004/17/ES in Priloge VIII k Direktivi 2004/18/ES Evropskega
                  parlamenta in Sveta o javnih naročilih (UL L 257, str. 127).

            Izrek

                  1)

                  	Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da ni sprejelo zakonov in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo Komisije 2005/51/ES
                     z dne 7. septembra 2005 o spremembi Priloge XX k Direktivi 2004/17/ES in Priloge VIII k Direktivi 2004/18/ES Evropskega parlamenta
                     in Sveta o javnih naročilih, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.

                  2)

                  	Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 26. aprila 1988. # Hauptzollamt Hamburg-Jonas proti Firma P. Krücken. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Vnaprejšnja določitev. # Zadeva 316/86.


Sodba Sodišča z dne 4. oktobra 1979. # P. Dumortier frères SA in drugi proti Svetu Evropskih skupnosti. # Združene zadeve 64 in 113/76, 167 in 239/78, 27, 28 in 45/79.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 11. septembra 2008. # Juana Maria Coto Moreno proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Javni uslužbenci - Uradniki - Splošni javni natečaj. # Zadeva F-127/07.

text:
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (tretji senat)
      z dne 11. septembra 2008
      Zadeva F-127/07
      Juana Maria Coto Moreno
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javni uslužbenci – Uradniki – Splošni natečaj – Nevpis na rezervni seznam – Ocenjevanje pisnih in ustnih preizkusov“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero J. M. Coto Moreno v bistvu predlaga, naj se razglasi ničnost
         odločbe natečajne komisije natečaja EPSO/AD/28/05 z dne 12. februarja 2007, s katero je ta zavrnila vpis njenega imena na
         rezervni seznam, naj se razsodi, da morajo pristojni organi vpisati njeno ime na navedeni rezervni seznam, in naj se Komisiji
         naloži plačilo odškodnine za poklicno, finančno in nepremoženjsko škodo, ki jo je domnevno utrpela.

      Odločitev: Tožba tožeče stranke se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Natečaj – Ocena sposobnosti kandidatov
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 5)
      2.      Uradniki – Natečaj – Natečajna komisija – Spoštovanje tajnosti dela
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 6)
      1.      Presoje, ki jih opravi natečajna komisija pri ocenjevanju znanj in sposobnosti kandidatov, so izvzete iz nadzora sodišča Skupnosti.
         Navedeno ne velja za skladnost številčne in opisne ocene natečajne komisije. Navedena skladnost, ki dejansko zagotavlja enako
         obravnavanje kandidatov, je eno od pravil za delo natečajne komisije, katerih spoštovanje mora sodišče preverjati. Poleg tega
         lahko sodišče Skupnosti preveri skladnost številčne in opisne ocene, pri čemer je ta nadzor skladnosti neodvisen od ocenjevanja
         uspešnosti kandidatov, ki ga je opravila natečajna komisija in ga sodišče Skupnosti ne opravlja, če je ta nadzor skladnosti
         omejen na preverjanje, ali gre za očitno neskladnost. Zato mora sodišče Skupnosti preveriti, ali je glede na opisno oceno
         na ocenjevalnem listu preizkusa natečajna komisija z ocenitvijo tega preizkusa storila očitno napako pri presoji.

      Dejstvo, da je kandidat dobil najnižjo oceno, ki mu je omogočila udeležbo pri ustnem preizkusu, medtem ko so bili njegovi
         pisni odgovori skupaj ocenjeni bolje kot zadostno, ne kaže na očitno neskladnost med to oceno in opisno oceno. Zato na podlagi
         primerjave med oceno preizkusa zainteresirane stranke in opisno oceno, ki jo je podala natečajna komisija o tem preizkusu,
         ni mogoče sklepati, da gre v obravnavani zadevi za očitno napako pri presoji.

      (Glej točke 33, 34 in 38.)
      2.      Obveznost obrazložitve odločbe natečajne komisije mora biti po eni strani v skladu s tajnostjo, ki velja za njeno delo. Spoštovanje
         te tajnosti preprečuje razkritje stališč, ki so jih izrazili posamezni člani natečajnih komisij, in razkritje vseh elementov,
         ki se nanašajo na posamezno in primerjalno oceno kandidatov. Po drugi strani obveznost obrazložitve ne sme nevzdržno otežiti
         dela natečajnih komisij in kadrovske službe. Zato je posredovanje ocen različnih preizkusov na natečaju z veliko udeležbo
         zadostna obrazložitev odločb natečajne komisije v zvezi z vsakim kandidatom.

      (Glej točke od 55 do 57.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 28. februar 1980, Bonu proti Svetu, 89/79, Recueil, str. 553, točka 6; 4. julij 1996, Parlament proti Innamoratiju,
         C‑254/95 P, Recueil, str. I‑3423, točki 24 in 31; 28. februar 2008, Neirinck proti Komisiji, C‑17/07 P, povzetek v ZOdl.,
         str. I‑36*, točka 58.

SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat)
      z dne 11. septembra 2008(*)

      „Javni uslužbenci – Uradniki – Splošni natečaj – Nevpis na čakalni seznam – Ocena pisnih in ustnih preizkusov“
      V zadevi F‑127/07,
      katere predmet je tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE,
      Juana Maria Coto Moreno, uradnica Komisije Evropskih skupnosti, stanujoča v Gaboronu (Bocvana), ki jo zastopata K. Lemmens in C. Doutrelepont, odvetnika,

      tožeča stranka,
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata B. Eggers in M. Velardo, zastopnici,

      tožena stranka,
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (tretji senat),
      v sestavi P. Mahoney, predsednik, H. Kanninen in S. Gervasoni (poročevalec), sodnika,
      sodni tajnik: R. Schiano, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. junija 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        S tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence po telefaksu vložena 30. oktobra 2007 (izvirnik je bil vložen
         6. novembra istega leta), J. M. Coto Moreno v bistvenem zahteva, naj Sodišče za uslužbence razglasi ničnost odločbe z dne
         12. februarja 2007, s katero je natečajna komisija natečaja EPSO/AD/28/05 zavrnila vpis tožeče stranke na čakalni seznam,
         naj jo pristojni organ vpiše na navedeni čakalni seznam in Komisiji Evropskih skupnosti naloži plačilo odškodnine za poklicno,
         finančno in nepremoženjsko škodo, ki jo je domnevno utrpela.

       Dejansko stanje
      2        Tožeča stranka je bila 16. septembra 2004 imenovana na mesto uradnika z nazivom B*3 in zaposlena v delegaciji Komisije v Bocvani.

      3        Tožeča stranka se je po tem prijavila na natečaj EPSO/AD/28/05 za uvrstitev na čakalni seznam za sto uspešnih kandidatov za
         zaposlitev administratorjev z nazivom AD 5 na področju „Upravljanje s finančnimi sredstvi“.

      4        Iz razpisa natečaja EPSO/AD/28/05, objavljenega v Uradnem listu Evropske unije z dne 20. julija 2005 (UL C 178 A, str. 3, v nadaljevanju: razpis natečaja), izhaja, da je bil ta natečaj sestavljen iz treh
         delov.

      5        Prvič, natečaj se je začel s tremi predizbirnimi preizkusi v jeziku, ki ga je kandidat izbral za drugi jezik, sestavljeni
         pa so bili iz vprašanj z več možnimi odgovori. Kandidati, ki so pri vseh navedenih preizkusih zbrali najmanjše zahtevano število
         točk in so bili uvrščeni med tristo najboljših kandidatov, so se lahko udeležili pisnega preizkusa.

      6        Drugič, pisni preizkus v jeziku, ki ga je kandidat izbral za prvi jezik, je zajemal izbirni predmet v zvezi s področjem natečaja,
         pri katerem so se ocenili kandidatovo znanje, njegova sposobnost razumevanja, analize in sinteze ter sposobnost sestave besedil.
         Preizkus je bil ocenjen s točkami od 0 do 50, zbrati pa je bilo treba najmanj 25 točk. Kandidati, ki so zbrali najmanjše zahtevano
         število točk pri pisnem preizkusu in so bili uvrščeni med 150 najboljših kandidatov, so bili povabljeni na ustni preizkus.

      7        Tretjič, ustni preizkus, prav tako v prvem izbranem jeziku kandidata, je komisiji moral omogočati oceno sposobnost kandidata
         za opravljanje nalog na delovnih mestih, za katera je bil natečaj razpisan. Nanašal se je na posebna znanja, povezana s področjem
         natečaja, in na poznavanje Evropske unije, njenih institucij in politik. Ocenili so tudi poznavanje drugega izbranega jezika
         in zmožnost prilagoditve na delo na delovnem mestu evropskega javnega uslužbenca v večkulturnem okolju. Preizkus je bil ocenjen
         s točkami od 0 do 50, zbrati pa je bilo treba najmanj 25 točk.

      8        Predizbirni in pisni preizkus sta potekala 31. marca 2006. Tožeča stranka ju je uspešno opravila in bila 10. januarja 2007
         povabljena na ustni preizkus v Bruselj.

      9        Evropski urad za izbor osebja Evropskih skupnosti (EPSO) je tožečo stranko z dopisom z dne 12. februarja 2007 obvestil o odločitvi
         komisije, da je ne bo vpisala na čakalni seznam, ker njen rezultat ni bil med 100 najboljšimi (v nadaljevanju: izpodbijana
         odločba). Zadnji uspešni kandidat je zbral 56,1 točke, tožeča stranka pa je zbrala le 54 točk, od tega 25/50 na pisnem preizkusu
         in 29/50 na ustnem preizkusu.

      10      Tožeča stranka je v elektronskem dopisu, ki ga je 22. februarja 2007 poslala EPSU, izrazila začudenje nad oceno na ustnem
         preizkusu, podala stališča o tem preizkusu in nazadnje zahtevala, naj komisija ponovno oceni njena pisni in ustni preizkus.

      11      Predsednik komisije je tožeči stranki z dopisom z dne 22. marca 2007 odgovoril, da je komisija po ponovni oceni pisnega in
         ustnega preizkusa potrdila njen rezultat, in ji poslal pisni preizkus in ocenjevalni list komisije tega preizkusa.

      12      Iz ocenjevalnega lista preizkusa tožeče stranke je razvidno, da je komisija njen odgovor na prvo vprašanje z vidika znanja
         ocenila kot „zadosten, vendar premalo natančen“, in kot „dober“ z vidika sposobnosti analize, sinteze in sestave. Komisija
         je glede odgovora na tretje vprašanje, ki ga je izbrala tožeča stranka kot predmet preizkusa med drugim, tretjim in četrtim
         vprašanjem, ugotovila, da so „manjkali določeni pojmi“, in odgovor opredelila kot „zadosten“ glede znanja in „dober“ glede
         sposobnosti analize, sinteze in sestave.

      13      Tožeča stranka je 29. marca 2007 EPSU poslala nov dopis, v katerem je zatrjevala, da ni dobila zadostnega odgovora na svoje
         pripombe glede ustnega preizkusa, pripombe komisije pa je štela za zelo skromne. Zahtevala je tudi, naj imata izraza „zadosten“
         in „dober“ po številu točk v pripombah enako težo. Nazadnje je izpodbijala presojo odgovora, ki ga je podala na tretje vprašanje
         na pisnem preizkusu.

      14      Predsednik komisije je tožeči stranki ponovno odgovoril z dopisom z dne 2. maja 2007. V njem je še posebej podrobno utemeljil
         komisijino oceno preizkusa tožeče stranke. Navedel je, da štiri merila za oceno tega preizkusa niso imela enake teže in da
         je bilo poznavanje področja preizkusa ocenjeno kot pomembnejše od sposobnosti razumevanja, analize in izražanja. Predsednik
         komisije je v zvezi s prvim vprašanjem pojasnil, da je kakovost analize, sinteze in sestave nadomestila vsebinske pomanjkljivosti,
         zaradi česar je bila lahko tožeča stranka ocenjena z oceno 25/50.

      15      V zvezi s presojo odgovora na tretje vprašanje je predsednik komisije v dopisu z dne 2. maja 2007 pojasnil:

      „Poleg tega, glede vašega odgovora na tretje vprašanje, za katerega podrobnosti ste posebej prosili, komisija meni, da je
         bil zelo pomanjkljiv. Prvič, merila za izbiro niso bila obrazložena in utemeljena. Kakšen namen so imeli predlagani pragovi?
         Zakaj bi moral biti promet desetkratnik vrednosti javnega naročila? Zakaj bi bilo treba na področju naročila realizirati 50
         % prometa? Zakaj bi moralo na področju naročila delati 50 % osebja? Itn.

      Med merili za dodelitev nista bili navedeni zmogljivost in kakovost opreme. Merila, kot sta na primer amortizacijska stopnja
         in razmerje med nakupno ceno in stroški vzdrževanja, niso bila omenjena. Merila izkušenj zaposlenih in družbe so očitno merila
         za izbiro, in ne za dodelitev; prav tako ni bil naveden preprost, a bistven datum dobave.

      Poleg tega navedena pogodbena določila niso bila bistvena (na primer garancija za predplačilo) za tako naročilo, manjkale
         pa so možne, pomembnejše določbe, kot so določbe o sankcijah za zamudo oziroma neizvedbo, od pogodbene odgovornosti za škodo,
         nastalo zaradi napak, do obveznosti sklenitve poklicnega zavarovanja. Omenjene niso niti določbe o odpovedi pogodbe v primeru
         poklicne napake.“ (Prosti prevod.)

      („As you specifically requested more detail as regards your answer to question 3, the opinion of the Board is that your answer
         contained many weaknesses. First, the selection criteria were not explained or justified. What were the purposes of the proposed
         ceilings? Why would the turnover have to be 10 times the value of the market? Why did 50 % of the turnover have to come from
         the tender domain? Why would 50 % of the personnel have to be dedicated to the tender domain? etc.

      As regards the award criteria there was no mention of performance and quality of the equipment. Criteria such as the rate
         of becoming obsolete and the purchase cost versus maintenance, for example, were not mentioned. The criteria on the experience
         of the personnel and the company are clearly selection criteria and not award criteria; the simple but crucial date of delivery
         was also not mentioned.

      Further the contractual clauses given were not always pertinent (e.g. Pre-financing guarantee) for such a market, but other
         more important possible clauses were missing such as a clause for the sanctions in case of delay or non-function, the contractual
         responsibility for damages resulting from faults, the obligation to subscribe a professional insurance. Clauses for canceling
         the contract in case of professional misconduct were also not mentioned.“)

      16      Tožeča stranka je proti sporni odločbi 3. maja 2007 vložila ugovor. Organ, pristojen za imenovanja (v nadaljevanju: OPI),
         je z odločbo z dne 31. julija istega leta ta ugovor zavrnil.

       Predlogi strank
      17      Tožeča stranka Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        izpodbijano odločbo razglasi za nično;
      –        Komisiji naloži plačilo 25.000 EUR kot odškodnino za nepremoženjsko škodo, ki jo je domnevno utrpela;
      –        Komisiji naloži plačilo 8000 EUR kot nadomestilo za stroške odvetnikov;
      –        primarno presodi, da jo morajo pristojni organi vpisati na čakalni seznam, oziroma podredno presodi, da ji morajo plačati
         384.000 EUR za premoženjsko škodo, ki jo je domnevno utrpela;

      –        Komisiji naloži plačilo stroškov.
      18      Komisija Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        zavrne tožbo;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Ničnostni predlogi
      19      Tožeča stranka ničnostne predloge utemeljuje s štirimi tožbenimi razlogi:

      –        prvi tožbeni razlog: očitna napaka pri oceni, ki naj bi jo komisija storila pri oceni njenih odgovorov na pisnem in ustnem
         preizkusu;

      –        drugi tožbeni razlog: kršitev razpisa natečaja, načela enakosti in „načela razumnosti“;
      –        tretji tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve;
      –        četrti tožbeni razlog: očitna napaka pri oceni, ki je povezana z neskladnostjo številčne ocene pisnega preizkusa z opisno
         oceno komisije.

       Prvi in četrti tožbeni razlog: očitne napake komisije pri oceni
       Trditve strank
      –       Prvi tožbeni razlog: očitna napaka komisije pri oceni odgovorov tožeče stranke na pisnem in ustnem preizkusu
      20      Prvič, tožeča stranka zatrjuje, da je komisija z oceno, da je odgovor na tretje vprašanje pisnega preizkusa „zelo pomanjkljiv“,
         storila očitno napako pri oceni. Tožeči stranki naj po eni strani ne bi bilo mogoče očitati, da ni pojasnila in utemeljila
         meril za izbor glede gospodarske in tehnične zmogljivosti zadevnih ponudnikov, glede na to, da so morali kandidati opredeliti
         merila za izbor, ne pa utemeljiti svojo izbiro. Poleg tega naj bi bila merila za izbor, ki jih je navedla tožeča stranka,
         tako očitna, da bi bili njihova obrazložitev in utemeljitev odveč. Po drugi strani naj bi bila merila za izbor, ki jih je
         navedla tožeča stranka, upoštevna in naj bi se trenutno uporabljala v praksi, saj so navedena v Komisijinem „Priročniku za
         postopke sklepanja pogodb v okviru zunanjega delovanja“. Ker je tožeča stranka omenila merila iz tega priročnika Komisije,
         naj natečajna komisija ne bi mogla šteti, da je njen odgovor „zelo pomanjkljiv“.

      21      Drugič, komisija naj bi storila očitno napako pri oceni s tem, da je štela, da je tožeča stranka zmotno navedla izkušnje osebja
         in podjetja med merili za dodelitev naročila, medtem ko naj bi šlo za merila za izbor. Pravzaprav naj bi bili v Komisijinem
         „Priročniku za postopke sklepanja pogodb v okviru zunanjega delovanja“ med številnimi merili za oddajo javnih naročil storitev
         omenjeni življenjepisi predlaganih strokovnjakov. Zato naj bi natečajna komisija kršila pravila, ki jih je določila Komisija,
         in zato kršila načelo patere legem quam ipse fecisti.

      22      Tretjič, komisija naj bi zmotno zatrjevala, da pogodbena določila, ki jih je predlagala tožeča stranka za zagotovitev kakovosti
         proizvodov in storitev in omejitev finančnih tveganj, niso bila bistvena. Garancija za predplačilo, ki jo je komisija v dopisu
         z dne 2. maja 2007 navedla kot primer, naj bi bila, nasprotno, ne le upoštevna, ampak celo obvezna v pogodbah z Evropskim
         razvojnim skladom (ERS).

      23      Nazadnje naj bi tožeča stranka na vprašanje, postavljeno med ustnim preizkusom, kako zmanjšati tveganja finančnih izgub zaradi
         nihanj menjalnih tečajev v okviru pogodbe, ki jo skleneta stranki iz različnih držav z različnima valutama, odgovorila v skladu
         s prakso ERS: plačati ceno ob uporabi obeh valut in dogovoriti se o pogodbenih določilih, ki omogočajo popravke cen. Natečajna
         komisija naj bi tak odgovor nepravilno štela za nezadosten.

      24      Komisija opozarja na omejenost nadzora, ki ga Sodišče za uslužbence opravlja nad ocenjevanjem komisij.

      25      Komisija v zvezi s pisnim preizkusom meni, da različna sklicevanja tožeče stranke na „Uradni priročnik za EuropAid“ v tožbi,
         s katerimi želi dokazati utemeljenost svojih odgovorov, kažejo na napačno razumevanje. Navedeni priročnik se nanaša na javna
         naročila storitev, ki jih odda ERS, medtem ko v vprašanjih na pisnem preizkusu ERS ni bil omenjen, nanašala pa so se na naročila
         blaga.

      –       Četrti tožbeni razlog: očitna neskladnost številčne ocene pisnega preizkusa z opisno oceno komisije
      26      Tožeča stranka zatrjuje, da naj bi komisija storila očitno napako pri ocenjevanju pri preoblikovanju njene ocene na pisnem
         preizkusu v številčno oceno. Glede na to, da je komisija njene odgovore ocenila za „zadostne“ glede znanja in „dobre“ glede
         sposobnosti razumevanja, analize, sinteze ter sestave, ki se nanje nanašajo, naj bi jo očitno napačno ocenila z oceno 25/50,
         ki je najnižja ocena za pristop k ustnemu preizkusu.

      27      Komisija naj bi s tem, da je tožečo stranko ocenila s 25/50, kršila tudi načelo enakosti. Komisija naj bi tožečo stranko dejansko
         obravnavala kot kandidata, ki je za znanje in sposobnosti analize in sinteze, razumevanja ter sestave dvakrat dobil oceno
         „zadostno“. Tožeča stranka meni, da bi morala njena ocena izražati, da je za vsa merila, ki se niso nanašala na znanje, dobila
         oceno „dobro“.

      28      V vsakem primeru pa naj ocena, ki jo je dobila na pisnem preizkusu, ne bi bila sorazmerna z oceno na ocenjevalnem listu.

      29      Komisija odgovarja, da številčna ocena 25/50 in komentarji niso nesorazmerni. Kot je pojasnil predsednik komisije v dopisu
         z dne 2. maja 2007, naj bi bilo znanje s področja natečaja pomembnejše pri ocenjevanju kandidatov. Tudi če so bili številčna
         ocena in komentarji neskladni, naj bi bila neskladnost zanemarljiva in v nobenem primeru očitna.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      30      Tožeča stranka se sklicuje na dve očitni napaki pri oceni, od katerih naj bi bila prva podana pri komisijinem ocenjevanju
         uspešnosti kandidatov, druga pa naj bi vplivala na skladnost številčne ocene in opisne ocene komisije.

      31      Uvodoma je treba opozoriti na obseg nadzora, ki ga Sodišče za uslužbence izvaja nad odločbo, s katero natečajna komisija zavrne
         vpis kandidata na čakalni seznam uspešnih kandidatov.

      32      Ko Sodišče za uslužbence presoja zakonitost take odločbe, preveri, ali so bila spoštovana pravna pravila, to je zlasti pravila
         postopka, opredeljena v Kadrovskih predpisih in razpisu natečaja, ki veljajo za delo komisij, še posebej obveznost nepristranskosti
         komisije in spoštovanje načela enakega obravnavanja kandidatov (sodbe Sodišča prve stopnje z dne 5. marca 2003 v zadevi Staelen
         proti Parlamentu, T‑24/01, RecFP, str. I‑A‑79 in II‑423, točke od 47 do 52; z dne 25. junija 2003 v zadevi Pyres proti Komisiji,
         T‑72/01, RecFP, str. I‑A‑169 in II‑861, točke od 32 do 42, in z dne 10. novembra 2004 v zadevi Vonier proti Komisiji, T‑165/03,
         ZOdl. JU, str. I‑A‑343 in II‑1575, točka 39), in da ni podana zloraba pooblastil (sodba Sodišča z dne 9. oktobra 1974 v združenih
         zadevah Campogrande in drugi proti Komisiji, 112/73, 144/73 in 145/73, Recueil, str. 957, točke od 34 do 53, in sodba Sodišča
         prve stopnje z dne 11. februarja 1999 v zadevi Jiménez proti UUNT, T‑200/97, RecFP, str. I‑A‑19 in II‑73, točke od 43 do 57).
         V nekaterih primerih, v katerih komisija nima diskrecijske pravice, se lahko ta nadzor nanaša tudi na pravilnost dejstev,
         na katera se je komisija oprla pri svoji odločitvi (sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. marca 2008 v zadevi Giannini proti
         Komisiji, T‑100/04, še neobjavljena v ZOdl., točki 277 in 278).

      33      Nasprotno pa se ocenjevanje, ki ga opravi natečajna komisija pri oceni znanj in sposobnosti kandidatov, izogne nadzoru Sodišča
         za uslužbence (zgoraj navedena sodba Campogrande in drugi proti Komisiji, točka 53, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 26.
         januarja 2005 v zadevi Roccato proti Komisiji, T‑267/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑1 in II‑1, točka 42).

      34      Navedeno ne velja za skladnost številčne in opisne ocene komisije. Navedena skladnost, ki dejansko zagotavlja enako obravnavanje
         kandidatov, je eno od pravil za delo komisij, katerih spoštovanje mora sodišče preverjati na podlagi zgoraj navedene sodne
         prakse. Poleg tega je lahko skladnost številčne in opisne ocene predmet presoje Sodišča za uslužbence, ki je del nadzora,
         neodvisnega od ocenjevanja uspešnosti kandidatov, ki ga je opravila Komisija, in je Sodišče za uslužbence ne opravlja, razen
         če je ta nadzor skladnosti omejen na preverjanje, ali gre za očitno neskladnost. Zato je Sodišče za uslužbence v sodbi z dne
         13. decembra 2007 v zadevi Van Neyghem proti Komisiji (F‑73/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 87) preverilo, ali je glede
         na opisno oceno na ocenjevalnem listu preizkusa komisija z ocenitvijo tega preizkusa storila očitno napako pri oceni.

      35      Iz sodne prakse, navedene v točki 33 te sodbe, izhaja, prvič, da se tožeča stranka pred Sodiščem za uslužbence ne more upravičeno
         sklicevati na očitno napako, ki naj bi jo po njenem mnenju storila komisija pri oceni sposobnosti kandidatov, in da je treba
         prvi tožbeni razlog zato zavrniti.

      36      Drugič, iz točke 34 te sodbe izhaja, da lahko Sodišče za uslužbence preverja, ali natečajna komisija tožeči stranki ni dala
         ocene, ki bi bila očitno neskladna z opisno oceno, podano na ocenjevalnem listu njenega preizkusa.

      37      Tožeča stranka v bistvenem zatrjuje, da naj bi komisija storila očitno napako pri oceni, ker jo je na pisnem preizkusu ocenila
         s 25/50, to je z najnižjo oceno, ki je bila potrebna za pristop k ustnemu preizkusu, čeprav je ocenila, da sta bila njena
         odgovora na dve vprašanji na pisnem preizkusu „zadostna“ glede znanja in „dobra“ glede njenih sposobnosti analize, sinteze
         in sestave.

      38      Opozoriti je treba, da se v okviru natečaja nastop kandidata ocenjuje relativno in da nič ne preprečuje tega, da se pristop
         k ustnemu preizkusu dovoli le kandidatom, katerih raven je ocenjena kot dobra. Zato tožeča stranka na podlagi ocene pisnega
         preizkusa (25/50), ki je bila ravno zadostna za pristop k ustnemu preizkusu, ne more utemeljeno sklepati, da komisija njenega
         preizkusa ni ocenila za zadostnega. V teh okoliščinah dejstvo, da je tožeča stranka dobila najnižjo oceno, ki ji je omogočila
         udeležbo pri ustnem preizkusu, medtem ko so bili njeni pisni odgovori skupaj ocenjeni bolje kot zadostno, ne kaže na očitno
         neskladnost med to oceno in opisno oceno. Zato na podlagi primerjave med oceno preizkusa zainteresirane stranke, in opisno
         oceno, ki jo je podala komisija o tem preizkusu, ni mogoče sklepati, da bi šlo v obravnavani zadevi za očitno napako.

      39      Četrti tožbeni razlog je treba zato zavrniti.

       Drugi tožbeni razlog: kršitev razpisa natečaja, načela enakosti in „načela razumnosti“
       Trditve strank
      40      Tožeča stranka meni, da je komisija ocenila le njeno znanje, čeprav je razpis natečaja določal, da se bo na pisnem preizkusu
         preverjalo „znanje kandidata, njegova sposobnost razumevanja, analize in sinteze ter njegova sposobnost sestave besedil“.
         Pri tem naj bi bilo merilo znanja v vsakem primeru v primerjavi z drugimi merili prednostno.

      41      Spoštovanje razpisa natečaja zagotavlja enako obravnavanje kandidatov, to pa naj ne bi bilo zagotovljeno, ker razpis natečaja
         ni bil spoštovan.

      42      Ocena, ki jo je dobila tožeča stranka na pisnem preizkusu in je bila ravno zadostna za udeležbo pri ustnem preizkusu, naj
         bi po mnenju komisije izražala le „zadostno“ znanje tožeče stranke, in ne boljše ocene preizkusa glede kakovosti analize,
         sinteze in sestave. Neskladnost med oceno in opisno oceno naj bi zato kazala na to, da je bilo merilo znanja presežno ovrednoteno,
         če ne že izključno upoštevano. Komisija naj bi zato kršila „načelo razumnosti“.

      43      Komisija navaja, da je bil pisni preizkus ocenjen glede na vsa določena merila, in meni, da je bilo glede na natečaj, ki je
         bil organiziran za zaposlitev uradnikov s posebnimi sposobnostmi na področju upravljanja s finančnimi sredstvi, znanju kandidatov
         na tem področju razumno dodeliti večji pomen.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      44      Tožeča stranka tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo razpisa natečaja, načela enakosti in „načela razumnosti“, utemeljuje z dvema
         trditvama.

      45      Prvič, zatrjuje, da naj bi komisija upoštevala le znanje kandidatov na področju natečaja, to je upravljanje finančnih sredstev,
         in ne drugih meril za ocenjevanje pisnega preizkusa, ki so bila navedena v razpisu natečaja. Tej trditvi očitno nasprotuje
         pisna ocena, ki jo je podala komisija na ocenjevalnem listu preizkusa tožeče stranke. Dejansko se ta ocena nanaša na znanje
         tožeče stranke, ocenjeno kot „zadostno“, in na njene sposobnosti analize, sinteze in sestave, ocenjene z „dobro“.

      46      Drugič, tožeča stranka meni, ne brez nasprotovanja prejšnji trditvi, da je komisija med merili za izbor, navedenimi v razpisu
         natečaja, merilu znanja na področju natečaja nezakonito pripisala pretežno vrednost. Ni sporno, da je komisija to merilo dejansko
         štela za najpomembnejše.

      47      Vendar razporeditev meril po pomenu, ki jo je določila komisija, ni v nasprotju z razpisom natečaja, saj v njem ni navedeno,
         da bodo navedena merila enako pomembna pri ocenjevanju kandidatov.

      48      Poleg tega razporeditev meril po pomenu sama po sebi ni v nasprotju z načelom enakega obravnavanja kandidatov. Tožeča stranka
         poleg tega ni zatrjevala, da naj bi komisija pri drugih kandidatih ta merila uporabljala drugače.

      49      Nazadnje se tožeča stranka pri zatrjevanju, da naj bi komisija merilu znanja pripisala očitno nesorazmeren pomen, sklicuje
         izključno na neskladnost – ki jo šteje za očitno – med oceno, ki jo je dobila na pisnem preizkusu, in opisno oceno, ki jo
         je podala komisija za njen preizkus. Kot je bilo pojasnjeno v točki 38 te sodbe, med oceno, ki jo je tožeča stranka dobila
         na pisnem preizkusu, in ustno oceno komisije v nasprotju s trditvami tožeče stranke ni podana nobena očitna neskladnost.

      50      Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba drugi tožbeni razlog zavrniti.

       Tretji tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
       Trditve strank
      51      Tožeča stranka meni, da naj bi predsednik komisije v dopisu z dne 2. maja 2007 potrdil, da je njen odgovor na tretje vprašanje
         pisnega preizkusa „zelo pomanjkljiv“, medtem ko naj bi komisija v ocenjevalnem listu navedla, da naj bi bil odgovor, v katerem
         so bili določeni pojmi izpuščeni, zadosten. Upoštevaje ta nasprotja, naj ocene komisije ne bi bilo mogoče šteti za obrazloženo.

      52      Komisija naj ne bi v nobenem odgovoru na dopisa, ki ju je nanjo naslovila tožeča stranka, utemeljila, zakaj je bil njen ustni
         odgovor na vprašanje o finančnih tveganjih, ki jih povzročijo nihanja menjalnih tečajev, nezadovoljiv. Komisija naj bi zato
         kršila svojo obveznost obrazložitve.

      53      Komisija zatrjuje, da pomeni posredovanje ocen za različne preizkuse zadostno obrazložitev odločb komisije, tako kot je presodilo
         Sodišče v sodbi z dne 4. julija 1996 v zadevi Parlament proti Innamoratiju (C‑254/95 P, Recueil, str. I‑3423, točka 31). Institucija
         na podlagi tega sklepa, da pomanjkljivosti obrazložitve ni mogoče utemeljiti na domnevni neskladnosti med dvema listinama,
         ki sta bili sestavljeni po določitvi ocene. Poleg tega naj bi tožeča stranka prejela vsa potrebna pojasnila v postopku ponovne
         ocene in predhodnem postopku. Komisija navaja, da je tožeča stranka poleg preizkusa prejela tudi ocenjevalni list tega preizkusa.

      54      V zvezi z vprašanjem o izogibanju finančnemu tveganju, povezanemu z nihanjem menjalnih tečajev, ki je bilo tožeči stranki
         postavljeno med ustnim preizkusom, naj bi komisija tožeči stranki že pojasnila, da njen odgovor ni bil popolnoma napačen,
         da pa so bili podani primernejši in bolje obrazloženi odgovori od njenega.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      55      Obveznost obrazložitve odločbe komisije mora biti po eni strani v skladu s tajnostjo, ki velja za njeno delo. Spoštovanje
         tajnosti preprečuje razkritje stališč, ki so jih izrazili posamezni člani komisij, in razkritje vseh elementov, ki se nanašajo
         na posamezno in primerjalno oceno kandidatov (zgoraj navedena sodba Parlament proti Innamoratiju, točka 24).

      56      Po drugi strani je pomembno, da delo komisij in kadrovske službe zaradi obveznosti obrazložitve ne postane nevzdržno (sodbi
         Sodišča z dne 28. februarja 1980 v zadevi Bonu proti Svetu, 89/79, Recueil, str. 553, točka 6, in a contrario z dne 28. februarja 2008 v zadevi Neirinck proti Komisiji, C‑17/07 P, neobjavljena v ZOdl., točka 58). Zato je posredovanje
         ocen različnih preizkusov na natečaju z veliko udeležbo zadostna obrazložitev odločb komisije (zgoraj navedena sodba Parlament
         proti Innamoratiju, točka 31).

      57      V obravnavani zadevi je bilo po predizbirnih preizkusih na pisni preizkus natečaja sprejetih tristo kandidatov, na koncu pa
         je bilo na sestavljeni čakalni seznam uvrščenih sto kandidatov. Natečaj, na katerem je sodelovala tožeča stranka, je bil zato
         natečaj z veliko udeležbo. V teh okoliščinah je posredovanje ocen na različnih preizkusih, kot je opozorjeno v prejšnji točki,
         pomenilo zadostno obrazložitev odločb, ki jih je komisija sprejela za vsakega kandidata. Ni sporno, da so bile tožeči stranki
         njene ocene posredovane. Poleg tega je tožeča stranka v vsakem primeru prejela druge listine, na podlagi katerih se je lahko
         še natančneje seznanila z razlogi za svoj neuspeh na natečaju, kot so njen pisni preizkus, ocenjevalni list tega preizkusa
         in dopis s pojasnili z dne 2. maja 2007, ki ji ga je poslal predsednik komisije. Iz tega sledi, da tretjemu tožbenemu razlogu
         v zvezi z neobrazloženostjo izpodbijane odločbe ni mogoče ugoditi.

      58      Zato je treba predloge, ki se nanašajo na razglasitev ničnosti navedene odločbe, zavrniti.

       Odškodninski predlogi
      59      Tožeča stranka zahteva nadomestilo za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki naj bi ji nastala z izpodbijano odločbo. Ker
         so bili ničnostni predlogi zavrnjeni, je treba zavrniti tudi tožbene predloge glede odškodnine.

      60      Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tožbo zavrniti.

       Stroški
      61      Na podlagi člena 122 Poslovnika Sodišča za uslužbence se določbe osmega poglavja in drugega naslova navedenega poslovnika
         o stroških uporabljajo samo za zadeve, vložene pri Sodišču za uslužbence po datumu začetka veljavnosti tega poslovnika, to
         je po 1. novembru 2007. Upoštevne določbe Poslovnika Sodišča prve stopnje na tem področju se še naprej mutatis mutandi uporabljajo za zadeve, glede katerih poteka postopek pred Sodiščem za uslužbence pred zgoraj navedenim datumom.

      62      V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
         Vendar na podlagi člena 88 istega poslovnika institucije v sporih med Skupnostmi in njihovimi uslužbenci nosijo svoje stroške.
         Ker tožeča stranka s predlogi ni uspela, nosi vsaka stranka svoje stroške.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (tretji senat)
      razsodilo:
      1)      Tožba J. M. Coto Moreno se zavrne.
      2)      Vsaka stranka nosi svoje stroške.

               Mahoney

                Kanninen

                Gervasoni

         Razglašeno na obravnavi v Luxembourgu, 11. septembra 2008.

               Sodni tajnik

                      Predsednik

               W. Hakenberg

                      P. Mahoney

         Besedilo te odločbe in besedila odločb sodišč Skupnosti, ki so navedene v tej odločbi, a še niso bile objavljene v Zbirki
            odločb, so na voljo na spletni strani Sodišča www.curia.europa.eu.

      *Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 20. junija 1985. # Eleni Spachis proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 138/84.


Sodba Sodišča z dne 24. marca 1987. # Norah McDermott in Ann Cotter proti Minister for Social Welfare in Attorney-General. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: High Court - Irska. # Zadeva 286/85.


Sodba Sodišča z dne 4. aprila 1968. # Firma August Stier proti Hauptzollamt Hamburg-Ericus. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Hamburg - Nemčija. # Zadeva 31-67.