title: Sodba Sodišča z dne 11. julija 2002.#Marie-Nathalie D'Hoop proti Office national de l'emploi.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal du travail de Liège - Belgija.#Zadeva C-224/98.

text:
      SODBA SODIŠČA
      z dne 11. julija 2002(*)

      „Državljanstvo Unije ─ Načelo prepovedi diskriminacije ─ Nacionalna ureditev, ki daje pravico do podpore za začasno brezposelne nacionalnim državljanom le pod pogojem, da so zaključili
         srednješolsko izobraževanje v izobraževalnem zavodu svoje države članice ─ Nacionalni državljan, ki išče prvo zaposlitev in je zaključil srednješolsko izobraževanje v izobraževalnem zavodu druge države
         članice”

      V zadevi C-224/98,
      katere predmet je predlog Tribunal du travail de Liège (Belgija) naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 177 Pogodbe ES
         (postal člen 234 ES) v postopku v glavni stvari, ki poteka med

      Marie-Nathalie D'Hoop
      in
      Office national de l'emploi,

      sprejeme predhodno odločbo o razlagi člena 48 Pogodbe ES (po spremembi člen 39 ES) in člena 7 Uredbe št. 1612/68 (EGS) z dne
         15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str. 2),

      SODIŠČE,
      v sestavi G. C. Rodríguez Iglesias, predsednik, P. Jann (poročevalec), F. Macken in S. von Bahr, predsedniki senata, C. Gulmann,
         D. A. O. Edward, A. La Pergola, R. Schintgen, V. Skouris, J. N. Cunha Rodrigues in C. W. A. Timmermans, sodniki,

      generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed,
      sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
      ob upoštevanju pisnih stališč, ki so jih predložili:
      –        za D'Hoop N. Simar in M. Strongylos, odvetnika,
      –        za Office national de l'emploi J.-E. Derwael, odvetnik,
      –        za belgijsko vlado J. Devadder, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti M. Wolfcarius in P. J. Kuijper, zastopnika,
      na podlagi poročila za obravnavo,
      po predstavitvi ustnih stališč D'Hoop, ki jo zastopata M. Strongylos in R. Capart, odvetnika, vlade Združenega kraljestva,
         ki jo zastopa D. Wyatt, QC, in Komisije, ki jo zastopata M. Wolfcarius in D. Martin, zastopnika, na obravnavi 20. novembra
         2001,

      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 21. februarja 2002,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Tribunal du travail de Liège je s sodbo z dne 17. junija 1998, ki je na Sodišče prispela 22. junija 1998, predložilo na podlagi
         člena 177 Pogodbe ES (postal člen 234 ES) v predhodno odločanje vprašanje o razlagi člena 48 Pogodbe ES (po spremembi člen
         39 ES) in člena 7 Uredbe št. 1612/68 (EGS) z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str. 2).

      2        Ti dve vprašanji sta se pojavili v okviru spora med gospo M.-N. de Hoop in Office national de l'emploi (Državni urad za zaposlovanje,
         v nadaljevanju: ONEM) glede odločitve Urada, da ji ne odobri podpore za začasno brezposelne, ki jo predvideva belgijska zakonodaja.

       Nacionalna ureditev
      3        Belgijska zakonodaja predvideva za mlade, ki so zaključili šolanje in iščejo prvo zaposlitev, nadomestilo za brezposelnost,
         ki se imenuje „podpora za začasno brezposelne“.

      4        Ta nadomestila omogočajo prejemnikom, da se jih obravnava kot „polno nezaposlene koristnike“ v smislu delovnopravne zakonodaje
         in zakonodaje v zvezi z brezposelnostjo in jim daje možnost sodelovanja v posebnih programih za iskalce zaposlitve.

      5        Člen 36(1)(1) kraljevega odloka z dne 25. novembra 1991 v zvezi z zakonodajo za primer brezposelnosti (Moniteur belge z dne 31. decembra 1991, str. 29888) določa:

      „Mlad delavec mora za prejem podpore za začasno brezposelne izpolnjevati naslednje pogoje:
      1°      da ni več šoloobvezen;
      2°      a)     bodisi, da je zaključil redno srednje šolanje ali nižje tehnično ali poklicno izobraževanje v izobraževalnem zavodu, ki ga
         organizira, subvencionira ali prizna skupnost;

      [...]“
      6        Sodišče je s sodbo z dne 12. septembra 1996 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-278/94, Recueil, str. I-4307) razsodilo, da
         je Kraljevina Belgija kršila obveznosti iz člena 48 Pogodbe in člena 7 Uredbe št. 1612/68, ker je otrokom, ki jih vzdržujejo
         delavci migranti Skupnosti, ki prebivajo v Belgiji, dodelitev podpore za začasno brezposelne pogojila z zaključenim rednim
         šolanjem v izobraževalnem zavodu, ki ga subvencionira ali prizna belgijska država ali ena izmed njenih skupnosti.

      7        Za uskladitev belgijske zakonodaje s pravom Skupnosti je kraljevi odlok z dne 13. decembra 1996 (Moniteur belge z dne 31.
         decembra 1996, str. 32265) dodal s črko (h) novo določbo v členu 36(1), pododstavek 1, točka 2. Ta določba, ki je začela veljati
         1. januarja 1997, se glasi:

      „Mlad delavec mora za prejem podpore za začasno brezposelne izpolnjevati naslednje pogoje:
      [...]
      2°      [...]
      h) bodisi, da se je šolal ali izobraževal v drugi državi članici Evropske unije, če so izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji:
      –        zadevna oseba predloži dokumente, iz katerih je razvidno, da gre za šolanje ali izobraževanje iste stopnje in ki je enakovredno
         omenjenemu v prejšnjem pododstavku;

      –        otroka ob vložitvi prošnje za podporo vzdržujejo delavci migranti v smislu člena 48 Pogodbe ES, ki živijo v Belgiji;
      [...]“
       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      8        M.-N. D'Hoop, belgijska državljanka, je zaključila srednjo šolo v Franciji, kjer je leta 1991 maturirala. Maturitetno spričevalo
         so v Belgiji priznali kot istovrstno spričevalo srednješolskega izobraževanja skupaj z ustrezno diplomo o usposobljenosti
         za dostop do višjega izobraževanja.

      9        M.-N. D'Hoop je do leta 1995 študirala na univerzi v Belgiji.

      10      M.-N. D'Hoop je leta 1996 zaprosila ONEM za podporo za začasno brezposelne.

      11      ONEM ji je z odločbo z dne 17. septembra 1996 zavrnil dodelitev podpore za začasno brezposelne z obrazložitvijo, da ne izpolnjuje
         pogojev iz člena 36(1)(1), točka 2(a) kraljevega odloka z dne 25. novembra 1991.

      12      M.-N. D'Hoop je zoper to odločbo vložila tožbo pri Tribunal du travail de Liège, ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno
         odločanje predložilo to vprašanje:

      „Kadar izhaja iz razlage, ki jo je Sodišče podalo glede člena 48 Pogodbe ES in člena 7 Uredbe št. 1612/68, da člen 36 kraljevega
         odloka z dne 25. novembra 1991 ne more nasprotovati dodelitvi podpore za začasno brezposelne študentu, ki ga vzdržuje delavec
         migrant Skupnosti in je zaključil srednjo šolo v izobraževalnem zavodu druge države članice in ne v Belgiji, je treba te določbe
         razlagati tako, da poleg tega prepovedujejo, da člen 36 kraljevega odloka z dne 25. novembra 1991 nasprotuje dodelitvi podpore
         za začasno brezposelne belgijskemu študentu, ki je iskalec prve zaposlitve in je prav tako končal svoje srednješolsko izobraževanje
         v izobraževalnem zavodu druge države članice in ne v Belgiji.“

      13      Z dopisoma z dne 22. julija in 11. septembra 1998 je Tribunal du travail de Liège obvestilo Sodišče, da je bila zoper to sodbo
         vložena pritožba na Cour du travail de Liège (Belgija), in je zaprosilo, da se zaradi suspenzivnega učinka te pritožbe prekine
         postopek pred Sodiščem.

      14      23. marca 2001 je bilo Sodišče obveščeno, da je Cour du travail de Liège 16. marca 2001 s sodbo potrdilo predložitveno odločbo.
         Postopek se je zato nadaljeval pred Sodiščem 26. marca 2001.

      15      Iz sodbe Cour du travail de Liège izhaja, da je pred tem sodiščem ONEM uveljavljal, da M.-N. D'Hoop ne izpolnjuje drugega
         pogoja iz člena 36(1), pododstavek 1, točka 2(h) kraljevega odloka z dne 25. novembra 1991, kot je bil spremenjen s kraljevim
         odlokom z dne 13. decembra 1996. V zvezi s tem je to sodišče menilo, da čeprav je nova določba kraljevega odloka z dne 25.
         novembra 1991 stopila v veljavo 1. januarja 1997 in s tem po vložitvi vloge za podporo za začasno brezposelne, bi morala „upoštevajoč
         sodno prakso [Sodišča] biti uporabljena v tem primeru, čemur ni oporekala nobena od strank“.

       Vprašanje za predhodno odločanje
      16      S svojim vprašanjem želi predložitveno sodišče v bistvu izvedeti, ali pravo Skupnosti nasprotuje temu, da neka država zavrne
         enemu izmed svojih državljanov, študentu, iskalcu prve zaposlitve, dodelitev podpore za začasno brezposelne iz enega samega
         razloga, in sicer da je ta študent zaključil svoje srednješolsko izobraževanje v drugi državi članici.

       Uporaba člena 48 Pogodbe in Uredbe št. 1612/68
      17      Uvodoma je treba spomniti, da je Sodišče že presodilo, da podpore za začasno brezposelne, predvidene v korist mladih, ki iščejo
         prvo zaposlitev, predstavljajo socialno ugodnost v smislu člena 7(2) Uredbe št. 1612/68 (sodba z dne 20. junija 1985 v zadevi
         Deak, 94/84, Recueil, str. 1873, točka 27 in zgoraj navedena sodba Komisija proti Belgiji, točka 25).

      18      Vendar pa po ustaljeni sodni praksi uporaba prava Skupnosti na področju prostega gibanja delavcev v zvezi z nacionalnimi pravili
         glede brezposelnosti zahteva, da je oseba, ki se sklicuje na to pravico, že bila prisotna na trgu delovne sile, tako da je
         resnično in dejansko opravljala dejavnost, ki ji podeljuje značaj delavca v smislu Skupnosti (glej v zvezi z dodelitvijo podpore
         za začasno brezposelne zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Belgiji, točka 40). Vendar pa po definiciji ni tako za mlade iskalce
         prve zaposlitve (zgoraj navedena sodba Komisija proti Belgiji, točka 40).

      19      V odgovor na vprašanje, postavljeno med obravnavo, je M.-N. D'Hoop povedala, da so njeni starši še naprej prebivali v Belgiji
         medtem, ko se je ona izobraževala in zaključila srednjo šolo v Franciji.

      20      Iz tega izhaja, da se M.-N. D'Hoop ne more sklicevati niti na pravice, ki so s členom 48 Pogodbe in Uredbo št. 1612/68 podeljene
         delavcem migrantom, niti na izvedene pravice, ki jih ta uredba uvaja v korist članov družin takih delavcev.

       Uporaba določb Pogodbe v zvezi z državljanstvom Unije
       Stališča, predložena Sodišču
      21      Na obravnavi sta M.-N. D'Hoop in Komisija proučili vprašanje, zastavljeno Sodišču, ob upoštevanju določb Pogodbe v zvezi z
         državljanstvom Unije. Uveljavljali sta, da se za M.-N.  D'Hoop kot državljanko države članice, ki je zakonito prebivala na
         ozemlju druge države članice, da bi se tam izobraževala, uporabijo te določbe ratione personae. Po njunem mnenju M.-N. D'Hoop na tej podlagi uživa pravice, ki jih člen 8 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 17 ES) pripisuje
         statusu državljana Unije, vključno s členom 6 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 12 ES), da niso predmet diskriminacije
         na podlagi državljanstva na področju uporabe ratione materiae Pogodbe.

      22      Vlada Združenega kraljestva je tej analizi nasprotovala. Meni, da samo dejstvo zakonitega prebivanja v drugi državi članici
         ne omogoča državljanu Skupnosti, da se sklicuje na določbe Pogodbe v zvezi z državljanstvom Unije. Izvedena dejavnost bi morala
         spadati v področje uporabe prava Skupnosti. Temu bi bilo tako, če bi M.-N. D'Hoop prebivala v Franciji, da bi se tam poklicno
         usposabljala. To pa ne velja za splošno izobraževanje, ki ga je M.-N. D'Hoop opravila v Franciji.

       Presoja Sodišča
      –       Področje uporabe rationae temporis določb Pogodbe o državljanstvu Unije

      23      ONEM je svojo zavrnitev podpore za začasno brezposelne M.-N. D'Hoop, za katero je zaprosila leta 1996, obrazložil s tem, da
         je zaključila srednjo šolo v Franciji. Ker je to bilo leta 1991, je treba proučiti, ali je sklicevanje M.-N. D'Hoop na diskriminacijo
         mogoče presoditi ob upoštevanju določb o državljanstvu Unije, ki so pozneje stopile v veljavo.

      24      V tem pogledu je pomembno omeniti, da v postopku v glavni stvari ne gre za priznanje pravic iz prava Skupnosti, ki so bile
         domnevno dobljene, preden so stopile v veljavo določbe o državljanstvu Unije, ampak gre za domnevno zdajšnjo diskriminacijo
         državljana Unije.

      25      Določbe o državljanstvu Unije se uporabljajo od tedaj, ko so stopile v veljavo. Zato se šteje, da se morajo uporabiti za sedanje
         učinke situacij, ki so nastale pred tem (glej v zvezi s tem sodbo v zadevi Österreichischer Gewerkschaftsbund z dne 30. novembra
         2000, C-195/98, Recueil, str. I-10497, točki 54 in 55, in sodbo z dne 18. aprila 2002 v zadevi Duchon, C-290/00, Recueil,
         str. I-3567, točki 43 in 44).

      26      Iz tega izhaja, da se sklicevanje M.-N. D'Hoop na diskriminacijo lahko prouči glede na te določbe.

      –       Področje uporabe ratione personae in ratione materiae določb Pogodbe o državljanstvu Unije

      27      Člen 8 Pogodbe podeljuje vsem, ki imajo državljanstvo države članice status državljana Unije. M.-N. D'Hoop, državljanka države
         članice, ima ta status.

      28      Ta status državljana Unije je temeljni status državljanov držav članic, na podlagi katerega se tiste med njimi, ki se nahajajo
         v enakem položaju, enako pravno obravnava na področju uporabe ratione materiae Pogodbe, ne glede na njihovo državljanstvo ali izjeme, ki so za ta namen izrecno predvidene (sodba v zadevi Grzelczyk z dne
         20. septembra 2001, C-184/99, Recueil, str. I-6193, točka 31).

      29      Med situacijami, ki spadajo v področje uporabe prava Skupnosti, so tiste, ki se nanašajo na izvajanje temeljnih pravic, zagotovljenih
         s Pogodbo, zlasti tiste, ki se nanašajo na pravico prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, kot jih podeljuje
         člen 8 A Pogodbe ES (po spremembi postal člen 18 ES) (sodba v zadevi Bickel in Franz, C-274/96, Recueil, str. I-7637, točki
         15 in 16, in zgoraj navedena sodba Grzelczyk, točka 33).

      30      Ker se mora državljanu Unije v vseh državah članicah priznati enako pravno obravnavanje kot ostalim prebivalcem teh držav
         članic, ki se nahajajo v enakem položaju, bi bilo neskladno s pravico do prostega gibanja, če bi državljan v državi članici,
         kjer prebiva, prejel manj ugodno obravnavanje, kot bi ga bil deležen, če ne bi uporabil ugodnosti, ki jih ponuja Pogodba na
         področju gibanja.

      31      Te ugodnosti ne bi mogle imeti pravega učinka, če bi državljana države članice ob vrnitvi v svojo rodno državo odvrnile ovire
         iz zakonodaje, ki kaznujejo dejstvo, da je ugodnosti uporabil, od tega, da bi jih uporabil (glej v zvezi s tem sodbo v zadevi
         Singh z dne 7. julija 1992, C-370/90, Recueil, str. I-4265, točka 23).

      32      To je zlasti pomembno na področju izobraževanja. Med cilji dejavnosti Skupnosti je v členu 3(p) Pogodbe ES (po spremembi postal
         člen 3(1)(q) ES) prispevek h kakovostnemu izobraževanju in usposabljanju. Ta prispevek mora biti na podlagi člena 126(2),
         drugi pododstavek, Pogodbe ES (po spremembi postal člen 149(2), drugi pododstavek, ES) usmerjen k spodbujanju mobilnosti študentov
         in profesorjev.

      33      V situacijah, kot je ta v postopku v glavni stvari, nacionalna ureditev uvaja razlikovanje v obravnavi med belgijskimi državljani,
         ki so zaključili srednjo šolo v Belgiji, in temi, ki so na podlagi prostega gibanja pridobili srednješolsko diplomo v drugi
         državi članici.

      34      S pogojevanjem dodelitve podpore za začasno brezposelne s pridobitvijo diplome v Belgiji pa nacionalna ureditev prikrajša
         nekatere državljane le zaradi tega, ker so se prosto gibali z namenom izobraževanja v drugi državi članici.

      35      Takšno neenakopravno obravnavanje nasprotuje načelom, ki krepijo status državljana Unije, to je, zagotovitev enakega pravnega
         obravnavanja pri prostem gibanju.

      36      Zadevni pogoj se lahko upraviči le, če temelji na objektivnem premisleku neodvisno od državljanstva zadevnih oseb in je sorazmeren
         zakonitemu cilju nacionalnih določb (zgoraj navedena sodba Bickel in Franz, točka 27).

      37      V zvezi s tem nista niti belgijska vlada niti ONEM predložila stališč.

      38      Cilj podpore za začasno brezposelne, predvidene z belgijsko ureditvijo, ki omogoča koristnikom dostop do posebnih programov
         zaposlovanja, je mladim olajšati prehod od izobraževanja na trg delovne sile. V takšnih okoliščinah je legitimno za nacionalnega
         zakonodajalca, da hoče zagotoviti dejansko povezavo med prosilcem za to podporo in zadevnim geografskim trgom dela.

      39      Vendar pa je edini pogoj glede kraja pridobitve diplome o zaključenem srednješolskem izobraževanju preveč splošen in izključujoč.
         Neopravičeno privilegira en element, ki nujno ne predstavlja resnične in dejanske stopnje povezave med prosilcem podpore za
         začasno brezposelne in geografskim trgom dela, izključujoč vse druge reprezentativne elemente. Gre preko tega, kar je nujno
         za dosego zasledovanega namena.

      40      Zaradi tega je treba odgovoriti na zastavljeno vprašanje, da pravo Skupnosti nasprotuje temu, da država članica zavrne enemu
         izmed svojih državljanov, študentu, ki išče prvo zaposlitev, dodelitev podpore za začasno brezposelne le na podlagi tega,
         ker je ta študent zaključil svoje srednješolsko izobraževanje v drugi državi članici.

       Stroški
      41      Stroškov belgijske vlade in vlade Združenega kraljestva ter Komisije, ki so Sodišču predložile svoja stališča, se ne povrne.
         Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred nacionalnim sodiščem, to odloči o
         stroških.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE
      v odgovor na vprašanje, ki ga je Tribunal du travail de Liège postavilo s sodbo z dne 17. junija 1998, razsodilo:
      Pravo Skupnosti nasprotuje temu, da država članica zavrne enemu izmed svojih državljanov, študentu, ki išče prvo zaposlitev,
            dodelitev podpore za začasno brezposelne le na podlagi tega, ker je ta študent zaključil svoje srednješolsko izobraževanje
            v drugi državi članici.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Schintgen

               Skouris

               Cunha Rodrigues

                     Timmermans

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 11. julija 2002.

               Sodni tajnik

                     Predsednik

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 3. aprila 2014.#Udo Rätzke proti S+K Handels GmbH.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Thüringer Oberlandesgericht.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Energija – Navajanje porabe energije televizijskih sprejemnikov s pomočjo nalepk – Delegirana uredba (EU) št. 1062/2010 – Odgovornosti trgovcev – Televizijski sprejemnik, ki je trgovcu dobavljen brez te nalepke pred začetkom uporabe Uredbe – Obveznost trgovca, da po začetku uporabe Uredbe označi tak televizijski sprejemnik in si naknadno priskrbi nalepko.#Zadeva C‑319/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 3. aprila 2014 (
            *1
         )
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Energija — Navajanje porabe energije televizijskih sprejemnikov s pomočjo nalepk — Delegirana uredba (EU) št. 1062/2010 — Odgovornosti trgovcev — Televizijski sprejemnik, ki je trgovcu dobavljen brez te nalepke pred začetkom uporabe Uredbe — Obveznost trgovca, da po začetku uporabe Uredbe označi tak televizijski sprejemnik in si naknadno priskrbi nalepko“
      V zadevi C‑319/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Thüringer Oberlandesgericht (Nemčija) z odločbo z dne 5. junija 2013, ki je prispela na Sodišče 11. junija 2013, v postopku

         Udo Rätzke

      proti

         S+K Handels GmbH,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, K. Lenaerts (poročevalec), podpredsednik Sodišča, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis in J.‑C. Bonichot, sodniki,
      generalni pravobranilec: M. Szpunar,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za nemško vlado T. Henze in B. Beutler, agenta,

               —

               za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z A. De Stefanom, avvocato dello Stato,

               —

               za Evropsko komisijo K. Herrmann in B. Eggers, agentki,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(a) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 1062/2010 z dne 28. septembra 2010 o dopolnitvi Direktive 2010/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta glede zahtev za energijsko označevanje televizijskih sprejemnikov (UL L 314, str. 64, v nadaljevanju: Delegirana uredba).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med U. Rätzkejem in družbo S+K Handels GmbH (v nadaljevanju: S+K), konkurentko U. Rätzkeja na področju trženja električnih naprav in zlasti televizijskih sprejemnikov, glede opustitvene tožbe na podlagi nemškega zakona o nelojalni konkurenci.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 2010/30/EU

               3

               V uvodni izjavi 19 Direktive 2010/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o navajanju porabe energije in drugih virov izdelkov, povezanih z energijo, s pomočjo nalepk in standardiziranih podatkov o izdelku (UL L 153, str. 1) je navedeno:
               „Komisijo bi bilo treba pooblastiti, da v skladu s členom 290 PDEU sprejme delegirane akte v zvezi z navajanjem porabe energije in drugih virov med uporabo pri izdelkih, povezanih z energijo, s pomočjo nalepk in standardiziranih podatkov o izdelku. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov.“

               4

               V uvodni izjavi 25 te direktive je navedeno:
               „Države članice bi si morale pri izvajanju določb te direktive prizadevati vzdržati sprejetja ukrepov, ki bi lahko zadevnim udeležencem na trgu, zlasti malim in srednje velikim podjetjem [MSP], po nepotrebnem naložili birokratske in toge obveznosti.“

               5

               Člen 2 navedene direktive, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
               „Za namene te direktive:
               […]

                        (g)

                        trgovec pomeni prodajalca na drobno ali drugo osebo, ki izdelke končnemu uporabniku prodaja, oddaja v najem, ponuja na obroke ali razstavlja;

                        (h)

                        ‚dobavitelj‘ pomeni proizvajalca ali njegovega pooblaščenega zastopnika v Uniji ali uvoznika, ki da izdelek v promet ali v uporabo na trgu Unije. Če teh ni, velja za dobavitelja katera koli fizična ali pravna oseba, ki da izdelke iz te direktive na trg ali v uporabo;

                        (i)

                        ‚dajanje v promet‘ pomeni prvič ponuditi izdelek na trgu Unije z namenom distribucije ali uporabe v Uniji, bodisi za plačilo ali zastonj in ne glede na prodajno tehniko;

                  […]“

               6

               Člen 5 iste direktive, naslovljen „Odgovornost dobaviteljev“, določa:
               „Države članice zagotovijo, da:

                        (a)

                        dobavitelji, ki dajejo v promet ali dajejo v uporabo izdelke, ki jih zajema delegirani akt, zagotovijo nalepko in standardne podatke o izdelku v skladu s to direktivo in delegiranim aktom;

                  […]

                        (d)

                        v zvezi z označevanjem z nalepkami in podatki o izdelku dobavitelji trgovcem brezplačno zagotovijo potrebne nalepke.
                        Brez poseganja v izbiro sistema za dobavo nalepk dobaviteljev, ti na zahtevo trgovcev pravočasno dobavijo nalepke;

                  […]“

               7

               Člen 6 Direktive 2010/30, naslovljen „Odgovornosti trgovcev“, določa:
               „Države članice zagotovijo, da:

                        (a)

                        trgovci jasno na viden in čitljiv način prikažejo nalepke in standardne podatke o izdelku vključijo v prospekt o izdelku ali drugo literaturo, ki je priložena izdelku, ko se ta proda končnemu uporabniku;

                        (b)

                        kadar koli je izdelek zajet v delegiranem aktu, razstavljen, trgovci pritrdijo ustrezno nalepko v ustrezni jezikovni različici na jasno vidno mesto, ki je določeno v ustreznem delegiranem aktu.“

               8

               Člen 10 navedene direktive, naslovljen „Delegirani akti“, v odstavkih od 1 do 3 določa:
               „1.   Komisija z delegiranimi akti v skladu s členi 11, 12 in 13 določi podrobnosti o nalepki in standardnih podatkih o izdelku za vsak tip izdelka v skladu s tem členom.
               Kadar izdelek izpolnjuje merila, navedena v odstavku 2, se vključi v delegirani akt v skladu z odstavkom 4.
               Na podlagi določb delegiranih aktov v zvezi s podatki na nalepki in standardnimi podatki o izdelku glede porabe energije in drugih bistvenih virov med uporabo se lahko končni uporabniki odločajo o nakupu na podlagi zadovoljivih podatkov, organi tržnega nadzora pa preverijo, ali so izdelki v skladu z zagotovljenimi podatki.
               Kadar delegirani akt vsebuje določbe v zvezi z energetsko učinkovitostjo in porabo bistvenih virov izdelka, mora biti z obliko in vsebino nalepke poudarjena energetska učinkovitost izdelka.
               2.   Merila iz odstavka 1 so naslednja:

                        (a)

                        z upoštevanjem večine najnovejših podatkov, ki so na voljo, in količine izdelkov, danih na trg Unije, imajo izdelki veliko zmožnost za prihranek energije in, kjer je primerno, drugih bistvenih virov;

                        (b)

                        med izdelki, ki so na trgu in so enakovredni po učinkovitosti, so izjemno velike razlike med zadevnimi stopnjami učinkovitosti;

                        (c)

                        Komisija upošteva zadevno zakonodajo in samourejevalne ukrepe Unije, kot so prostovoljni dogovori, ki naj bi cilje politike izpolnili hitreje in z manjšimi stroški kot obvezujoče zahteve.

                  3.   Komisija pri pripravi osnutka delegiranega akta:
               […]

                        (d)

                        določi datum(‑e) izvedbe, morebitne postopne ali prehodne ukrepe ali obdobja in pri tem posebej upošteva možne vplive na MSP ali na določene skupine izdelkov, ki jih izdelujejo predvsem MSP.“

               9

               Členi 11, 12 in 13 Direktive 2010/30 določajo okvir, v katerem se delegirani akti sprejemajo v skladu s členom 290(2) PDEU. Člen 11 te direktive ureja trajanje in izvajanje pooblastila s strani Komisije in tej nalaga, naj pripravi poročilo o pooblastilu najpozneje šest mesecev pred koncem petletnega obdobja od 19. junija 2010. Poleg tega Komisiji nalaga, naj Evropski parlament in Svet Evropske unije uradno obvesti o vsakem delegiranem aktu ob njegovem sprejetju. Člen 12 navedene direktive se nanaša na možnost preklica pooblastila, člen 13 iste direktive pa na postopek, ki ga morata upoštevati Parlament in Svet pri nasprotovanju delegiranemu aktu.

               10

               Člen 16 Direktive 2010/30, naslovljen „Prenos“, v odstavku 1 določa:
               „Države članice najpozneje do 20. junija 2011 uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo. Komisiji takoj sporočijo besedila navedenih predpisov.
               Države članice navedene predpise uporabljajo od 20. julija 2011.
               […]“

               11

               Člen 18 navedene direktive, naslovljen „Začetek veljavnosti“, določa:
               „Ta direktiva začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
               Točke (d), (g) in (h) člena 5 se uporabljajo od 31. julija 2011.“

         Delegirana uredba

               12

               V uvodni izjavi 3 Delegirane uredbe je navedeno:
               „Uvesti je treba usklajene določbe za navajanje energetske učinkovitosti in porabe energije za televizorje z označevanjem in standardiziranimi podatki o izdelku, da bi se spodbudilo proizvajalce k izboljšanju energetske učinkovitosti televizorjev in končne uporabnike k nakupu energetsko učinkovitih modelov, zmanjšalo porabo električne energije ter prispevalo k delovanju notranjega trga.“

               13

               V uvodni izjavi 9 te uredbe je navedeno:
               „Da bi se spodbudila proizvodnja energetsko učinkovitih televizorjev, bi bilo treba dobaviteljem, ki želijo na trg dati televizorje, ki lahko dosežejo zahteve višjih razredov energetske učinkovitosti, omogočiti, da uporabijo nalepke s prikazom takšnih razredov že pred datumom obveznega prikazovanja takšnih razredov.“

               14

               Člen 3 navedene uredbe, naslovljen „Odgovornosti dobaviteljev“, določa:
               „1.   Dobavitelji zagotavljajo, da:

                        (a)

                        je vsak televizor opremljen s tiskano nalepko z obliko in podatki, kot so določeni v Prilogi V;

                  […]
               3.   Oblika nalepke, določena v Prilogi V, se uporablja po naslednjem časovnem razporedu:

                        (a)

                        za televizorje, dane na trg od 30. novembra 2011, so nalepke za televizorje z razredi energetske učinkovitosti:

                                 (i)

                                 A, B, C, D, E, F, G v skladu s točko 1 Priloge V ali, kadar se zdi dobaviteljem primerno, s točko 2 navedene priloge;

                                 (ii)

                                 A+ v skladu s točko 2 Priloge V;

                                 (iii)

                                 A++ v skladu s točko 3 Priloge V;

                                 (iv)

                                 A+++ v skladu s točko 4 Priloge V;

                        (b)

                        za televizorje, dane na trg od 1. januarja 2014, so nalepke z razredi energetske učinkovitosti A+, A, B, C, D, E, F v skladu s točko 2 Priloge V ali, kadar se zdi dobaviteljem primerno, v skladu s točko 3 navedene priloge;

                        (c)

                        za televizorje, dane na trg od 1. januarja 2017, so nalepke z razredi energetske učinkovitosti A++, A+, A, B, C, D, E v skladu s točko 3 Priloge V ali, kadar se zdi dobaviteljem primerno, v skladu s točko 4 navedene priloge;

                        (d)

                        za televizorje, dane na trg od 1. januarja 2020, so nalepke z razredi energetske učinkovitosti A+++, A++, A+, A, B, C, D v skladu s točko 4 Priloge V.“

               15

               Člen 4 iste uredbe, naslovljen „Odgovornosti trgovcev“, določa:
               „Trgovci zagotavljajo, da:

                        (a)

                        je na prodajni točki vsak televizor na sprednji strani opremljen z nalepko, ki jo v skladu s členom 3(1) zagotovijo dobavitelji, na tak način, da je ta jasno vidna;

                  […]“

               16

               Člen 9 Delegirane uredbe, naslovljen „Začetek veljavnosti“, določa:
               „Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
               Uporablja se od 30. novembra 2011. […]
               Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.“

         Nemško pravo

               17

               Člen 3(1) zakona o nelojalni konkurenci (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) v različici, ki se uporabi za spor o glavni stvari (BGBl. 2010 I, str. 254, v nadaljevanju: UWG), določa:
               „Nepoštene poslovne prakse so prepovedane, če lahko občutno posežejo v interese konkurentov, potrošnikov ali drugih udeležencev na trgu.“

               18

               Člen 4 UWG določa:
               „Primeri nepoštenih poslovnih praks
               Nelojalno ravna zlasti, kdor
               […]
               11.   krši zakonsko določbo, s katero se med drugim ureja ravnanje na trgu v interesu udeležencev na trgu.“

               19

               Člen 5a(2) in (4) UWG določa:
               „(2)   Nelojalno ravna, kdor vpliva na svobodo odločanja potrošnikov v smislu člena 3(2) s tem, da zamolči informacijo, ki je v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh okoliščin, vključno z omejitvami komunikacijskega sredstva, bistvena.
               […]
               (4)   Kot bistvene v smislu odstavka 2 se štejejo tudi informacije, ki se potrošnikom na podlagi uredb Skupnosti ali predpisov, s katerimi se prenašajo direktive Skupnosti, na področju komercialne komunikacije, vključno z oglaševanjem in trženjem, ne smejo zamolčati.“

               20

               Člen 8(1), prvi stavek, UWG določa:
               „Zoper vsakogar, čigar poslovno ravnanje je prepovedano v smislu členov 3 in 7, je mogoče vložiti tožbo za odpravo posledic prepovedanega ravnanja ali – v primeru ponovitvene nevarnosti – opustitveno tožbo.“

         Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               21

               Družba S+K je 20. januarja 2012 v izložbi na prodaj ponujala televizijski sprejemnik, ki ni bil opremljen z nalepko v zvezi z energijsko porabo, določeno v Prilogi V k Delegirani uredbi. Televizijski sprejemnik je njegov proizvajalec, družba Haier Deutschland GmbH, dobavila grosistu, družbi ElectronicPartner Handel SE, ki ga je 20. maja 2011 dobavila družbi S+K. Tovrstni televizijski sprejemnik se je 20. januarja 2012 še proizvajal.

               22

               Družba S+K je po opozorilu U. Rätzkeja vložila negativno ugotovitveno tožbo, po kateri je bila vložena nasprotna tožba U. Rätzkeja, s katero je ta predlagal, naj se tej družbi prepove ponujanje v prodajo televizijskih sprejemnikov, ki niso označeni z nalepko iz Priloge V k Delegirani uredbi.

               23

               Ta nasprotna tožba temelji na členih 3(1), 4, točka 11, in 8(1) UWG ter sproža vprašanje, ali bi morala družba S+K v skladu s členom 4(a) Delegirane uredbe z nalepko označiti televizijski sprejemnik, ki ji je bil dobavljen 20. maja 2011 brez nalepke.

               24

               Landgericht Mühlhausen je navedeno nasprotno tožbo zavrnilo, ker naj televizijskih sprejemnikov, dobavljenih pred 30. novembrom 2011 brez zadevne nalepke in v skladu z zakonsko ureditvijo, ki je veljala pred tem datumom, ne bi bilo treba opremiti s tako nalepko niti po 30. novembru 2011.

               25

               Predložitveno sodišče, ki odloča o pritožbi zoper sodbo navedenega sodišča, se sprašuje o razlagi člena 4(a) Delegirane uredbe, ki po njegovem mnenju pomeni pravilo o ravnanju na trgu v smislu člena 4 UWG. Glede tega poudarja, da bi iz besede „zagotovijo“, uporabljene v členu 4(a) Delegirane uredbe, lahko izhajalo, da velja za trgovca od 30. novembra 2011 obveznost opremljanja televizijskih sprejemnikov z nalepkami samo, če je dobavitelj te sprejemnike dobavil z nalepko v skladu z obveznostjo, ki ga zavezuje od istega datuma dalje. Iz namena obveznosti opremljanja z nalepkami, kakor je določena v uvodni izjavi 3 Delegirane uredbe, pa bi bilo po njegovem mnenju lahko razvidno, da velja obveznost opremljanja z nalepkami od 30. novembra 2011 za vse televizijske sprejemnike, ki jih prodajajo trgovci, vključno s tistimi, ki so bili dobavljeni pred tem datumom. U. Rätzke meni, da bi bilo v povezavi s členom 5(d) Direktive 2010/30 mogoče sklepati, da morajo dobavitelji zagotoviti nalepke brezplačno in nemudoma v vseh primerih, torej tudi za televizijske sprejemnike, dobavljene pred 30. novembrom 2011, da lahko trgovci od tega datuma dalje izpolnijo svojo obveznost opremljanja z nalepkami.

               26

               V teh okoliščinah je Thüringer Finanzgericht prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je treba člen 4(a) Delegirane uredbe […] razlagati tako,

                        —

                        da velja za trgovca (od 30. novembra 2011) obveznost opremljanja televizorjev z nalepkami, samo če je dobavitelj te televizorje v skladu s členom 3(1)(a) navedene uredbe (po 30. novembru 2011) že dobavil z ustrezno nalepko,

                        —

                        ali pa velja za trgovca obveznost označevanja (od 30. novembra 2011) tudi takšnih televizorjev, ki jih dobavitelj pred 30. novembrom 2011 ni opremil z ustrezno nalepko, zaradi česar je trgovec dolžan (pravočasno, naknadno) zahtevati nalepke za takšne televizorje?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               27

               Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(a) Delegirane uredbe razlagati tako, da se obveznost trgovcev, da zagotavljajo, da je na prodajnem mestu vsak televizor opremljen z nalepko z informacijami o energetski učinkovitosti naprave, uporablja le za televizorje, dane na trg po 30. novembru 2011.

               28

               Glede tega je treba, kot so trdile zadevne osebe, opraviti celostno analizo obveznosti v zvezi z označevanjem televizorjev, ki so trgovcem in dobaviteljem naložene z Delegirano uredbo, ob upoštevanju njene sistematike, zlasti glede na določbe Direktive 2010/30.

               29

               Člen 4(a) Delegirane uredbe namreč trgovcem nalaga, naj vsak televizor opremijo z nalepko, ki jo „v skladu s členom 3(1)“ te uredbe zagotovijo dobavitelji.

               30

               Poleg tega člen 4 Delegirane uredbe v nasprotju z njenim členom 3 ne vsebuje samostojnega časovnega razporeda za njegovo uporabo ratione temporis. V skladu s členom 6(b) Direktive 2010/30 pa se obveznost označevanja, naložena trgovcem, nanaša le na proizvode, zajete v delegiranem aktu, in v členu 10(3)(d) te direktive je pojasnjeno, da ta delegirani akt določa področje uporabe ratione temporis odgovornosti v zvezi z označevanjem. Določa namreč, da Komisija pri pripravi osnutka delegiranega akta „določi datum(‑e) izvedbe, morebitne postopne ali prehodne ukrepe ali obdobja in pri tem posebej upošteva možne vplive na MSP ali na določene skupine izdelkov, ki jih izdelujejo predvsem MSP“.

               31

               Glede na to, da člen 4 Delegirane uredbe ne vsebuje samostojnega časovnega razporeda, temveč napotuje na člen 3(1) te uredbe, ki ureja odgovornosti dobaviteljev, zato področje uporabe ratione temporis člena 4 Delegirane uredbe ustreza področju uporabe ratione temporis njenega člena 3. Obveznost trgovca, da namesti nalepke, je tako pomožna glede na obveznost dobavitelja, da zagotovi ustrezne nalepke.

               32

               Glede tega je treba opozoriti, da člen 3(3) Delegirane uredbe v skladu s področjem uporabe ratione temporis navedene uredbe, ki se v skladu s svojim členom 9 uporablja od 30. novembra 2011, ne vsebuje nobene zahteve za televizorje, dane na trg pred tem datumom. Ta določba namreč ureja prav zahteve, ki se uporabljajo za „televizorje, dane na trg od 30. novembra 2011“ in nato postopno od 1. januarja 2014, od 1. januarja 2017 in od 1. januarja 2020.

               33

               Iz zgoraj navedenega je razvidno, da je treba za odgovor na vprašanje za predhodno odločanje, kot so trdile zadevne osebe, razložiti besede „dane na trg“, uporabljene v členu 3(3)(a) Delegirane uredbe.

               34

               V skladu s členom 2(i) Direktive pomeni „‚dajanje v promet‘ […] prvič ponuditi izdelek na trgu Unije z namenom distribucije ali uporabe v Uniji, bodisi za plačilo ali zastonj in ne glede na prodajno tehniko“. To, da se izdelek prvič ponudi na trgu Unije, je torej odločilno ne glede na način distribucije.

               35

               Obveznost označevanja tako velja za trgovce le glede televizorjev, ponujenih na trgu Unije po 30. novembru 2011, kar pomeni, da jih je proizvajalec dal v prodajno verigo po tem datumu.

               36

               Tak pristop, ki temelji na upoštevanju sistematike člena 4(a) Delegirane uredbe, ni omajan s teleološko razlago navedene določbe.

               37

               Kot je poudarilo predložitveno sodišče, bi sicer naložitev obveznosti označevanja televizorjev, ki so bili dobavljeni pred 30. novembrom 2011, lahko končne uporabnike spodbudila k nakupu energetsko varčnih modelov v skladu s ciljem Delegirane uredbe v smislu njenih uvodnih izjav 3 in 9.

               38

               Vendar je zgoraj navedeni učinek spodbude očitno omejen, ker je do ponujanja navedenih televizorjev prišlo v razmeroma kratkem obdobju.

               39

               Poleg tega omejeni učinek obveznosti označevanja, ki velja tudi za televizorje, dobavljene pred 30. novembrom 2011, ne bi bil sorazmeren z upravnim bremenom, ki bi ga ukrep povzročil za dobavitelje in trgovce. Zlasti MSE bi bila prisiljena od proizvajalca zahtevati energetske nalepke za vse televizorje, ki so bili že dobavljeni pred 30. novembrom 2011. V uvodni izjavi 25 Direktive 2010/30 pa je navedeno, da se je treba vzdržati sprejetja ukrepov, ki bi lahko zadevnim udeležencem na trgu, zlasti MSE, po nepotrebnem naložili birokratske in toge obveznosti.

               40

               Člen 5(d) Direktive 2010/30 v nasprotju s tem, kar je U. Rätzke trdil pred predložitvenim sodiščem, ne more imeti drugega učinka. Ne ureja namreč niti okoliščin, v katerih je dobava nalepk nujna, niti časovnega okvira te obveznosti, ki je vprašanje, glede katerega ta direktiva, natančneje njen člen 10(3)(d), napotuje na določbe delegiranega akta. Zadevni delegirani akt pa je jasno opredelil področje uporabe ratione temporis obveznosti označevanja s tem, da se Delegirana uredba nanaša le na televizorje, prvič dane na trg po 30. novembru 2011.

               41

               Na postavljeno vprašanje je treba zato odgovoriti, da je treba člen 4(a) Delegirane uredbe razlagati tako, da se obveznost prodajalcev, da zagotavljajo, da je vsak televizor na prodajnem mestu opremljen z nalepko, ki jo v skladu s členom 3(1) navedene uredbe zagotovijo dobavitelji, uporablja le za televizorje, ki so bili dani na trg, kar pomeni, da jih je proizvajalec prvič dal v prodajno verigo, po 30. novembru 2011.

         Stroški

               42

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                     Člen 4(a) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 1062/2010 z dne 28. septembra 2010 o dopolnitvi Direktive 2010/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta glede zahtev za energijsko označevanje televizijskih sprejemnikov je treba razlagati tako, da se obveznost prodajalcev, da zagotavljajo, da je vsak televizor na prodajnem mestu opremljen z nalepko, ki jo v skladu s členom 3(1) navedene uredbe zagotovijo dobavitelji, uporablja le za televizorje, ki so bili dani na trg, kar pomeni, da jih je proizvajalec prvič dal v prodajno verigo, po 30. novembru 2011.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.