Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 24. junija 2014. # Unister GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-273/12.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 2. julija 2015.#Johannes Demmer proti Fødevareministeriets Klagecenter.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vestre Landsret.#Predhodno odločanje – Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Shema enotnega plačila – Uredba (ES) št. 1782/2003 – Člen 44(2) – Uredba (ES) št. 73/2009 – Člen 34(2)(a) – Pojem ,upravičeni hektar‘ – Površine okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja – Uporaba za kmetijske dejavnosti – Dopustnost – Povrnitev neupravičeno dodeljenih kmetijskih pomoči.#Zadeva C-684/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 2. julija 2015 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Kmetijstvo — Skupna kmetijska politika — Shema enotnega plačila — Uredba (ES) št. 1782/2003 — Člen 44(2) — Uredba (ES) št. 73/2009 — Člen 34(2)(a) — Pojem ‚upravičeni hektar‘ — Površine okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja — Uporaba za kmetijske dejavnosti — Dopustnost — Povrnitev neupravičeno dodeljenih kmetijskih pomoči“
      V zadevi C‑684/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Vestre Landsret (Danska) z odločbo z dne 16. decembra 2013, ki je prispela na Sodišče 23. decembra 2013, v postopku

         Johannes Demmer

      proti

         Fødevareministeriets Klagecenter,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, S. Rodin, A. Borg Barthet (poročevalec), E. Levits, sodniki, in M. Berger, sodnica,
      generalni pravobranilec: N. Wahl,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za J. Demmerja G. Lund, odvetnik,

               —

               za dansko vlado C. Thorning, agent, skupaj z R. Holdgaardom, odvetnikom,

               —

               za grško vlado I. Chalkias in O. Tsirkinidou, agenta,

               —

               za poljsko vlado B. Majczyna, agent,

               —

               za Evropsko komisijo H. Kranenborg in L. Grønfeldt, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 26. februarja 2015
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 44(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269), členov 34(2)(a) in 137 Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 (UL L 30, str. 16, in popravek v UL 2010, L 43, str. 7) ter člena 73(4) in (5) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 243), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2184/2005 z dne 23. decembra 2005 (UL L 347, str. 61, v nadaljevanju: Uredba št. 796/2004).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med J. Demmerjem in Fødevareministeriets Klagecenter (služba za pritožbe ministrstva za prehrano, v nadaljevanju: Klagecenter) glede upravičenosti površin, ki se uporabljajo za pridelavo sušene krme in ki obkrožajo vzletno-pristajalne steze, vozne steze in poti ustavljanja v letalski bazi Skrydstrup (Danska) in na letališču Aalborg (Danska), do pomoči v okviru sheme enotnega plačila.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Uredba št. 1782/2003

               3

               V uvodni izjavi 21 Uredbe št. 1782/2003 je bilo navedeno:
               „Sheme podpore v okviru skupne kmetijske politike predvidevajo neposredno dohodkovno podporo, zlasti z namenom, da se kmetijski skupnosti zagotovi primeren življenjski standard. Ta cilj je tesno povezan z ohranjanjem podeželja […]“

               4

               Člen 1 te uredbe je določal:
               „Ta uredba določa:
               […]

                        —

                        dohodkovno podporo za kmete (v nadaljnjem besedilu: ‚shema enotnega plačila‘);

                  […]“

               5

               V skladu s členom 2(b) in (c) navedene uredbe se uporabljajo te opredelitve:

                        „(b)

                        ‚kmetijsko gospodarstvo‘ so vse proizvodne enote, s katerimi upravlja kmet in ki se nahajajo na ozemlju iste države članice,

                        (c)

                        ‚kmetijska dejavnost‘ je proizvodnja, vzreja ali gojenje kmetijskih proizvodov, vključno z žetvijo, molžo, rejo živali in kmetijsko rejo živali ali ohranjanje zemljišča po dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih, določeno v členu 5.“

               6

               Člen 43(1), prvi pododstavek, te uredbe je določal:
               „Brez vpliva na člen 48 [vsak] kmet prejme pravico do plačila na hektar, ki se izračuna tako, da se referenčni znesek deli s triletnim povprečnim številom vseh hektarjev, na podlagi katerih je imel kmet med referenčnim obdobjem pravico do neposrednih plačil, navedenih v Prilogi VI.“

               7

               Člen 44(1) in (2) Uredbe št. 1782/2003 je določal:
               „1.   Na podlagi vsake pravice do plačila, ki vključuje upravičen hektar, se pridobi pravica do plačila zneska, ki ga določa pravica do plačila.
               2.   ‚Upravičen hektar‘ pomeni vsako kmetijsko površino kmetijskega gospodarstva, ki se uporablja kot orno zemljišče in trajni travnik, razen površin, ki se uporabljajo za trajne nasade, gozdove ali nekmetijske dejavnosti.“

         Uredba št. 73/2009

               8

               Uredba št. 73/2009 je razveljavila in nadomestila Uredbo št. 1782/2003 s 1. januarjem 2009.

               9

               V uvodni izjavi 49 Uredbe št. 73/2009 je bilo navedeno:
               „Pri prvi dodelitvi pravic do plačila s strani držav članic so nekatere napake privedle do posebej visokih plačil kmetom. Takšno nespoštovanje predpisov se običajno odpravi s finančnim popravkom, dokler se ne sprejmejo korektivni ukrepi. Vendar bi glede na čas, ki je pretekel od prve dodelitve pravic do plačila, potrebna korekcija pripeljala do nesorazmerno velikih sodnih in upravnih ovir za države članice. Zato bi bilo treba zaradi pravne varnosti dodeljevanje takih plač urediti s predpisi.“

               10

               Člen 2 te uredbe je določal te opredelitve:
               „[…]

                        (b)

                        ‚kmetijsko gospodarstvo‘ pomeni vse proizvodne enote, s katerimi upravlja kmet in ki so na ozemlju iste države članice;

                        (c)

                        ‚kmetijska dejavnost‘ pomeni proizvodnjo, vzrejo ali gojenje kmetijskih proizvodov, vključno z žetvijo, molžo, rejo živali in kmetijsko rejo živali, ali ohranjanje zemljišča v dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih, kakor je določeno v členu 6;

                  […]

                        (h)

                        ‚kmetijska površina‘ pomeni katero koli površino, ki se uporablja kot orno zemljišče, trajni pašnik ali trajni nasad.“

               11

               Člen 34 navedene uredbe je določal:
               „1.   Podpora v okviru sheme enotnega plačila se dodeli kmetom po aktiviranju pravice do plačila na upravičeni hektar. Aktivirane pravice do plačila dajejo pravico do plačila v njih določenih zneskov.
               2.   V tem naslovu ‚upravičeni hektar‘ pomeni:

                        (a)

                        kmetijske površine kmetijskega gospodarstva in površine, zasajene s hitro rastočim panjevcem (oznaka KN ex 0602 90 41), ki se uporablja za kmetijsko dejavnost ali ki se, če se površine prav tako uporabljajo za nekmetijske dejavnosti, pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti […]

                  […]
               Komisija po postopku iz člena 141(2) določi podrobna pravila glede uporabe upravičenih hektarjev za nekmetijske dejavnosti.
               Razen v primeru višje sile ali v izjemnih okoliščinah hektarji izpolnjujejo pogoj za upravičenost skozi celotno koledarsko leto.“

               12

               Člen 137 Uredbe št. 73/2009 je določal:
               „1.   Pravice do plačila, dodeljene kmetom pred 1. januarjem 2009, se štejejo za zakonite in redne od 1. januarja 2010.
               2.   Odstavek 1 se ne uporablja za pravice do plačila, dodeljene kmetom na podlagi vsebinsko napačnih zahtevkov, razen v primerih, ko ni razumno pričakovati, da bi kmet lahko napako odkril.
               […]“

         Uredba (ES) št. 795/2004

               13

               V skladu s členom 2(a) Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi št. 1782/2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 243) je pomenilo „‚kmetijsko zemljišče‘ […] celotno zemljišče, ki zajema orna zemljišča, trajne travnike in trajne nasade“.

         Uredba (ES) št. 370/2009

               14

               V uvodni izjavi 3 Uredbe Komisije (ES) št. 370/2009 z dne 6. maja 2009 o spremembi Uredbe št. 795/2004 (UL L 114, str. 3) je navedeno:
               „Določbe o upravičenosti iz člena 3b Uredbe […] št. 795/2004 so zastarele, zato jih je treba odstraniti. Člen 34(2)(a) Uredbe […] št. 73/2009 pa vključuje uporabo upravičenih hektarjev za nekmetijske dejavnosti. Določiti je treba okvir meril za vse države članice.“

               15

               Člen 1, točka 3, Uredbe št. 370/2009 je v Uredbo št. 795/2004 dodal člen 3c, ki določa:
               „Za namene uporabe člena 34(2)(a) Uredbe […] št. 73/2009 šteje, da se kmetijsko zemljišče gospodarstva, ki se uporablja tudi za nekmetijske dejavnosti, uporablja pretežno za kmetijske dejavnosti, če se kmetijska dejavnost lahko izvaja, ne da bi bila znatno ovirana z intenzivnostjo, naravo, trajanjem in periodičnostjo nekmetijske dejavnosti.
               Države članice določijo merila za izvajanje prvega pododstavka na svojem ozemlju.“

               16

               V skladu s členom 2 Uredbe št. 370/2009 se ta uredba uporablja od 1. januarja 2009.

         Uredba št. 796/2004

               17

               Člen 2 Uredbe št. 796/2004 je določal:
               „[…] uporabljajo [se] naslednje opredelitve:

                        (1)

                        ‚orna zemljišča‘ so zemljišča, obdelana zaradi proizvodnje rastlinskih pridelkov, in zemljišča v prahi ali zemljišča, ki se vzdržujejo po načelu dobrega kmetijskega in okoljskega delovanja […];

                  […]

                        (2)

                        ‚trajni pašnik‘ pomeni zemljišče, ki se uporablja za gojenje trav ali druge naravne zelnate krme (samoposejane) ali gojene (posejane) in ki ni vključeno v kolobarjenje kmetijskega gospodarstva pet let ali več […];

                  […]“

               18

               Člen 12 te uredbe je določal:
               „1.   Enotni zahtevek vsebuje vse potrebne informacije za ugotovitev upravičenosti do pomoči, in zlasti:
               […]

                        (d)

                        podrobnosti, ki omogočajo identifikacijo vseh enot rabe oziroma poljin na kmetijskem gospodarstvu, njihovo površino, izraženo v hektarih na dve decimalni mesti, njihovo lokacijo in, kadar je primerno, njihovo uporabo ter ali je enota rabe oziroma poljina namakana;

                  […]

                        (f)

                        izjavo kmeta, da je seznanjen s pogoji, ki zadevajo zadevne sheme pomoči.

                  […]
               4.   Pri predložitvi obrazca za zahtevek kmet popravi vnaprej natisnjeni obrazec iz odstavkov 2 in 3, če je prišlo do kakršnih koli sprememb, zlasti prenosov pravic do plačila v skladu s členom 46 Uredbe […] št. 1782/2003, ali če je katera od informacij, navedenih na vnaprej natisnjenih obrazcih, nepravilna.
               […]“

               19

               Člen 24 Uredbe št. 796/2004 je določal:
               „1.   Administrativni pregledi iz člena 23 Uredbe […] št. 1782/2003 omogočajo, da se ugotovijo nepravilnosti, zlasti avtomatizirano odkrivanje nepravilnosti z uporabo računalniških sredstev, vključno z navzkrižnimi kontrolami:
               […]

                        (c)

                        med enotami rabe, kakor so prijavljene v enotnem zahtevku, in referenčnimi enotami rabe, ki jih vsebuje identifikacijski sistem za enote rabe oziroma poljine, za preverjanje upravičenosti do pomoči takih površin;

                  […]“

               20

               Člen 73 navedene uredbe je določal:
               „1.   Če je izvršeno neupravičeno plačilo, kmet povrne zadevni znesek z obrestmi, izračunanimi v skladu z odstavkom 3.
               […]
               4.   Obveznost povračila iz odstavka 1 se ne uporabi, če je izplačilo pomotoma izvršil pristojni organ ali katerikoli organ in če napake kmet ni mogel [razumno] ugotoviti.
               Kadar pa se napaka nanaša na dejanske elemente, pomembne za izračun zadevnega plačila, se prvi pododstavek uporablja le, če sklep o povračilu ni bil sporočen v 12 mesecih po izplačilu.
               5.   Obveznost povračila iz odstavka 1 se ne uporablja, če je obdobje, ki je preteklo med datumom plačila pomoči in datumom, ko pristojni organ prvič uradno obvesti prejemnika v zvezi z neupravičeno naravo plačila, večje od deset let.
               Vendar pa se obdobje iz prvega pododstavka skrajša na štiri leta, če je upravičenec ravnal v dobri veri.
               […]“

               21

               Člen 73a Uredbe št. 796/2004 je določal:
               „1.   Če se potem, ko so bile kmetom dodeljene pravice do plačila v skladu z Uredbo […] št. 795/2004, ugotovi, da so bile nekatere pravice do plačila neupravičeno dodeljene, zadevni kmet navedeno neupravičeno število prepusti nacionalni rezervi iz člena 42 Uredbe […] št. 1782/2003.
               […]
               Šteje se, da so bile neupravičeno dodeljene pravice do plačila, dodeljene kot take od začetka.
               […]
               4.   Neupravičeno izplačani zneski se povrnejo v skladu s členom 73.“

         Dansko pravo

               22

               Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je zahteve, ki se nanašajo na varna območja letališč, na Danskem določil Trafikstyrelsen (urad za promet) s pravili o civilnem letalstvu (Bestemmelser for Civil Luftfart).

               23

               V teh pravilih je varno območje letališča opredeljeno kot območje, katerega cilj je zmanjšati tveganje za nastanek materialne škode na letalu, ki vozi po tleh, in zaščititi letalo ob vzletu in pristanku.

               24

               Po mnenju predložitvenega sodišča je obdelovanje varnih območij urejeno v pravilih o civilnem letalstvu 3‑16 z dne 31. januarja 2005 o ukrepih za zmanjšanje tveganja za trčenje med letali in pticami ali sesalci na letališčih, v katerih je med drugim določeno:

                        „5.2.2

                        Zemljiške parcele brez trdnega zgornjega ustroja, ki ležijo znotraj območja letališča do vzletno-pristajalne steze/vzletno-pristajalnih stez ter do razdalje največ 150 metrov od meja letališča:

                                 a)

                                 Zemljišča so zatravljena […]

                           […]

                        5.2.3

                        Zemljiške parcele brez trdnega zgornjega ustroja, ki ležijo znotraj območja letališča na razdalji med 150 metrov in 300 metrov od meja vzletno-pristajalne steze/vzletno-pristajalnih stez:

                                 a)

                                 Zemljišča se uporabljajo za gojenje trave, razen kjer naravna vegetacija, na primer vresje, dovolj vpliva na neprivlačnost zemljišč za ptice/sesalce.

                                 b)

                                 Zemljišča se uporabljajo za pridelavo rastlinskih pridelkov samo po posvetu s svetovalcem […]

                        5.2.4

                        Zemljiške parcele brez trdnega zgornjega ustroja, ki ležijo znotraj območja letališča na razdalji več kot 300 metrov od meja vzletno-pristajalne steze/vzletno-pristajalnih stez, se lahko uporabljajo za kmetijstvo samo po posvetu s svetovalcem.

                  […]

                        6.4.1

                        Pri obdelovanju zemljišč se uporabljajo ta pravila:

                                 a)

                                 Na vzletno-pristajalni stezi in vozni stezi/vzletno-pristajalnih stezah in voznih stezah brez makadamskega ali trdnega zgornjega ustroja […] je treba višino trave stalno vzdrževati do največ 20 centimetrov.

                                 b)

                                 Zunaj območij iz točke (a), vendar znotraj območij iz odstavka 5.2.2, je treba višino trave stalno vzdrževati med najmanj 20 centimetri in največ 40 centimetri […]

                  […]“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               25

               J. Demmer je 21. decembra 1999 in 10. maja 2000 z letališčem Aalborg in letalsko bazo Skrydstrup sklenil pogodbi o najemu površin znotraj letališča in letalske baze.

               26

               J. Demmer je na podlagi navedenih pogodb kot najemnik v zameno za najemnino in ob upoštevanju pogojev iz teh pogodb pridobil pravico do košnje in uporabe trave na zadevnih površinah.

               27

               Na podlagi pogodbe z letališčem Aalborg je moral J. Demmer obvestiti najemodajalca o zahtevi za dostop do najetih površin, oboroženim silam pa je bila zagotovljena neomejena pravica, da uporabljajo ali dovolijo uporabo navedenih površin za kakršne koli vojaške vaje.

               28

               V tej pogodbi je bilo med drugim določeno, da se mora gnojenje začeti šele aprila in da mora biti mogoče posipanje takoj zaustaviti, če se oceni, da bi njegovo nadaljevanje pomenilo tveganje za varnost letenja.

               29

               Dalje je bil najemnik zavezan, da travo pokosi, preden toliko zraste, da bi lokalni vojaški organ menil, da lahko znatno ovira vojaške vaje.

               30

               Nazadnje je bilo v navedeni pogodbi določeno, da mora najemnik od 1. januarja 2005 zadevne površine uporabljati na način, da bo upravičen do dodelitve pravic do plačila.

               31

               V pogodbi z letalsko bazo Skrydstrup je bilo določeno, da vzdrževanje travnate površine vključuje posipanje umetnega gnojila ter njeno košnjo in valjanje.

               32

               J. Demmer je bil med drugim dolžan kositi travo do višine 15 centimetrov ob vzletno-pristajalnih stezah in voznih stezah z uporabo naprav, ki omogočajo košnjo čim bliže napravam. Košnja se je opravila, po potrebi, na zahtevo kontrole zračnega prometa, ob zadnji košnji oktobra ali novembra pa je bilo treba travo popolnoma pokositi.

               33

               Na zemljiščih okoli vzletno-pristajalnih stez je bilo treba travo kositi po potrebi, prvič med 1. majem in 15. julijem, pozneje pa na morebitno zahtevo kontrole zračnega prometa.

               34

               Najemodajalec je bil dolžan podati zahtevo za košnjo ob vzletno-pristajalnih stezah in zemljiščih okoli vzletno-pristajalnih stez pet delovnih dni vnaprej. Košnja se je morala začeti na zahtevani dan in se nadaljevati, dokler delo ni bilo opravljeno, najemnik pa je bil dolžan pokošeno travo odstraniti takoj po košnji.

               35

               Poleg tega je bilo treba opraviti valjanje vsako pomlad, nato na zahtevo kontrole zračnega prometa, in sicer v dolžini 30 metrov na vsaki strani glavne vzletno-pristajalne steze in vzporednih stez.

               36

               J. Demmer je imel pravico posipanja umetnega gnojila, kolikor je potrebno za uporabo pokošene trave, ni pa mu bilo dovoljeno to storiti pred koncem marca. Uporaba pesticidov na najetih zemljiščih pa je bila prepovedana.

               37

               Nazadnje je bil J. Demmer zavezan upoštevati zahteve v zvezi z letalskimi operacijami in spoštovati morebitna navodila in prepovedi, ki jih izda kontrola zračnega prometa ali uprava letalske baze.

               38

               J. Demmer je 25. aprila 2005 podal zahtevek za udeležbo v shemi enotnega plačila, v katerem je navedel površine v letalski bazi Skrydstrup v skupnem obsegu 232,65 hektarja in na letališču Aalborg v skupnem obsegu 317 hektarjev.

               39

               Direktoratet for FødevareErhverv (agencija za prehrano) je z odločbo z dne 29. maja 2006 J. Demmerju dodelila pravice do plačila za površine, ki jih je prijavil v tem zahtevku, in ustrezen znesek pomoči mu je bil izplačan za leto 2005.

               40

               V vmesnem času je J. Demmer 1. februarja 2006 pravice do plačila, ki so se nanašale na površine na letališču Aalborg, prenesel na oborožene sile.

               41

               V obdobju od leta 2006 do 2009 je J. Demmer še naprej prejemal pomoč v okviru sheme enotnega plačila za površine znotraj letalske baze Skrydstrup.

               42

               J. Demmer je bil z dopisom z dne 24. novembra 2008 obveščen, da so bila na podlagi revizije danskega registra kmetijskih zemljišč nekatere površine, ki jih je prijavil v okviru sheme enotnega plačila, zmanjšane ali celo izbrisane iz tega registra, in sicer je šlo za zmanjšanje za 166,48 hektarja za letališče Aalborg in za 218,03 hektarja za letalsko bazo Skrydstrup, ker varnih območij letališča ni mogoče šteti za površine, upravičene do zadevne pomoči. J. Demmer je bil tudi obveščen, da bodo ponovno preučeni zahtevki, ki jih je vložil za pretekla leta, in da bodo na podlagi tega preizkusa preračunane njegove pravice do plačila.

               43

               Pravice J. Demmerja do plačila so bile z odločbo z dne 2. maja 2011 zmanjšane in odrejeno mu je bilo, da povrne znesek pomoči, ki mu je bil neupravičeno izplačan. V posebni odločbi z istega dne so bile tudi površine, ki jih je J. Demmer prijavil v zahtevku za leto 2010, zmanjšane s 319,43 hektarja na 96,11 hektarja.

               44

               J. Demmer je ti odločbi izpodbijal pri Klagecenter, ki ju je potrdila z odločbama z dne 15. maja in 12. junija 2012.

               45

               J. Demmer je 13. novembra 2012 vložil tožbo zoper zadnjenavedeni odločbi.

               46

               Ker je po mnenju Vestre Landsret (pritožbeno sodišče za zahodno pokrajino) rešitev spora o glavni stvari odvisna od razlage prava Unije, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                                 (a)

                                 Ali je treba zahtevo, da se kmetijska površina ne sme uporabljati za ‚nekmetijske dejavnosti‘ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003, in zahtevo, da se kmetijska površina uporablja za ‚kmetijsko dejavnost ali […] pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti‘ v smislu člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, razlagati tako, da je pogoj za pomoč, da je primarni namen rabe površine kmetijski?

                                 (b)

                                 Če je odgovor pritrdilen, se Sodišče naproša, naj navede, katere okoliščine je treba upoštevati pri odločitvi, kateri je ‚temeljni‘ namen rabe, če se območje hkrati uporablja za več različnih namenov.

                                 (c)

                                 Če je odgovor pritrdilen, se Sodišče dalje naproša, naj ugotovi, ali v takem primeru to pomeni, da so varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih – ki so del letališča in za katera veljajo posebna pravila in omejitve, kakršni so te v sporu, ki se nanašajo na rabo zemljišč, a se hkrati uporabljajo za pridobivanje trave za proizvodnjo krmnih peletov – po svoji naravi in rabi na podlagi zgoraj navedenih določb upravičena do pomoči.

                        2.

                        Ali je treba zahtevo, da je kmetijsko zemljišče del ‚kmetijskega gospodarstva‘ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, razlagati tako, da so varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih – ki so del letališča in za katera veljajo posebna pravila in omejitve, kakršne so te v sporu, ki se nanašajo na rabo zemljišč, a se hkrati uporabljajo za pridobivanje trave za proizvodnjo krmnih peletov – na podlagi gornjih določb upravičena do pomoči?

                        3.

                        Če je odgovor na prvo vprašanje pod (c) in/ali drugo vprašanje nikalen, ali torej, ker so zemljiške parcele poleg tega, da se uporabljajo za vzdrževanje trajnega travnika za proizvodnjo krmnih peletov, tudi varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja, obstaja:

                                 (a)

                                 napaka, ki bi jo kmet lahko razumno odkril za namene člena 137 Uredbe št. 73/2009, če so pravice do plačila za območja vendarle dodeljene;

                                 (b)

                                 napaka, ki bi jo kmet lahko [razumno] ugotovil za namene člena 73(4) Uredbe št. 796/2004, če je bila pomoč za območja vendarle plačana;

                                 (c)

                                 neupravičeno plačilo, v zvezi s katerim za upravičenca ni mogoče šteti, da je ravnal v dobri veri za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004, če je bila pomoč za območja vendarle plačana?

                        4.

                        Kateri trenutek je odločilen za presojo, ali:

                                 (a)

                                 obstaja napaka, ki bi jo kmet lahko razumno odkril za namene člena 137 Uredbe št. 73/2009,

                                 (b)

                                 obstaja napaka, ki bi jo kmet lahko razumno ugotovil za namene člena 73(4) Uredbe št. 796/2004,

                                 (c)

                                 je za upravičenca mogoče šteti, da je ravnal v dobri veri za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004?

                        5.

                        Ali je treba presojo iz četrtega vprašanja, od (a) do (c), opraviti za vsako posamezno leto pomoči ali za plačilo kot celoto?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo in drugo vprašanje

               47

               Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, v kolikšnem obsegu je mogoče površine okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih šteti za „upravičeni hektar“ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009.

               48

               Najprej je treba spomniti, da na podlagi člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 „upravičeni hektar“ pomeni vsako kmetijsko površino kmetijskega gospodarstva, ki se uporablja kot orno zemljišče in trajni travnik, razen površin, ki se uporabljajo za trajne nasade, gozdove ali nekmetijske dejavnosti.

               49

               Uredbo št. 1782/2003 je s 1. januarjem 2009 nadomestila Uredba št. 73/2009. Na podlagi člena 34(2)(a) zadnjenavedene uredbe je treba za „upravičeni hektar“ šteti kmetijske površine kmetijskega gospodarstva, ki se uporabljajo za kmetijsko dejavnost, ali površine, ki se, če se prav tako uporabljajo za nekmetijske dejavnosti, pretežno uporabljajo za kmetijske dejavnosti.

               50

               Glede na obdobje, ki je upoštevno v okviru dejanskega stanja spora o glavni stvari, to je obdobje od leta 2005 do 2009, se ti uredbi uporabljata ratione temporis. Vendar je treba navesti, da se besedili člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 razlikujeta.

               51

               Medtem ko iz besedila člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 nedvoumno izhaja, da kmetijska površina, ki se uporablja za nekmetijske dejavnosti, spada v pojem „upravičeni hektar“, če se pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti, to ne velja z vidika člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003.

               52

               Ker pa ni neobičajno, da se kmetijska površina uporablja tako za kmetijske kot za nekmetijske dejavnosti, in ker v pripravljalnem gradivu Uredbe št. 73/2009 ni nikjer naveden namen zakonodajalca, da se spremeni pojem „upravičeni hektar“, kakor je bil opredeljen v Uredbi št. 1782/2003, se člen 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 v povezavi s členom 3c Uredbe št. 795/2004 razume kot rezultat volje zakonodajalca Unije, da pojasni ta pojem.

               53

               V teh okoliščinah je treba prvo in drugo vprašanje preučiti z vidika pojma „upravičeni hektar“, kakor je opredeljen v členu 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, za celotno obdobje od leta 2005 do 2009.

               54

               Zato mora biti površina, ki je predmet postopka v glavni stvari, da bi lahko bila upravičena do zadevne pomoči, kmetijska površina in del kmetijskega gospodarstva ter se mora uporabljati za kmetijske dejavnosti ali se mora, če se uporablja tudi za druge dejavnosti, pretežno uporabljati za kmetijske dejavnosti.

               55

               Prvič, pojem „kmetijska površina“ opredeljuje člen 2(h) Uredbe št. 73/2009 kot „katero koli površino, ki se uporablja kot orno zemljišče, trajni pašnik ali trajni nasad“.

               56

               V postopku v glavni stvari ni sporno, da je zadevne površine J. Demmer uporabljal za pridelavo trave za proizvodnjo krmnih peletov. V zvezi s tem je treba pojasniti, da ker so bile te površine uporabljane kot „trajni pašnik“ v smislu člena 2, točka 2, Uredbe št. 796/2004, kar mora predložitveno sodišče preveriti, je treba navedene površine opredeliti kot „kmetijske“. Opredelitev „trajni pašnik“ v smislu te določbe in posledično opredelitev „kmetijska površina“ je namreč odvisna od dejanske namembnosti zadevnih zemljišč (glej v tem smislu sodbo Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, točka 37).

               57

               Dejstvo, da košnja trave v bližini vzletno-pristajalnih stez in poti ustavljanja izpolnjuje tudi cilj v zvezi z varnostjo letalskega prometa, v zvezi s tem zato ni upoštevno. Enako velja za dejstvo, da je v skladu z zakonodajo, ki se uporablja, namen samih spornih površin zagotoviti varnost letal ob vzletu in pristanku.

               58

               Drugič, kmetijska površina, ki je predmet postopka v glavni stvari, mora biti, da bi lahko bila „upravičena do pomoči“ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, del zadevnega kmetijskega gospodarstva. V zvezi s tem je Sodišče presodilo, da je tak primer, kadar ima kmet pravico do njenega upravljanja za izvajanje kmetijske dejavnosti, torej kadar je kmet pri opravljanju kmetijske dejavnosti dovolj samostojen glede uporabe te površine (sodba Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, točki 58 in 62).

               59

               V obravnavanem primeru pravila in omejitve, ki se uporabljajo za uporabo varnih območij okoli vzletno-pristajalnih stez in voznih stez ter poti ustavljanja, izhajajo tako iz nacionalnih in mednarodnih predpisov, ki zagotavljajo varnost letalskega prometa, kot iz pogodbenih klavzul, v skladu s katerimi so bile površine, ki so predmet postopka v glavni stvari, dane na voljo J. Demmerju. Ti predpisi in klavzule, ki se zlasti nanašajo na način vzdrževanja teh površin, katere kulture je mogoče gojiti in dopustno dolžino trave, nesporno določajo znatne omejitve svobode J. Demmerja pri razpolaganju z njimi.

               60

               Vendar če te omejitve zadevnemu kmetu ne preprečujejo opravljanja kmetijske dejavnosti na obdelovalnih površinah, kar mora preveriti predložitveno sodišče, ni mogoče šteti, da te površine niso del njegovega kmetijskega gospodarstva.

               61

               V okoliščinah postopka v glavni stvari je treba še opozoriti, da čeprav pojem upravljanja ne pomeni, da ima kmet neomejeno pravico do razpolaganja z zadevnim zemljiščem, ko ga uporablja za kmetijske dejavnosti, je vendarle pomembno, da kmet ni popolnoma podrejen navodilom najemodajalca (glej v tem smislu sodbo Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, točki 61 in 63).

               62

               Kmet mora tako med drugim pri opravljanju kmetijske dejavnosti na zadevnih površinah imeti določen manevrski prostor in glede teh površin ne sme delovati izključno na zahtevo najemnika, kar mora prav tako presoditi predložitveno sodišče z vidika vseh okoliščin postopka v glavni stvari.

               63

               Tretjič, iz točke 54 te sodbe je razvidno, da se morajo kmetijske površine, ki so predmet postopka o glavni stvari, da bi bile upravičene do pomoči na podlagi člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, uporabljati za kmetijsko dejavnost ali pretežno uporabljati za kmetijske dejavnosti, če se površina uporablja tudi za nekmetijske dejavnosti.

               64

               V postopku v glavni stvari ni sporno, da je dejavnost, ki jo J. Demmer opravlja na zadevnih površinah, in sicer pridelava trave za proizvodnjo krmnih peletov, kmetijska dejavnost v smislu člena 2(c) Uredbe št. 1782/2003 in člena 2(c) Uredbe št. 73/2009.

               65

               Poleg tega je treba ugotoviti, da za namene člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 ni zelo pomembno, da opravljanje take dejavnosti na zadevnih površinah ustreza zakonskim zahtevam, katerih cilj je zagotoviti varnost letalskega prometa v zadevni letališki bazi (glej v tem smislu sodbo Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, točka 47).

               66

               Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se je J. Demmer strinjal z uporabo površin, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari in se nahajajo znotraj letališke baze Skrydstrup, in je pri tem ustrezno upošteval letalske operacije ter da so oborožene sile v skladu z najemno pogodbo, sklenjeno z letališčem Aalborg, imele pravico do uporabe zadevnih površin znotraj tega letališča za organizacijo kakršnih koli vojaških vaj.

               67

               Vendar, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 41 sklepnih predlogov, niti tega, da obstajajo te klavzule, niti tega, da se navedene površine nahajajo znotraj vzletno-pristajalnih stez in voznih stez ter poti ustavljanja na letališču, ni mogoče šteti za dokaz o opravljanju nekmetijske dejavnosti na teh površinah.

               68

               Predložitveno sodišče mora v teh okoliščinah preveriti, ali so se nekmetijske dejavnosti, kot so vojaške aktivnosti ali letalske operacije, dejansko opravljale na navedenih površinah.

               69

               Če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da so se površine iz postopka v glavni stvari uporabljale tako za kmetijske kot za nekmetijske dejavnosti, je treba spomniti, da bi za te površine na podlagi člena 3c Uredbe št. 795/2004 šteli, da se pretežno uporabljajo za kmetijske dejavnosti za namene člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, če se je zadevna kmetijska dejavnost na teh površinah izvajala, ne da bi bila znatno ovirana z intenzivnostjo, naravo, trajanjem in periodičnostjo nekmetijske dejavnosti.

               70

               Pri tej presoji je pomembno upoštevati vse dejanske okoliščine v zvezi z različnimi uporabami površin, ki so sporne v postopku v glavni stvari. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 52 sklepnih predlogov, je treba ugotoviti, ali obstaja znatno oviranje kmetijske dejavnosti na navedenih površinah, če zadevni kmet pri njenem izvajanju naleti na dejanske – in ne neznatne – težave ali prepreke, ki nastanejo zaradi vzporednega opravljanja drugačne dejavnosti.

               71

               Poleg tega je z vidika člena 3c Uredbe št. 795/2004 pomembno, da kmet lahko izvaja kmetijsko dejavnost na zadevnih površinah kljub omejitvam, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na istih površinah.

               72

               Zato mora predložitveno sodišče preveriti, ali je J. Demmer dejavnost, ki jo izvaja na teh površinah, dejansko lahko izvajal, ne da bi bila znatno ovirana z intenzivnostjo, naravo, trajanjem in periodičnostjo nekmetijske dejavnosti.

               73

               Glede na navedene preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člen 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 razlagati tako, da je kmetijska površina, ki jo predstavlja varno območje na letališču okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez ter poti ustavljanja in za katero veljajo posebna pravila in omejitve, površina, ki je upravičena do zadevne pomoči, če je kmet, ki obdeluje to površino, dovolj samostojen pri njeni uporabi in če mu je omogočeno, da to dejavnost izvaja na navedeni površini kljub omejitvam, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na isti površini.

         Tretje, četrto in peto vprašanje

               74

               S tretjim, četrtim in petim vprašanjem, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče, če bi ugotovilo, da površine, ki so sporne v postopku v glavni stvari, niso upravičene do pomoči, ker kmet nima nobenega manevrskega prostora pri uporabi teh površin za izvajanje svoje kmetijske dejavnosti, in/ali da zaradi omejitev, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na navedenih površinah, na teh površinah ne more izvajati svoje kmetijske dejavnosti, v bistvu sprašuje, ali bi zadevni kmet lahko razumno odkril napako pri dodelitvi pravice do plačila in pri izplačilu ustrezne pomoči.

               75

               Najprej je treba spomniti, da se na podlagi člena 43 Uredbe št. 1782/2003 pravice do plačila, ki se dodelijo kmetom, načeloma določijo na podlagi triletnega povprečnega števila vseh hektarjev, na podlagi katerih je imel kmet med obdobjem od leta 2000 do 2002 pravico do neposrednih plačil, navedenih v Prilogi VI k tej uredbi. Zato okoliščina, da površine, na podlagi katerih je imel pravico do teh neposrednih plačil, v okviru sheme enotnega plačila ne pomenijo upravičenega hektarja, kot taka ne more upravičiti zadevne spremembe pravic do plačila, ki so bile dodeljene v skladu s tem členom 43.

               76

               Če bi predložitveno sodišče vendarle moralo ugotoviti, da so bile pravice do plačila iz postopka v glavni stvari neupravičeno dodeljene J. Demmerju, je treba opozoriti, da čeprav je treba v skladu s členom 73a Uredbe št. 796/2004 take pravice prepustiti nacionalni rezervi, je iz člena 137(1) Uredbe št. 73/2009 vendarle razvidno, da se pravice do plačila, neupravičeno dodeljene pred 1. januarjem 2009, štejejo za zakonite in redne od 1. januarja 2010. V skladu s členom 137(2) te uredbe se ta določba sicer ne uporablja za pravice do plačila, ki so bile dodeljene na podlagi vsebinsko napačnih zahtevkov, razen v primerih, ko ni razumno pričakovati, da bi kmet lahko napako odkril.

               77

               V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je pristojni organ že novembra 2008 J. Demmerja obvestil o tem, da površin iz postopka v glavni stvari ni mogoče šteti za upravičene do pomoči. Ob tej priložnosti je J. Demmer tudi izvedel, da pristojni organ namerava ponovno izračunati pravice do plačila, ki so mu bile prvotno dodeljene.

               78

               Kot pa je generalni pravobranilec navedel v točki 70 sklepnih predlogov, je člen 137 Uredbe št. 73/2009 utemeljen z načelom varstva legitimnih pričakovanj. Iz tega sledi, da se J. Demmer od dneva, ko je bil pred 1. januarjem 2010 obveščen o neupravičenosti dodelitve pravic do plačila za navedene površine, nikakor ne bi mogel sklicevati na to določbo, da bi dosegel popravo teh pravic.

               79

               J. Demmer bi zato moral na podlagi člena 73a(1) Uredbe št. 796/2004 pravice do plačila, ki so mu bile neupravičeno dodeljene, prepustiti nacionalni rezervi in bi bilo treba šteti, da mu niso bile nikoli dodeljene.

               80

               Dalje, neupravičeno izplačane zneske pomoči je treba povrniti v skladu s členom 73(1) Uredbe št. 796/2004. Kot je razvidno iz člena 73a(4) te uredbe, so taka tista plačila, ki se izkažejo za neupravičena, saj so bila izplačana na podlagi samih pravic, ki so bile neupravičeno dodeljene zadevnemu kmetu.

               81

               Vendar na podlagi člena 73(4) navedene uredbe kmet načeloma ni dolžan povrniti pomoči, ki jo je neupravičeno dobil, če mu je bila izplačana na podlagi napake pristojnega ali drugega organa, ki je ni mogel razumno odkriti.

               82

               Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 70 sklepnih predlogov, to izjemo utemeljuje načelo varstva legitimnih pričakovanj.

               83

               V obravnavanem primeru je iz odgovora na prvo in drugo vprašanje razvidno, da naj bi napaka v tem primeru bila v tem, da je pristojni organ J. Demmerju izplačal pomoč za površine, ki so sporne v postopku v glavni stvari, čeprav niso bile upravičene do te pomoči, saj niso bile del njegovega kmetijskega gospodarstva in/ali se niso pretežno uporabljale za kmetijske dejavnosti.

               84

               Da bi ugotovili, ali je bilo to napako mogoče odkriti, je treba upoštevati dejstvo, da se od kmetov, ki poklicno opravljajo dejavnost, lahko pričakuje, da so posebej skrbni pri vlaganju zahtevkov za pomoč in so seznanjeni s pogoji v zvezi z zadevnimi shemami pomoči. To je zlasti razvidno iz člena 12 Uredbe št. 796/2004, v skladu s katerim mora kmet preveriti pravilnost informacij na vnaprej natisnjenem obrazcu, ki se uporablja pri zahtevku za pomoč v okviru sheme enotnega plačila. Iz tega člena je tudi razvidno, da ta sistem plačila temelji na predpostavki, da so kmetje seznanjeni s pogoji, ki urejajo dodelitev pomoči v okviru zadevnih shem.

               85

               Dalje je treba ugotoviti, da je treba člen 73(4) Uredbe št. 796/2004, ker določa izjemo od povrnitve neupravičenih plačil, razlagati strogo in to še toliko bolj, ker je namen te obveznosti zaščititi finančne interese Evropske unije.

               86

               V teh okoliščinah in kljub težavam pri razlagi, ki bi se lahko porajale iz upoštevnih določb prava Unije, je treba ugotoviti, da bi kmet, ki je v enakem položaju kot J. Demmer, načeloma lahko razumno odkril, da površine iz postopka v glavni stvari niso upravičene do pomoči, ker niso del njegovega kmetijskega gospodarstva in/ali se pretežno ne uporabljajo za kmetijske dejavnosti ter tako ne izpolnjujejo pogojev iz člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009.

               87

               Pri tej presoji mora predložitveno sodišče vseeno upoštevati vse okoliščine spora o glavni stvari, zlasti vprašanje, ali je na Danskem pred revizijo registra kmetijskih zemljišč leta 2008 obstajala upravna praksa v obliki sistematičnega priznavanja, da so površine, kakršne so v postopku v glavni stvari, upravičene do zadevne pomoči. V tem primeru bi namreč morali domnevati, da J. Demmer ne bi mogel odkriti napake, navedene v točki 83 te sodbe (glej v tem smislu sodbo Vonk Noordegraaf, C‑105/13, EU:C:2014:1126, točka 50).

               88

               Nasprotno, dejstvo, da so pristojni organi za površine iz postopka v glavni stvari izplačali pomoč, samo po sebi ne dopušča, da bi izključili obstoj napake, ki bi jo zadevni kmet lahko razumno odkril. Določbe, ki jih predložitveno sodišče navaja v vprašanjih, predvsem člen 73 Uredbe št. 796/2004, se namreč natančneje nanašajo na primere, v katerih je bilo neupravičeno plačilo opravljeno, tako da se domneva, da so kmetje vedeli za obstoj tveganja, da se opravijo popravki, tudi po tem, ko jim je bila pomoč izplačana.

               89

               Pri presoji, ali bi zadevni kmet lahko razumno odkril napako pri izplačilu pomoči, je upoštevni trenutek dan izplačila pomoči, kot to izhaja iz besedila člena 73(4) Uredbe št. 796/2004.

               90

               Ker je pomoč izplačana za vsako leto posebej in ker se lahko upoštevne okoliščine za ugotovitev, ali so zadevne površine upravičene do pomoči, v časovnem obdobju razlikujejo, je treba presojo na podlagi člena 73(4) Uredbe št. 796/2004 opraviti ločeno za vsako zadevno leto.

               91

               Nazadnje je treba spomniti, da v skladu z določbo člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 obveznost povrnitve neupravičeno izplačane pomoči zastara z iztekom roka desetih let od dneva plačila. Vendar se ta rok skrajša na štiri leta, če je kmet deloval v dobri veri.

               92

               V zvezi s tem je treba jasno navesti, da se bo štelo, da je zadevni kmet ravnal v dobri veri, če je bil resnično prepričan, da so zadevne površine upravičene do pomoči. Vendar iz razloga, navedenega v točki 88 te sodbe, dejstvo, da so pristojni organi izplačali pomoč za te površine, samo po sebi ne zadošča za ugotovitev dobrovernosti tega kmeta.

               93

               Dalje, ker je namen upoštevanja dobrovernosti kmeta zagotovitev spoštovanja načela legitimnega pričakovanja, mora ta dobrovernost v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, obstajati v trenutku vložitve zahtevka za pomoč in trajati vsa nadaljnja štiri leta po dnevu izplačila pomoči. Zato je treba obstoj te dobrovernosti za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 presojati ločeno za vsako zadevno leto, dobrovernost zadevnega kmeta pa mora obstajati do izteka četrtega leta po dnevu izplačila pomoči.

               94

               Glede na navedene preudarke je treba na tretje, četrto in peto vprašanje odgovoriti tako:

                        —

                        člen 137 Uredbe št. 73/2009 je treba razlagati tako, da se kmet, ki je bil pred 1. januarjem 2010 obveščen o neupravičenosti dodelitve pravic do plačila, ni upravičen sklicevati na ta člen, da bi dosegel popravo teh pravic;

                        —

                        člen 73(4) Uredbe št. 796/2004 je treba razlagati tako, da se šteje, da bi kmet lahko razumno odkril, da do pomoči niso upravičene površine, za uporabo katerih pri izvajanju svoje kmetijske dejavnosti nima nobenega manevrskega prostora in/ali na katerih zaradi omejitev, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na istih površinah, ne more izvajati kmetijske dejavnosti. Pri presoji, ali bi ta kmet lahko razumno odkril storjeno napako, je upoštevni trenutek dan izplačila pomoči. Presojo na podlagi člena 73(4) Uredbe št. 796/2004 je treba opraviti ločeno za vsako zadevno leto;

                        —

                        člen 73(5) Uredbe št. 796/2004 je treba razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, šteje, da je kmet dobroveren, če je bil resnično prepričan, da so zadevne površine upravičene do pomoči. Dobrovernost tega kmeta za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 je treba presojati ločeno za vsako zadevno leto, ta dobrovernost pa mora obstajati do izteka četrtega leta po dnevu izplačila pomoči.

         Stroški

               95

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                           1.

                           Člen 44(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 in člen 34(2)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da je kmetijska površina, ki jo predstavlja varno območje na letališču okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez ter poti ustavljanja in za katero veljajo posebna pravila in omejitve, površina, ki je upravičena do zadevne pomoči, če je kmet, ki obdeluje to površino, dovolj samostojen pri njeni uporabi in če mu je omogočeno, da to dejavnost izvaja na navedeni površini kljub omejitvam, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na tej površini.

                           2.

                           Člen 137 Uredbe št. 73/2009 je treba razlagati tako, da se kmet, ki je bil pred 1. januarjem 2010 obveščen o neupravičenosti dodelitve pravic do plačila, ni upravičen sklicevati na ta člen, da bi dosegel popravo teh pravic.

                           Člen 73(4) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2184/2005 z dne 23. decembra 2005, je treba razlagati tako, da se šteje, da bi kmet lahko razumno odkril, da do pomoči niso upravičene površine, za uporabo katerih pri izvajanju svoje kmetijske dejavnosti nima nobenega manevrskega prostora in/ali na katerih zaradi omejitev, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na teh površinah, ne more izvajati kmetijske dejavnosti. Pri presoji, ali bi ta kmet lahko razumno odkril storjeno napako, je upoštevni trenutek dan izplačila pomoči. Presojo na podlagi člena 73(4) Uredbe št. 796/2004 je treba opraviti ločeno za vsako zadevno leto.

                           Člen 73(5) Uredbe št. 796/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2184/2005, je treba razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, šteje, da je kmet dobroveren, če je bil resnično prepričan, da so zadevne površine upravičene do pomoči. Dobrovernost tega kmeta za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 je treba presojati ločeno za vsako zadevno leto, ta dobrovernost pa mora obstajati do izteka četrtega leta po dnevu izplačila pomoči.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: danščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (šesti senat) z dne 18. decembra 2008. # General Química, SA, Repsol Química, SA in Repsol YPF, SA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Sektor kemijskih proizvodov za obdelavo kavčuka - Odločba o ugotovitvi obstoja kršitve člena 81 ES - Izmenjava zaupnih informacij in določanje cen - Naložitev odgovornosti matični družbi - Solidarna odgovornost - Globe - Obvestilo o ugodni obravnavi. # Zadeva T-85/06.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (šesti senat) z dne 18. decembra 2008 – General Química in drugi proti Komisiji
      (Zadeva T-85/06)
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sektor kemijskih proizvodov za obdelavo kavčuka – Odločba o ugotovitvi obstoja kršitve člena 81 ES – Izmenjava zaupnih informacij in določanje cen – Naložitev odgovornosti matični družbi – Solidarna odgovornost – Globe – Obvestilo o ugodni obravnavi“
      1.                     Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje (člena 81 ES in 82 ES)
            (Glej točke 58, 59, 61, 62 in 82.)
      2.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Resnost kršitve – Horizontalni omejevalni sporazum na področju cen (Uredba
            Sveta (ES) št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točke od 102 do 107.)
      3.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Nujnost razlikovanja med podjetji, vpletenimi v isto kršitev, glede na
            njihov celotni promet – Neobstoj (Uredba Sveta (ES) št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, šesti
            odstavek) (Glej točke od 110 do 112.)
      4.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Promet, ki ga je treba upoštevati za izračun globe (Uredba Sveta (ES) št. 1/2003,
            člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, šesti odstavek) (Glej točko 113.)
      5.                     Konkurenca – Globe – Presoja glede na posamično ravnanje podjetja – Vpliv neizreka sankcije drugemu gospodarskemu subjektu
            – Neobstoj (Uredba Sveta (ES) št. 1/2003, člena 7 in 23) (Glej točki 117 in 118.)
      6.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Presoja stopnje sodelovanja vsakega od podjetij v upravnem postopku (Uredba
            Sveta (ES) št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03, oddelek B) (Glej točke 146, 147, 150, 154 in 155.)
      Predmet

               Predlog za delno razglasitev ničnosti Odločbe Komisije št. 2006/902/ES z dne 21. decembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi
                  člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP proti družbam Flexsys NV, Bayer AG, Crompton Manufacturing Company Inc. (nekdanja
                  Uniroyal Chemical Company Inc.), Crompton Europe Ltd, Chemtura Corporation (nekdanja Crompton Corporation), General Química,
                  SA, Repsol Química, SA in Repsol YPF, SA (zadeva COMP/F/C.38.443 – Kemijski proizvodi za obdelavo kavčuka) (UL 2006, L 353,
                  str. 50) in, podredno, zmanjšanje globe, naložene tožečim strankam.

            Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	General Química, SA, Repsol Química, SA in Repsol YPF, SA nosijo svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija.


Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 17. oktobra 2013. # Vasil Vasilev proti Evropski komisiji. # Zadeva F-77/12.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 8. novembra 2012. # Atilla Gülbahce proti Freie und Hansestadt Hamburg. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hamburgisches Oberverwaltungsgericht - Nemčija. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Pridružitveni sporazum EGS-Turčija - Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80 - Člen 6(1), prva alinea - Pravice turških delavcev, ki so vključeni v zakoniti trg dela - Odvzem dovoljenja za prebivanje z učinkom za nazaj. # Zadeva C-268/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 8. novembra 2012 (
            *1
         )
      „Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Pridružitveni sporazum EGS-Turčija — Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80 — Člen 6(1), prva alinea — Pravice turških delavcev, ki so vključeni v zakoniti trg dela — Odvzem dovoljenja za prebivanje z učinkom za nazaj“
      V zadevi C-268/11,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Hamburgisches Oberverwaltungsgericht (Nemčija) z odločbo z dne 19. maja 2011, ki je prispela na Sodišče 31. maja 2011, v postopku

         Atilla Gülbahce

      proti

         Freie und Hansestadt Hamburg,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, J. Malenovský, sodnik, R. Silva de Lapuerta (poročevalka), sodnica, T. von Danwitz in D. Šváby, sodnika,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. aprila 2012,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za A. Gülbahce M. Prottung, odvetnik,

               —

               za nemško vlado T. Henze in J. Möller, zastopnika,

               —

               za Evropsko komisijo V. Kreuschitz in G. Rozet, zastopnika,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 21. junija 2012
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago določb Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je izdal Pridružitveni svet, ustanovljen s Pridružitvenim sporazumom med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale v Ankari 12. septembra 1963 in ki je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen s Sklepom Sveta z dne 23. decembra 1963 (64/732/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 11, str. 10; v nadaljevanju: Sklep št. 1/80 ali Pridružitveni sporazum).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med A. Gülbahce in Freie und Hansestadt Hamburg, ker mu je slednje odvzelo dovoljenje za prebivanje.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Pridružitveni sporazum

               3

               V skladu s členom 2(1) Pridružitvenega sporazuma je njegov cilj spodbuditi trajno in uravnoteženo krepitev trgovinskih in gospodarskih odnosov med pogodbenicama ob polnem upoštevanju nujnosti zagotavljanja pospešenega razvoja gospodarstva Turčije in dviga ravni zaposlenosti in življenjskih razmer turškega prebivalstva.

               4

               Člen 12 Pridružitvenega sporazuma določa, da se „[p]ogodbenici […] dogovorita, da bosta upoštevali člene [39 ES], [40 ES] in [41 ES], zato da bi postopoma uresničili prosto gibanje delavcev med njima“, v skladu s členom 13 tega sporazuma pa se „dogovorita, da bosta upoštevali člene od [43 ES] do [46 ES] in člen [48 ES], zato da bi odpravili omejitve svobode ustanavljanja med njima.“

               5

               Člen 22(1) Pridružitvenega sporazuma določa:
               „Zaradi uresničevanja ciljev [Pridružitvenega] sporazuma in v primerih, predvidenih v njem, je Pridružitveni svet pooblaščen za sprejemanje sklepov. Vsaka od obeh strank je obvezana sprejeti ukrepe, s katerimi izvaja sprejete sklepe. […]“

         Sklep št. 1/80

               6

               Člen 6 Sklepa št. 1/80 določa:
               „1.   Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prost dostop do zaposlitve članov njegove družine, ima turški delavec, ki je vključen v zakoniti trg dela v državi članici:

                        —

                        po enem letu, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu, če razpolaga z delovnim mestom;

                        —

                        po preteku treh let, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, in ob pogoju, da imajo delavci iz držav članic Skupnosti pri tem prednost, pravico, da pri delodajalcu, ki ga sam izbere, sprejme delovno mesto v enakovrstnem poklicu, ponujeno pod običajnimi pogoji in prijavljeno pri službah za zaposlovanje v tej državi članici;

                        —

                        po preteku štirih let, odkar je zakonito zaposlen, v tej državi članici pridobi pravico do prostega dostopa do katerekoli zaposlitve po svoji izbiri.“

                  2.   Letni dopusti in odsotnosti zaradi materinstva, nesreč pri delu ali kratkotrajnih bolezni se vštevajo v čas zakonite zaposlitve. Obdobja neprostovoljne brezposelnosti, ki jih v skladu s predpisi potrdijo pristojni organi, in odsotnosti zaradi dolgotrajnih bolezni, ki niso vštete v obdobja zakonite zaposlitve, ne vplivajo na pravice, pridobljene na podlagi prejšnje zaposlitve.
               3.   Podrobna pravila za izvajanje odstavkov 1 in 2 se določijo z nacionalnimi predpisi.“

               7

               Člen 7 Sklepa št. 1/80 določa:
               „Družinski člani turškega delavca, ki je vključen v zakoniti trg dela države članice, ki so pridobili dovoljenje, da se mu pridružijo:

                        —

                        imajo – s pridržkom, da imajo državljani iz držav članic Skupnosti pri tem prednost – pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta;

                        —

                        pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve, ki jo sami izberejo, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj pet let.

                  Otroci turških delavcev, ki so v državi gostiteljici pridobili poklicno izobrazbo, ne glede na čas njihovega bivanja v tej državi članici, pod pogojem, da je bil vsaj eden od njihovih staršev najmanj tri leta zakonito zaposlen v zadevni državi članici, lahko v tej državi članici sprejmejo katerokoli ponujeno zaposlitev.“

               8

               Člen 10(1) tega sklepa določa:
               „1.   Države članice Skupnosti odobrijo turškim delavcem, vključenim v njihov zakoniti trg dela, določeno ureditev brez vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva v primerjavi z delavci Skupnosti, glede plače in drugih delovnih pogojev.
               2.   Ob upoštevanju členov 6 in 7 so v odstavku 1 navedeni turški delavci in njihovi družinski člani na enak način kot delavci Skupnosti deležni podpore uradov za delo pri iskanju zaposlitve.“

               9

               Člen 13 Sklepa št. 1/80 določa:
               „Države članice Skupnosti in Turčija ne smejo uvesti novih omejitev v zvezi s pogoji dostopa do zaposlitve za delavce in njihove družinske člane, katerih prebivanje in zaposlitev na njihovem ozemlju sta zakonita.“

         Nemško pravo

               10

               Člen 5 zakona o vstopu in bivanju tujcev na zveznem ozemlju – zakon o tujcih (Gesetz über die Einreise und den Aufenthalt von Ausländern im Bundesgebiet) z dne 9. julija 1990 (BGBl. 1990 I, str. 1354, v nadaljevanju: AuslG), naslovljen „Oblike dovoljenja za prebivanje“, v odstavku 1 določa:
               „Dovoljenje za prebivanje se izda v obliki:

                        1.

                        dovoljenja za prebivanje (člena 15 in 17),

                        2.

                        dovoljenja za nastanitev (člen 27),

                        3.

                        akcesorne odobritve za prebivanje (člena 28 in 29),

                        4.

                        odobritve bivanja iz humanitarnih razlogov (člen 30).“

               11

               Člen 19 AuslG, naslovljen „Samostojna pravica do prebivanja zakonca“, določa:
               „(1)   Ob prenehanju življenjske skupnosti se dovoljenje za prebivanje zakonca podaljša kot samostojna pravica do prebivanja, ne glede na razlog za prebivanje iz člena 17(1), če je

                        1.

                        življenjska skupnost na zveznem ozemlju zakonito obstajala vsaj dve leti,

                  [...]

                        4.

                        imel tujec do izpolnitve pogojev, navedenih v točkah od 1 do 3, dovoljenje za prebivanje, razen če iz razlogov, na katere ni mogel vplivati, ni mogel pravočasno zaprositi za podaljšanje dovoljenja za prebivanje.

                  (2)   V primerih, določenih v odstavku 1, je treba dovoljenje za prebivanje podaljšati za eno leto; to podaljšanje – brez poseganja v določbe odstavka 1, tretji stavek – ni v nasprotju z uveljavljanjem socialnih pomoči. Po tem je dovoljenje za prebivanje mogoče podaljšati za omejeno obdobje, če niso izpolnjeni pogoji za neomejeno podaljšanje.
               [...]“

               12

               Člen 23 AuslG, naslovljen „Tuji družinski člani nemških državljanov“, v odstavku 1 določa:
               „Dovoljenje za prebivanje je v skladu s členom 17(1) treba izdati tujemu

                        1.

                        zakoncu nemškega državljana,

                  [...]
               če zadevni nemški državljan običajno prebiva na zveznem ozemlju;
               [...]“

               13

               Člen 1 uredbe o delovnem dovoljenju za delavce, ki niso nemški državljani (Verordnung über die Arbeitserlaubnis für nichtdeutsche Arbeitnehmer), v različici, objavljeni 12. septembra 1980 (BGBl. 1980 I, str. 1754, v nadaljevanju: AEVO), določa:
               „Dovoljenje na podlagi člena 19(1) zakona o spodbujanju zaposlovanja (delovno dovoljenje) je mogoče izdati glede na položaj in gibanja na trgu dela

                        1.

                        za določeno poklicno dejavnost v določenem podjetju, ali

                        2.

                        brez omejitve glede poklicne dejavnosti ali podjetja.“

               14

               Člen 2 AEVO, naslovljen „Posebno dovoljenje za delo“, v odstavku 1 določa:
               „Delovno dovoljenje je neodvisno od položaja in razvoja trga dela in ga je treba izdati brez omejitev, določenih v členu 1(1), točka 1, če je delavec
               [...]

                        2.

                        poročen z nemškim državljanom v smislu člena 16(1) temeljnega zakona in ima svoje običajno prebivališče na območju veljavnosti te uredbe, [...]

                  [...]“

               15

               Člen 4(2) AEVO določa:
               „Delovno dovoljenje iz člena 2(1), (2), točki 1 in 2, je omejeno na pet let. Brez omejitve veljavnosti ga je treba izdati delavcem, ki so zadnjih osem let pred začetkom veljave delovnega dovoljenja neprekinjeno in zakonito prebivali na območju veljave te uredbe.“

               16

               Člen 284 tretje knjige socialnega zakonika (Sozialgesetzbuch, Drittes Buch), v različici, ki je veljala od 1. januarja 1998 do 31. decembra 2003 (BGBl. 1997 I, str. 594, v nadaljevanju: SGB III), določa:
               „1.   Tujci se lahko zaposlijo samo na podlagi dovoljenja, ki ga izda zavod za zaposlovanje in so lahko zaposleni pri delodajalcih samo, če imajo takšno dovoljenje.
               [...]
               5.   Dovoljenje se sme izdati le, če ima tujec dovoljenje za bivanje v skladu s členom 5 [AuslG], če določbe, ki se uporabijo, ne določajo drugače in če opravljanja zaposlitve ne izključuje določba tujega prava.“

               17

               Člen 286 SGB III, naslovljen „Delovno dovoljenje za nedoločen čas“, določa:
               „(1)   Delovno dovoljenje za nedoločen čas se izda, če tujec

                        1.

                        ima dovoljenje za prebivanje oziroma dovoljenje za nastanitev, dodeljeno iz humanitarnih razlogov in

                                 a)

                                 je na zveznem ozemlju pet let zakonito opravljal poklicno dejavnost, za katero velja obveznost zavarovanja ali

                                 b)

                                 je na zveznem ozemlju neprekinjeno prebival šest let in

                        2.

                        ni zaposlen pod manj ugodnimi pogoji kot primerljivi nemški delavci.

                  Za posamezne skupine oseb se lahko na podlagi določb uredbe dopusti izjeme od prvega stavka št. 1.
               [...]
               3.   Dovoljenje za delo za nedoločen čas se izda brez časovne omejitve in brez omejitev glede podjetij, zadevnih poklicev ali regij, če določbe uredbe ne določajo nasprotno.“

               18

               Člen 2 uredbe o delovnih dovoljenjih za tuje delavce (Verordnung über die Arbeitsgenehmigung für ausländische Arbeitnehmer), z dne 17. septembra 1998 (BGBl. 1998 I, str. 2899, v nadaljevanju: ArGV), naslovljen „Delovno dovoljenje za nedoločen čas“ v odstavku 1 določa:
               „Delovno dovoljenje za nedoločen čas se ne glede na določbe iz člena 286(1), prvi stavek, točka 1, SGB III, izda tudi tedaj, ko tujec

                        1.

                        živi v življenjski skupnosti z nemškim družinskim članom in ima dovoljenje za prebivanje, ki je bilo izdano na podlagi člena 23(1) AuslG,

                  [...]“

               19

               Člen 5 ArGV, naslovljen „Razmerje do statusa glede pravice do prebivanja“, določa:
               „Ne glede na člen 284(5) SGB III, je dovoljenje za prebivanje mogoče izdati tudi tujcem,

                        1.

                        ki so oproščeni zahteve glede dovoljenja za prebivanje, če oprostitev ni omejena na prebivanje do treh mesecev ali na prebivanje, ki ne daje pravice do zaposlitve, za katero se zahteva dovoljenje,

                        2.

                        ki imajo začasno dovoljenje za prebivanje (člen 55 zakona o azilnem postopku [Asylverfahrensgesetz]) in zanje ne velja obveznost prebivanja v sprejemnem centru (členi od 47 do 50 zakona o azilnem postopku),

                        3.

                        katerih prebivanje je dovoljeno v skladu s členom 69(3) [AuslG],

                        4.

                        ki morajo zapustiti ozemlje, dokler ta obveznost ni izvršljiva oziroma se zakonski rok ni iztekel,

                        5.

                        ki imajo začasno dovoljenje, izdano prosilcem za azil (Duldung) na podlagi člena 55 [AuslG], razen če so ti tujci na nemškem ozemlju zato, da bi pridobili dajatve v skladu z zakonom o dajatvah za prosilce azila [Asylbewerberleistungsgesetz] oziroma pri teh tujcih ni mogoče izvesti ukrepov za prenehanje njihovega prebivanja iz razlogov, na katere se sklicujejo (člen 1a zakona o dajatvah za prosilce azila), oziroma

                        6.

                        za katere je sodišče odredilo prisilno odstranitev.“

               20

               V skladu s členom 8(1), točka 1, ArGV veljavnost delovnega dovoljenja preneha, če tujec ne izpolnjuje nobenega od pogojev, navedenih v členu 5.

               21

               Zakon o stalnem prebivališču, delu in integraciji tujcev na zveznem ozemlju (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet), z dne 30. julija 2004 (BGBl. 2004 I, str. 1950), kakor je bil spremenjen (BGBl. 2008 I, str. 162, v nadaljevanju: AufenthG), je začel veljati 1. januarja 2005. Člen 5 tega zakona, naslovljen „Zahteva po dovoljenju za prebivanje“, v odstavkih 2 in 5 določa:
               „2.   Na podlagi dovoljenja za prebivanje se je mogoče zaposliti, če ta zakon tako določa ali če dovoljenje za prebivanje izrecno omogoča tako zaposlitev. V vsakem dovoljenju za prebivanje mora biti navedeno, ali se je dovoljeno zaposliti. Tujec, ki nima dovoljenja za prebivanje zaradi zaposlitve, se lahko zaposli le, če s tem soglaša zvezni zavod za zaposlovanje ali če je s predpisom določeno, da je taka zaposlitev zakonita tudi brez dovoljenja tega zavoda. Navedeni zavod mora omejitve glede izdaje dovoljenja navesti v dovoljenju za prebivanje.
               [...]
               5.   Tujec, ki ima v skladu s Sporazumom o pridružitvi pravico do prebivanja, nima pa dovoljenja za naselitev ali dovoljenja za stalno prebivanje v EU, mora obstoj te pravice dokazati, tako da predloži dovoljenje za prebivanje. Dovoljenje za prebivanje se izda na prošnjo.“

               22

               Člen 105 AufenthG, naslovljen „Ohranitev veljave delovnega dovoljenja“, v odstavku 2 določa:
               „Delovno dovoljenje, izdano pred začetkom veljavnosti tega zakona, je treba šteti za odobritev opravljanja poklicne dejavnosti brez omejitev, ki jo je dal zvezni zavod za zaposlovanje.“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               23

               A. Gülbahce je turški državljan, ki se je junija 1997 poročil z nemško državljanko. V Nemčijo je vstopil 8. junija 1998 na podlagi vizuma, izdanega zaradi ponovne združitve družine. Nemški organi so mu julija 1998 za eno leto izdali dovoljenje za prebivanje, ki ga je podaljšal junija leta 1999, avgusta 2001 in januarja 2004. Istočasno mu je pristojni zavod za zaposlovanje 29. septembra 1998 izdal časovno neomejeno delovno dovoljenje.

               24

               Pristojni nemški organi so se julija 2005 seznanili s tem, da je žena A. Gülbahceja novembra 1999 pisno izjavila, da od 1. oktobra 1999 dalje od njega živi ločeno. Freie und Hansestadt Hamburg je z odločbo z dne 6. februarja 2006, potrjeno z odločbo z dne 29. avgusta 2006, z učinkom za nazaj odpravilo dovoljenji za prebivanje, izdani A. Gülbahceju avgusta 2001 in januarja 2004. Po mnenju Freie und Hansestadt Hamburg sta bili podaljšanji dovoljenja za prebivanje nepravilni zato, ker med A. Gülbahcejem in njegovo soprogo ni obstajala življenjska skupnost dve leti. Poleg tega podaljšanje, odobreno na podlagi člena 6 Sklepa št. 1/80 ne bi bilo mogoče, ker pri istem delodajalcu ni bil zaposlen vsaj eno leto.

               25

               A. Gülbahce je pri Verwaltungsgericht Hamburg vložil tožbo, ki je bila zavrnjena s sodbo z dne 3. julija 2007. Pritožbeno sodišče je s sodbo z dne 29. maja 2008 to sodbo spremenilo.

               26

               Po mnenju predložitvenega sodišča A. Gülbahce sicer ni dokazal obstoja življenjske skupnosti s soprogo, ki bi trajala dve leti in se tudi ne more sklicevati na člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, vendar bi moralo biti njegovo dovoljenje za prebivanje podaljšano zaradi kombiniranega učinka neomejenega dovoljenja za delo, ki mu je bilo izdano v septembru 1998 in člena 10(1) tega sklepa, ki se ga razlaga v luči sodne prakse Sodišča o prepovedih diskriminacije, ki izhaja iz sporazumov, ki jih je Evropska unija sklenila z Republiko Tunizijo in Kraljevino Marokom.

               27

               Predložitveno sodišče je v tej zvezi ugotovilo, da je bil A. Gülbahce vključen v zakonit trg dela tako avgusta 2001 kot tudi januarja 2004 in mu zato ne bi bilo mogoče odvzeti pravice do učinkovitega izvrševanja poklicne dejavnosti zaradi varstva zakonitega interesa države, ki v tem primeru niso obstajali.

               28

               Na podlagi revizije, ki jo je Freie und Hansestadt Hamburg vložilo zoper sodbo, ki jo je izdalo Hamburgisches Oberverwaltungsgericht dne 29. maja 2008, je Bundesverwaltungsgericht slednjo razveljavilo s sodbo z dne 8. decembra 2009 in zadevo vrnilo temu sodišču v ponovno obravnavanje in odločanje.

               29

               Po mnenju predložitvenega sodišča je Bundesverwaltungsgericht ocenilo, da člen 10(1) Sklepa 1/80 ne podeljuje niti pravice do podelitve dovoljenja za prebivanje za nazaj niti trajne pravice do prebivanja, ki je neodvisna od konkretne zaposlitve. V tej zvezi delovno dovoljenje, ki je bilo izdano pred začetkom veljave AufenthG, od 1. januarja 2005 naprej velja le še kot notranje soglasje. Takšna zakonska ureditev tudi ne krši določbe „standstill“ iz člena 13 Sklepa št. 1/80, ker je bila izdaja časovno neomejenega delovnega dovoljenja za zakonce nemških državljanov uvedena šele z ArGV septembra 1998, medtem ko je bilo na podlagi zakonske ureditve, ki je veljala leta 1980, na podlagi člena 13 tožeči stranki mogoče izdati posebno delovno dovoljenje šele po osemletnem neprekinjenem zakonitem prebivanju.

               30

               Ker je Hamburgisches Oberverwaltungsgericht menilo, da je razlaga prava Unije potrebna za rešitev spora, o katerem odloča, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je člen 10(1) Sklepa št. 1/80 treba razlagati tako:

                        a)

                        da lahko turški delavec, ki mu je bilo zakonito izdano dovoljenje, da na ozemlju države članice za določen čas (glede na primer za nedoločen čas), ki presega trajanje dovoljenja za prebivanje (t. i. presežno delovno dovoljenje), opravlja poklicno dejavnost, med vsem tem časom izvršuje svoje pravice iz tega delovnega dovoljenja, če to ne nasprotuje razlogom varstva legitimnih nacionalnih interesov, kot so razlogi javnega reda, javne varnosti in javnega zdravja;

                        b)

                        in da je državi članici prepovedano, da temu dovoljenju s sklicevanjem na nacionalne predpise o odvisnosti delovnega dovoljenja od dovoljenja za prebivanje, ki so veljali ob njegovi izdaji, ab initio odreče kakršenkoli učinek v zvezi z njegovim položajem glede pravice do prebivanja (navezovanje na sodbo z dne 2. marca 1999 v zadevi Eddline El-Yassini, C-416/96, Recueil, str. I-1209, točka 3 povzetka in točke od 62 do 65, glede obsega člena 40, prvi odstavek, [Sporazuma med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Kraljestvom Maroko, ki je bil podpisan 27. aprila 1976 v Rabatu in potrjen v imenu Skupnosti z Uredbo Sveta (EGS) št. 2211/78 z dne 26. septembra 1978 (UL L 264, str. 1)] in na sodbo z dne 14. decembra 2006 v zadevi Gattoussi, C-97/05, Zodl., str. I-11917, točka 2 povzetka ter točke od 36 do 43, glede obsega člena 64(1) [Evro-mediteranskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in Republiko Tunizijo na drugi strani, ki je bil sklenjen v Bruslju 17. julija 1995 in potrjen v imenu Evropske skupnosti in Evropske skupnosti za premog in jeklo s Sklepom Sveta in Komisije 98/238/ES, ESPJ z dne 26. januarja 1998 (UL L 97, str. 1)]?

                  Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:

                        2.

                        Ali je treba člen 13 Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da klavzula ‚standstill’ državi članici prepoveduje tudi, da turškemu delavcu, ki je vključen na zakoniti trg dela, z normativno ureditvijo (v obravnavani zadevi z [Aufenthaltsgesetz]) odvzame možnost, da se sklicuje na kršitev prepovedi diskriminacije iz člena 10(1) Sklepa št. 1/80 v zvezi z delovnim dovoljenjem, katerega veljavnost je daljša od veljavnosti dovoljenja za prebivanje in ki mu je bilo izdano pred tem?

                  Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:

                        3.

                        Ali je treba člen 10(1) Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da prepoved diskriminacije, ki je določena v tem členu, nacionalnim organom nikakor ne prepoveduje, da potem ko v skladu z nacionalnimi predpisi poteče veljavnost dovoljenj za prebivanje, ki so bila v skladu z nacionalnimi predpisi turškemu delavcu napačno izdana za določen čas, ta dovoljenja odpravijo za takšna obdobja, v katerih je turški delavec dejansko uporabljal pred tem zakonito izdano delovno dovoljenje za nedoločen čas in je delal?

                        4.

                        Ali je treba, dalje, člen 10(1) Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da ta določba zajema izključno tako zaposlitev, ki jo turški delavec, ki ima časovno in stvarno neomejeno delovno dovoljenje, ki so mu ga zakonito izdali nacionalni organi, opravlja v trenutku prenehanja časovno omejenega dovoljenja za prebivanje, ki je bilo izdano za drug namen, in da turški delavec v takem položaju zato ne more zahtevati, da nacionalni organi tudi po dokončnem prenehanju te zaposlitve dovolijo njegovo nadaljnje prebivanje zaradi nove zaposlitve, glede na primer tudi po prekinitvi, ki je potrebna za iskanje zaposlitve?

                        5.

                        Ali je treba člen 10(1) Sklepa št. 1/80, dalje, razlagati tako, da prepoved diskriminacije nacionalnim organom države članice gostiteljice prepoveduje (le), da za turškega državljana, ki je vključen na zakoniti trg dela in mu je ta država v zvezi z opravljanjem poklicne dejavnosti prvotno podelila več pravic kot pa v zvezi z njegovim prebivanjem, sprejmejo ukrepe za prenehanje prebivanja po poteku nazadnje izdanega dovoljenja za prebivanje, če ti ukrepi ne služijo varstvu legitimnih nacionalnih interesov, vendar teh organov ne zavezuje, da izdajo dovoljenje za prebivanje?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

               31

               Najprej je treba opozoriti, da čeprav je predložitveno sodišče svoja vprašanja formalno omejilo samo na razlago členov 10(1) in 13 Sklepa 1/80, to Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču sporoči vse vidike razlage prava Unije, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, in sicer ne glede na to, ali se je nanje sklicevalo v predstavitvi svojih vprašanj ali ne (glej sodbi z dne 8. novembra 2007 v zadevi ING. AUER, C-251/06, ZOdl., str. I-9689, točka 38, in z dne 5. maja 2011 v zadevi McCarthy, C-434/09, ZOdl., str. I-3375, točka 24).

               32

               Ne glede na prejšnje ugotovitve je treba opozoriti, da lahko Sodišče v skladu z ustaljeno prakso v okviru postopka na podlagi člena 267 PDEU iz besedila vprašanj nacionalnega sodišča, ob upoštevanju podatkov, ki mu jih je to predložilo, razbere elemente v zvezi z razlago prava Skupnosti, da bi temu sodišču omogočilo razrešitev pravnega vprašanja, o katerem odloča (sodba z dne 28. aprila 2009 v zadevi Apostolides, C-420/07, ZOdl., str. I-3571, točka 63 in navedena sodna praksa).

               33

               Predložitveno sodišče v tem primeru v svoji odločbi navaja, da je razveljavitev podaljšanj dovoljenj za prebivanje, izdanih A. Gülbahceju avgusta 2001 in januarja 2004, z učinkom za nazaj, temeljila na tem, da ni več obstajala življenjska skupnost z njegovo zakonsko ženo, kar je pogoj, na katerega se sklicuje AuslG v povezavi z AEVO, SGB III in ArGV glede dovoljenja za prebivanje.

               34

               Predložitveno sodišče nadalje navaja, da je bil A. Gülbahce 6. februarja 2006, v času razveljavitve z učinkom za nazaj, že več kot eno leto zaposlen pri istem delodajalcu, tako da so bili načeloma izpolnjeni pogoji, v skladu s katerimi je bil vključen v zakonit trg dela v smislu člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80.

               35

               Zato je treba vprašanja za predhodno odločanje preoblikovati v eno samo vprašanje tako, da se pojasni ali je treba člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da pristojnim nacionalnim organom prepoveduje, da turškemu delavcu odvzamejo dovoljenje za prebivanje z učinkom za nazaj od takrat, ko razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje, določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več, če se je odvzem zgodil po izteku enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določeno v navedenem členu 6(1), prva alinea.

               36

               V tej zvezi je treba spomniti, da se pravice, ki so turškim delavcem priznane z določbami člena 6(1) Sklepa št. 1/80, postopoma razširjajo glede na trajanje zakonite zaposlitve in uresničujejo cilj postopne utrditve položaja zadevnih oseb v državi članici gostiteljici (glej zlasti sodbo z dne 10. januarja 2006 v zadevi Sedef, C-230/03, ZOdl., str. I-157, točka 34).

               37

               Kot je razvidno iz člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, ima turški delavec po enem letu zakonite zaposlitve pravico, da je še naprej zaposlen pri istem delodajalcu.

               38

               V skladu s sodno prakso Sodišča polni učinek te pravice nujno vključuje obstoj povezane pravice do prebivanja zadevne osebe (glej zlasti sodbo z dne 7. julija 2005 v zadevi Dogan, C-383/03, ZOdl., str. I-6237, točka 14).

               39

               Zakonitost zaposlitve turškega državljana v državi članici gostiteljici v smislu člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 predpostavlja stabilen in varen položaj na trgu dela navedene države članice in na podlagi tega vključuje nesporno pravico do prebivanja (sodbi z dne 16. decembra 1992 v zadevi Kus, C-237/91, Recueil, str. I-6781, točka 22, in z dne 18. decembra 2008 v zadevi Altun, C-337/07, ZOdl., str. I-10323, točka 53).

               40

               Kot je predstavljeno v točki 34 te sodbe, je v tem primeru nesporno, da je bila predpostavka v zvezi s pogojem enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določena v navedenem členu 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, izpolnjena, ko sta bili 6. februarja 2006 razveljavljeni podaljšanji dovoljenja za prebivanje A. Gülbahceju.

               41

               Po mnenju nacionalnih organov ta razveljavitev temelji na ugotovitvi, da po eni strani ta pogoj ni bil izpolnjen avgusta 2001 in januarja 2004, ko je bilo A. Gülbahceju podaljšano dovoljenje za prebivanje, ter po drugi strani slednji na te datume ni več izpolnjeval pogoja, na katerega je bilo vezano njegovo dovoljenje za prebivanje, namreč obstoj življenjske skupnosti z nemško državljanko.

               42

               Po mnenju nacionalnih organov, če turški delavec v obdobju prvega leta zaposlitve preneha izpolnjevati pogoje, pod katerimi mu je bilo izdano dovoljenje za prebivanje, njegova pravica do prebivanja izgubi naravo nesporne pravice, zato naj od tega trenutka dalje obdobij zaposlitve tega delavca ne bi bilo mogoče upoštevati za pridobitev pravic iz člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, ker ne izpolnjuje pogoja enoletne zakonite zaposlitve v smislu sodne prakse Sodišča.

               43

               Vendar je Sodišče izrecno zavrnilo ta argument prav v zvezi z nacionalnimi določbami, ki so dovoljenje za prebivanje turškega državljana pogojevale s skupnim življenjem z državljanom zadevne države članice.

               44

               V sodbi z dne 29. septembra 2011 v zadevi Unal (C-187/10, ZOdl., str. I-9045), ki je bila razglašena po vložitvi tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, je Sodišče že imelo priložnost ugotoviti, da od takrat, ko se turški državljan lahko veljavno sklicuje na pravice na podlagi določbe Sklepa št. 1/80, te pravice niso več odvisne od nadaljnjega obstoja okoliščin, zaradi katerih so nastale, saj takšnega pogoja ta sklep ne vsebuje (zgoraj navedena sodba Unal, točka 50).

               45

               V tej zvezi je treba opozoriti na to, da na podlagi tega člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 zadošča, da je bil turški delavec zakonito zaposlen več kot eno leto, da bi imel pravico do podaljšanja delovnega dovoljenja pri istem delodajalcu, ker na podlagi te določbe priznanje te pravice ni odvisno od nobenega drugega pogoja, zlasti pa ne od pogojev, pod katerimi je bila pridobljena pravica do vstopa in prebivanja (zgoraj navedena sodba Unal, točka 38 in navedena sodna praksa).

               46

               Sodišče je na podlagi te ugotovitve razsodilo, da turški delavec, ki je bil več kot eno leto zaposlen na podlagi veljavnega delovnega dovoljenja, izpolnjuje pogoje iz tega člena 6(1), prva alinea, čeprav mu je bilo dovoljenje za prebivanje najprej izdano za druge namene, in ne za opravljanje zaposlitve (zgoraj navedena sodba Unal, točka 39 in navedena sodna praksa).

               47

               V sedanjem stanju prava Unije Sklep št. 1/80 nikakor ne vpliva na pristojnost držav članic, da turškemu državljanu zavrnejo vstop na njihovo ozemlje in da tam pridobi prvo zaposlitev. Ta sklep tem državam tudi načeloma ne prepoveduje, da določijo pogoje njegove zaposlitve do izteka enega leta, ki je določen v členu 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 (glej zgoraj navedeno sodbo Unal, točka 41 in navedena sodna praksa).

               48

               Vendar člena 6(1) Sklepa št. 1/80 ni mogoče razlagati tako, da lahko država članica enostransko spremeni vsebino sistema postopnega vključevanja turških državljanov na trg dela države članice gostiteljice, tako da delavcu, ki je lahko vstopil na njeno ozemlje in ki je v njej neprekinjeno in pri istem delodajalcu zakonito opravljal dejansko in resnično gospodarsko dejavnost več kot eno leto, prepreči uživanje pravic, ki so mu postopno – glede na trajanje zaposlitve – priznane s tremi alineami te določbe (glej zgoraj navedeno sodbo Unal, točka 42 in navedena sodna praksa).

               49

               Taka razlaga bi Sklepu št. 1/80 odvzela pomen in bi ta ostal brez polnega učinka, ker je besedilo člena 6(1) tega sklepa splošno in nepogojno, saj v njem ni določena možnost držav članic, da lahko omejijo pravice, ki so s to določbo priznane neposredno turškim delavcem (zgoraj navedena sodba Unal, točki 43 in 44 in navedena sodna praksa).

               50

               Zaposlitev turškega državljana na podlagi dovoljenja za prebivanje, izdanega kot posledica goljufivega ravnanja, ki je privedlo do obsodbe, ali na podlagi začasnega dovoljenja za prebivanje, ki velja le, dokler ni dokončno odločeno o njegovi pravici do prebivanja, ne more ustvariti pravic v korist tega državljana na podlagi člena 6(1) Sklepa št. 1/80 (zgoraj navedena sodba Unal, točka 47).

               51

               Vendar iz postopka v glavni stvari, drugače kot iz primera, ki se nanaša na navidezno zakonsko zvezo, v kateri je bila izdana sodba z dne 5. junija 1997 v zadevi Kol (C-285/95, Recueil, str. I-3069), ne izhaja, da naj bi A. Gülbahce opravljal svojo zaposlitev na podlagi dovoljenja za bivanje, ki je bilo izdano kot posledica goljufivega ravnanja oziroma na podlagi dovoljenja, izdanega do sprejetja dokončne odločitve glede njegovega dovoljenja za prebivanje.

               52

               Poleg tega je imel v skladu s členom 2(1), točka 2, AEVO ter členom 2(1) in (5) ArGV pravico do prebivanja, ki mu je od 29. septembra 1998, ko mu je pristojni zavod za zaposlovanje izdal delovno dovoljenje za nedoločen čas, omogočala prosto opravljanje plačane zaposlitve. Predložitveno sodišče je v zvezi s tem navedlo, da ni bilo ugotovljeno, da naj bi svojo pravico do vstopa in prebivanja v Nemčiji pridobil na podlagi prevare.

               53

               Nesporno je, da je A. Gülbahce upošteval zakone in druge predpise države članice gostiteljice glede vstopa na njeno ozemlje in zaposlovanja.

               54

               V teh okoliščinah bi bilo v nasprotju s členom 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, če se ne bi priznalo, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari bila v Nemčiji zakonito zaposlena več kot eno leto.

               55

               Zato je treba obdobja zaposlitve, ki jih je tožeča stranka v postopku v glavni stvari izpolnila po pridobitvi dovoljenja za prebivanje in delovnega dovoljenja, in pred razveljavitvijo podaljšanj tega dovoljenja za prebivanje z učinkom za nazaj, šteti za izpolnitev pogoja enoletne zakonite zaposlitve v smislu člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80.

               56

               Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da pristojnim nacionalnim organom prepoveduje, da se dovoljenje za prebivanje turškemu delavcu odvzame z učinkom za nazaj od trenutka, od katerega razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje, določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več, če ta ni ravnal goljufivo in če je do odvzema prišlo po izteku enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določeno v navedenem členu 6(1), prva alinea.

         Stroški

               57

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

                     Člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je izdal Pridružitveni svet, ustanovljen s Pridružitvenim sporazumom med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale v Ankari 12. septembra 1963 in ki je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen s Sklepom Sveta z dne 23. decembra 1963 (64/732/EGS), je treba razlagati tako, da pristojnim nacionalnim organom prepoveduje, da se dovoljenje za prebivanje turškemu delavcu odvzame z učinkom za nazaj od trenutka, od katerega razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje, določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več, če ta ni ravnal goljufivo in če je do odvzema prišlo po izteku enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določeno v navedenem členu 6(1), prva alinea.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 12. septembra 2007. # ColArt/Americas, Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Prijava besedne znamke Skupnosti BASICS - Absolutni razlogi za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Opisna znamka - Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94 - Z uporabo pridobljeni razlikovalni učinek - Člen 7(3) Uredbe št. 40/94. # Zadeva T-164/06.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 12. septembra 2007 – ColArt/Americas proti UUNT (BASICS)
      (Zadeva T-164/06)
      „Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti BASICS – Absolutni razlogi za zavrnitev – Neobstoj razlikovalnega učinka – Opisna znamka – Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94 – Z uporabo pridobljeni razlikovalni učinek – Člen 7(3) Uredbe št. 40/94“
      1.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih sestavljajo
            izključno znaki ali podatki, ki lahko označujejo lastnosti blaga (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(c)) (Glej točki 24 in 25.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega
            učinka – Izjema – Pridobitev razlikovalnega učinka znamke z uporabo (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(3)) (Glej točke od 45 do 47 in 53.)
      Predmet

               Predlog za razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 7. aprila 2006 (zadeva R 788/2005‑4) o zavrnitvi registracije
                  besedne znamke BASICS kot znamke Skupnosti.

            Podatki v zvezi z zadevo

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               ColArt/Americas, Inc.

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka BASICS za proizvode iz razreda 2 – prijava št. 2 433 613

               Odločba preizkuševalca:

               zavrnitev prijave

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	ColArt/Americas, Inc. se naloži plačilo stroškov.