title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi razširjeni senat) z dne 25. oktobra 2005. # Peek & Cloppenburg KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Besedna znamka Cloppenburg - Absolutni razlog za zavrnitev registracije - Opisni značaj - Geografski izvor - Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94. # Zadeva T-379/03.

text:
      Zadeva T-379/03
      Peek & Cloppenburg KG
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Znamka Skupnosti – Besedna znamka Cloppenburg – Absolutni razlog za zavrnitev registracije – Opisni značaj – Geografski izvor – Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94“
      Povzetek sodbe
      1.      Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek – Pritožba pri sodišču Skupnosti – Vloga Urada v postopku – Možnost tistega, ki je
            označen kot tožena stranka, da podpre predloge tožeče stranke – Pritožba postala brezpredmetna – Neobstoj
      (Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 133(2))
      2.      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno
            iz znakov oziroma označb, ki se lahko uporabijo za oznako lastnosti proizvoda – Znamka storitev trgovine na drobno – Besedna
            znamka Cloppenburg
      (Uredba Sveta (ES) št. 40/94, člen 7(1)(c))
      1.      V okviru pritožbenih postopkov na področju znamk Skupnosti, pri čemer se pritožba nanaša na postopke pred odborom za pritožbe
         Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), v katere so vključene stranke, ki niso tožeče stranke pred Sodiščem
         prve stopnje, oziroma stranke, ki so v sporu le s tožečo stranko in Uradom, če Urad nima potrebnega procesnega upravičenja
         za vložitev tožbe zoper odločbo odbora za pritožbe, naj ta nasprotno ne bi bil zavezan sistematično braniti vsake izpodbijane
         odločbe odbora za pritožbe ali obligatorno zahtevati zavrnitev vsake tožbe zoper tako odločbo. Nič ne nasprotuje temu, da
         se Urad pridruži predlogu tožeče stranke ali še več, da se zadovolji s prepustitvijo razumni presoji Sodišča prve stopnje,
         pri čemer predloži vse trditve, ki jih presodi za ustrezne za pojasnitev Sodišču prve stopnje. Nasprotno pa ne more izdati
         predlogov za razveljavitev ali spremembo odločbe odbora za pritožbe pri točki, ki ni bila izpostavljena v vlogi, ali predložiti
         tožbenih razlogov, ki niso bili predstavljeni v vlogi. Poleg tega, če je v skladu s členom 133(2) Poslovnika Sodišča prve
         stopnje Urad označen kot tožena stranka pred Sodiščem prve stopnje, naj ta oznaka ne bi spremenila učinkov, ki izhajajo iz
         sistema Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti glede odborov za pritožbe. Poleg tega oznaka omogoča ureditev stroškov v primeru
         razveljavitve ali spremembe izpodbijane odločbe, neodvisno od stališča, ki ga sprejme Urad pred Sodiščem prve stopnje.

      Če se Urad pridruži predlogom tožeče stranke, to ujemanje predlogov in trditev strank ne oprosti Sodišča prve stopnje, da
         preizkusi zakonitost izpodbijane odločbe glede tožbenih razlogov, ki so navedeni v predložitveni vlogi na instanci.

      Izpodbijana odločba namreč kljub dogovoru med strankama ni bila niti spremenjena niti umaknjena, saj Urad nima pooblastila,
         da bi to storil niti da bi dal navodila v tem smislu odborom za pritožbe, iz česar sledi, da tožeča stranka ohrani interes
         za razveljavitev te odločbe in pritožba torej ni postala brezpredmetna.

      (Glej točke od 22 do 24 in od 27 do 29.)
      2.      Besednega znaka Cloppenburg, katerega registracija je bila zahtevana za „storitve trgovine na drobno“, ki spadajo v razred
         35 Nicejskega aranžmaja, v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti in z vidika povprečnega nemškega potrošnika
         ni mogoče uporabiti za oznako geografskega izvora storitev, navedenih v zahtevi za znamko.

      Namreč, za preizkus, ali so pogoji za uporabo razloga za zavrnitev zadevne registracije izpolnjeni, je treba upoštevati vse
         ustrezne okoliščine, kot so narava označenih proizvodov ali storitev, večji ali manjši ugled, predvsem v gospodarskem sektorju,
         zadevnega geografskega kraja in večje ali manjše poznavanje zadevne javnosti o tem, navade v zadevni vrsti dejavnosti in vprašanje,
         koliko je geografski izvor zadevnih proizvodov ali storitev lahko ustrezen v očeh interesentov za vrednotenje kakovosti ali
         drugih značilnosti zadevnih proizvodov ali storitev.

      Nemško mesto Cloppenburg, ki ima približno 30.000 prebivalcev, upoštevna javnost pozna slabo ali največ povprečno in ne pomeni
         povezave s kategorijo navedenih storitev.

      (Glej točke 39, 40, 46 in od 49 do 51.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi razširjeni senat)
      z dne 25. oktobra 2005(*)

      „Znamka Skupnosti – Besedna znamka Cloppenburg – Absolutni razlog za zavrnitev registracije – Opisni značaj – Geografski izvor – Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94“
      V zadevi T-379/03,
      Peek & Cloppenburg KG, s sedežem v Düsseldorfu (Nemčija), ki ga je najprej zastopal U. Hildebrandt, nato P. Lange, P. Wilbert in A. Auler, nato
         Lange, Wilbert, Auler in J. Steinberg, odvetniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki sta ga najprej zastopala D. Schennen in G. Schneider, nato A. von Mühlendahl, D. Schennen in G. Schneider, zastopniki,

      tožena stranka,
      zaradi tožbe zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 27. avgusta 2003 (R 105/2002-4) glede zahteve za registracijo
         besednega znaka Cloppenburg kot znamke Skupnosti,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE
      EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi razširjeni senat),
      v sestavi J. Pirrung, predsednik, A. W. H. Meij, N. J. Forwood, sodnika, I. Pelikánová, sodnica, in S. Papasavvas, sodnik,
      sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave 20. aprila 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Dejansko stanje
      1        Tožeča stranka je 24. oktobra 2000 na Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) vložila prijavo znamke
         Skupnosti na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994 L 11, str. 1), kot je
         bila spremenjena.

      2        Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je besedni znak Cloppenburg.

      3        Registracija je bila zahtevana za „storitve trgovine na drobno“, ki spada v razred 35 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji
         blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil spremenjen in dopolnjen.

      4        Z odločbo z dne 20. decembra 2001 je preizkuševalka zavrnila prijavo za registracijo na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe 40/94.

      5        25. januarja 2002 je tožeča stranka vložila pritožbo zoper odločbo preizkuševalke v skladu s členi od 57 do 59 Uredbe št.
         40/94.

      6        Z odločbo z dne 27. avgusta 2003 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) je četrti odbor za pritožbe UUNT zavrnil pritožbo tožeče
         stranke. V bistvu je menil, da beseda „Cloppenburg“ označuje nemško mesto v Spodnji Saški in da je imelo Landkreis Cloppenburg,
         okrožje, ki je dobilo ime po tem mestu, leta 2002 več kot 152.000 prebivalcev. Odbor za pritožbe je poudaril, da bi bila v
         Nemčiji končnica „burg“ (grad) razumljena kot oznaka za kraj, da so bila mesta in regije enake pomembnosti kot Cloppenburg
         redno navajana v poročilih in vremenskih napovedih, ki so se predvajala na celotnem nemškem ozemlju, in da se ustrezne oznake
         nahajajo na panojih ob avtocesti, ki se jih lahko bere s ceste ali posluša v prometnih informacijah. Dodaja, da ime „Cloppenburg“
         označuje izvajalca storitev, in zato kraj, kjer so bile storitve trgovine na drobno opravljene in od koder so bile izvedene.
         Odbor za pritožbe je iz tega sklepal, da bi končni nemški potrošnik besedo „Cloppenburg“ razumel kot oznako za geografski
         izvor.

       Postopek in predlogi strank
      7        S pisno vlogo, vloženo v tajništvu Sodišča prve stopnje 17. novembra 2003, je tožeča stranka vložila to tožbo.

      8        Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        razveljavi izpodbijano odločbo;
      –        UUNT naloži plačilo stroškov.
      9        UUNT je 20. februarja 2004 vložil dopis z naslovom „odgovor na tožbo“. V tem dopisu UUNT pod naslovom „sklepi“ izpostavi:

      „[UUNT] se nagiba k podpori predloga tožeče stranke za razveljavitev izpodbijane odločbe. Kljub temu bi ta pristop pripeljal
         do […] pripoznave zahteve tožeče stranke in bi [Sodišče prve stopnje] oprostil dolžnosti odločanja. V teh okoliščinah tožena
         stranka predlaga [Sodišču prve stopnje], naj odloči o tožbi, ob upoštevanju dejanskih in pravnih navedb strank.

      V tem trenutku tožena stranka odreka izrek dokončnega sklepa.“
      10      Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje odločilo začeti ustni postopek.

      11      Po zaslišanju strank je Sodišče prve stopnje prepustilo zadevo drugemu razširjenemu senatu.

      12      UUNT je na obravnavi potrdil, da se ni odločil za razveljavitev izpodbijane odločbe, ampak je zaupal modrosti Sodišča prve
         stopnje.

       Pravo
       Trditve strank
      13      Tožeča stranka se v podporo tožbi sklicuje predvsem na tožbeni razlog glede kršitve člena 7(1)(c) Uredbe 40/94.

      14      Prvič zatrjuje, da je izraz „Cloppenburg“ pogost priimek v Nemčiji, saj je pod tem imenom v telefonskem imeniku naštetih več
         kot 16.000 naročnikov. Torej, po mnenju tožeče stranke, priimki kot taki pomenijo razlikovalni učinek. V tem smislu ugotavlja,
         da sodba Sodišča z dne 23. oktobra 2003 v zadevi UUNT proti Wrigleyju (C-191/01 P, Recueil, str. I-12447) ni ustrezna v tem
         primeru. Na podlagi te sodbe se lahko zavrne registracija besednega znaka, če vsaj z enim od njegovih možnih pomenov opisuje
         lastnost zadevnih proizvodov. Če je v gospodarskem prometu glavni pomen drugačen kot označba geografskega kraja, je registracija
         po mnenju tožeče stranke upravičena.

      15      Drugič, tožeča stranka poudarja, da so v Nemčiji geografske označbe normalno usklajene z besedami ali končnicami, kot so „aus
         Cloppenburg“ ali „Cloppenburger …“ (iz Cloppenburga).

      16      Tretjič, tožeča stranka ugotavlja, da UUNT ni dokazal, da je upoštevna javnost zdaj povezala naziv „Cloppenburg“ s storitvami
         prodaje na drobno niti da bi bila taka povezava razumno predvidljiva v prihodnosti.

      17      Na obravnavi je tožeča stranka dodala, da izpodbijana odločba ni bila pravilno obrazložena, ker naj bi se odbor za pritožbe
         omejil na to, da zavrže trditve, ki jih je navajala tožeča stranka, ne da bi jih nadomestil s pravilnimi trditvami.

      18      UUNT ugotavlja, da je tožba utemeljena iz naslednjih razlogov. Prvič, odbor za pritožbe ne bi mogel dokazati, da bi ciljna
         javnost poznala mesto Cloppenburg. Drugič, nič ni kazalo na to, da je Cloppenburg – mesto ali okrožje, znano kot kraj proizvodnje
         katerih koli proizvodov. Tretjič, odbor za pritožbe naj ne bi ugotovil poznavanja Cloppenburga kot kraja opravljanja storitev
         zunaj regije. Zato naj znamka Cloppenburg ne bi bila razumljena v zavesti ciljnega potrošnika, to je povprečnega nemškega
         potrošnika, kot da je sestavljena izključno iz znakov ali označb, ki lahko v gospodarskem prometu opisujejo geografski izvor
         označene storitve ali proizvodov, ki se prodajajo v trgovini na drobno.

      19      Dodaja, da glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 30. junija 2004 v zadevi GE Betz proti UUNT – Atofina Chemicals (BIOMATE)
         (T-107/02, ZOdl., str. II-1845) UUNT ni treba zavrniti tožbe, ampak lahko zaupa modrosti Sodišča prve stopnje, da popolnoma
         razvije vse trditve, ki jih šteje za ustrezne. Zato v skladu s sodbo Sodišča z dne 12. oktobra 2004 v zadevi Vedial proti
         UUNT (C-106/03 P, Recueil, str. I-9573), ki je potrdila sodbo Sodišča prve stopnje z dne 12. decembra 2002 v zadevi Vedial
         proti UUNT – France Distribution (HUBERT), (T-110/01, Recueil, str. II-5275), UUNT ne bi mogel v nobenem primeru spremeniti
         pogojev postopka. Po mnenju UUNT veljajo enaka načela v postopkih v zvezi z absolutnimi razlogi za zavrnitev registracije.

      20      UUNT dalje poudarja, da je v skladu s členom 60 Uredbe 40/94 zadeva, ki je predana odboru za pritožbe, podvržena pristojnosti
         preizkuševalca, ki bi bila po njegovem mnenju povezana z navodili predsednika UUNT. Na podlagi člena 131(2) te uredbe, v besedilu,
         ki velja v tem primeru, naj bi odbori za pritožbe uživali neodvisnost, ki ovira UUNT pri umiku izpodbijane odločbe ali njeni
         nadomestitvi z odločbo, ki je ugodna za tožečo stranko.

      21      Na obravnavi je tožeča stranka sprejela stališče UUNT o dopustnosti njegovih predlogov, pri čemer je izrazila, da si bolj
         želi, da bi ta razveljavil izpodbijano odločbo.

       Dopustnost predlogov UUNT
      22      Glede postopkovnega položaja UUNT je Sodišče prve stopnje razsodilo, glede na postopek v zvezi z odločbo odbora za pritožbe,
         ki je odločil o postopku o ugovoru, da če UUNT nima potrebnega procesnega upravičenja za vložitev tožbe zoper odločbo odbora
         za pritožbe, naj nasprotno ne bi bil zavezan sistematično braniti vsako izpodbijano odločbo odbora za pritožbe ali obligatorno
         zahtevati zavrnitev vsake tožbe zoper tako odločbo (zgoraj navedena sodba BIOMATE, točka 34). Nič ne nasprotuje temu, da se
         UUNT pridruži predlogu tožeče stranke ali še več, da se zadovolji s prepustitvijo razumni presoji Sodišča prve stopnje, pri
         čemer predloži vse trditve, ki jih presodi za ustrezne za pojasnitev Sodišču prve stopnje (zgoraj navedena sodba BIOMATE,
         točka 36). Nasprotno pa ne more izdati predlogov za razveljavitev ali spremembo odločbe odbora za pritožbe pri točki, ki ni
         bila izpostavljena v vlogi, ali predložiti tožbenih razlogov, ki niso bili predstavljeni v vlogi (glej v tem smislu zgoraj
         navedeno sodbo z dne 12. oktobra 2004 v zadevi Vedial proti UUNT, točka 34).

      23      Med drugim, če je v skladu s členom 133(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje UUNT označen kot tožena stranka pred Sodiščem prve
         stopnje, naj ta oznaka ne bi spremenila učinkov, ki izhajajo iz sistema Uredbe št. 40/94 glede odborov za pritožbe. Poleg
         tega oznaka omogoča ureditev stroškov v primeru razveljavitve ali spremembe izpodbijane odločbe, neodvisno od stališča, ki
         ga sprejme UUNT pred Sodiščem prve stopnje (zgoraj navedena sodba BIOMATE, točka 35).

      24      Četrti naslov Poslovnika opredeljuje vlogo UUNT kot tožene stranke enotno in brez razlikovanja postopkov, ki zadevajo pred
         odborom za pritožbe druge stranke kot tožečo stranko pred Sodiščem prve stopnje (v nadaljevanju: postopki inter partes), od tistih, ki nasprotujejo zgolj tožeči stranki in UUNT (v nadaljevanju: postopki ex parte). Besedilo člena 63 Uredbe št. 40/94 tudi ne obsega nobenega razlikovanja, po katerem je postopek, ki pelje k izpodbijani
         odločbi, postopek inter partes ali postopek ex parte. Iz tega sledi, da je zgoraj navedena sodna praksa, ki se pokaže pri postopkih inter partes, prenosljiva v postopke ex parte.

      25      V tem primeru, čeprav je UUNT izrecno zavrnil, da se izreče za razveljavitev izpodbijane odločbe, in čeprav naj bi zaupal
         razumni presoji Sodišča prve stopnje, je treba ugotoviti, da je razvil izključno trditve za podporo razloga tožeče stranke
         v zvezi s kršitvijo člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94. Zato je UUNT jasno izrazil svojo podporo predlogom in tožbenemu razlogu,
         ki ga predlaga tožeča stranka.

      26      V teh okoliščinah je treba ponovno opredeliti predloge UUNT in ugotoviti, da ta v bistvu predlaga, naj se ugodi predlogom
         tožeče stranke.

      27      Iz zgornjih točk od 22 do 24 izhaja, da morajo biti predlogi, s katerimi se UUNT pridružuje predlogom tožeče stranke za razveljavitev,
         razglašeni za dopustne, če ti in izpostavljene trditve v podporo teh ne presegajo okvira predlogov in tožbenih razlogov, ki
         jih je predložila tožeča stranka.

      28      Glede vprašanja, ali v tem primeru ujemanje predlogov in trditev strank lahko oprosti Sodišče prve stopnje, da odloča o utemeljenosti
         tožbe, kot ga je postavil UUNT, je treba poudariti, da kljub ujemanju trditev strank o temelju zadeve tožba ni izgubila svojega
         namena. Dejansko, izpodbijana odločba kljub dogovoru med strankama ni bila niti spremenjena niti umaknjena, saj UUNT nima
         pooblastila, da bi to storil niti da bi dal navodila v tem smislu odborom za pritožbe, katerih neodvisnost je določena s členom
         131(2) Uredbe št. 40/94 v njeni različici, ki je veljala do 9. marca 2004, ki je v zdajšnji različici postal člen 131(4).
         Iz tega sledi, da tožeča stranka ohrani interes obdržati razveljavitev te odločbe.

      29      Iz zgoraj navedenega izhaja, da ujemanje predlogov in trditev strank Sodišča prve stopnje ne oprosti, da preizkusi zakonitost
         izpodbijane odločbe glede tožbenih razlogov, ki so navedeni v predložitveni vlogi na instanci.

       Temelj
      30      V smislu člena 7(1)(c) Uredbe 40/94 je bila zavrnjena registracija „znamk, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki,
         ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor, čas proizvodnje blaga
         ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve.“

      31      Poleg tega člen 7(2) te uredbe določa, da „se odstavek 1 uporablja ne glede na to, da razlogi proti registraciji obstajajo
         le v delu Skupnosti“.

      32      Namen člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 je v splošnem interesu, ki zahteva, da lahko znake ali označbe, ki opisujejo lastnosti
         blaga in storitev, za katere je bila zahtevana registracija, vsi prosto uporabljajo. Ta določba preprečuje, da bi bili taki
         znaki ali označbe pridržani enemu samemu podjetju, ker bi bili registrirani kot znamka (glej po analogiji sodbo Sodišča z
         dne 4. maja 1999 v zadevi Windsurfing Chiemsee, C-108/97 in C-109/97, Recueil, str. I 2779, točka 25).

      33      Zlasti glede znakov ali označb, ki so lahko namenjeni označevanju geografskega izvora kategorij proizvodov, za katere se zahteva
         registracija znamke, predvsem za zemljepisna imena, obstaja splošni interes, da bi se ohranila njihova razpoložljivost, predvsem
         zaradi njihove sposobnosti, ne le morebiti poudariti kakovost in druge lastnosti kategorij proizvodov ali zadevnih storitev,
         ampak tudi različno vplivati na prioritete potrošnikov, na primer z navezovanjem proizvodov ali storitev na kraj, ki lahko
         izzove pozitivne občutke (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Windsurfing Chiemsee, točka 26).

      34      Treba je tudi poudariti, da je izključena registracija geografskih imen kot znamk, kadar opisujejo določene geografske kraje,
         ki že uživajo ugled ali so poznani po kategoriji proizvodov ali zadevnih storitev in ki jih zato interesenti povezujejo z
         njimi, in registracija geografskih imen, ki jih lahko uporabijo druga podjetja in morajo tudi ostati razpoložljiva, kot označbe
         geografskega izvora kategorij proizvodov ali zadevnih storitev (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Windsurfing Chiemsee,
         točki 29 in 30).

      35      V zvezi s tem je treba poudariti, da je zakonodajalec Skupnosti, kot izjemo od člena 7(1)(c) Uredbe 40/94, pridržal možnost
         registracije znakov, ki so lahko namenjeni opisu geografskega izvora kot kolektivna znamka, v skladu s členom 64(2) navedene
         uredbe, in za nekatere proizvode, ko izpolnjujejo potrebne pogoje, kot so geografske označbe ali zaščitene označbe porekla
         po določbah Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne 14. julija 1992 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske
         proizvode in živila (UL L 208, str. 1).

      36      Vendar je treba poudariti, da člen 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 načelno ne nasprotuje registraciji geografskih imen, ki niso poznana
         med interesenti ali vsaj nepoznana kot označba geografskega kraja, ali, še več, kot imena, za katera zaradi značilnosti opisanega
         kraja ni verjetno, da bi interesenti lahko razumeli, da kategorija proizvodov ali zadevnih storitev izvira iz tega kraja ali
         da bi bila tu napravljena (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Windsurfing Chiemsee, točka 33).

      37      Glede na vse zgoraj navedeno se lahko presojo opisnega značaja znaka opravi samo glede proizvodov ali zadevnih storitev in
         glede tega, kako to razume upoštevna javnost (sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. oktobra 2003 v zadevi Nordmilch proti UUNT
         (OLDENBURGER), T-295/01, Recueil, str. II-4365, točke od 27 do 34).

      38      V tej presoji mora UUNT ugotoviti, da je geografsko ime poznano med interesenti kot oznaka nekega kraja. Še več, zadevni znak
         mora pri interesentih pomeniti povezavo s kategorijo proizvodov ali zahtevanih storitev. Pri tem preizkusu je treba še posebej
         upoštevati večje ali manjše poznavanje zainteresiranih o zadevnem geografskem imenu, o značilnostih kraja, ki ga ta označuje,
         in o kategoriji proizvodov ali zadevnih storitev (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Windsurfing Chiemsee, točka 37 in
         točka 1 izreka).

      39      V tem primeru se mora Sodišče prve stopnje omejiti na vprašanje, ali je za ustrezno javnost v Nemčiji zahtevani znak sestavljen
         izključno iz označbe, ki je v gospodarskem prometu namenjena označevanju geografskega izvora opisanih storitev. Zanesljivo
         pa je, da je „Cloppenburg“ ime mesta v Spodnji Saški in da ima to približno 30.000 prebivalcev.

      40      Tožeča stranka tudi ni izpodbijala, da naj bi ustrezno javnost, namreč povprečnega potrošnika „storitev trgovine na drobno“,
         sestavljal povprečen nemški potrošnik.

      41      Glede presoje opisne narave znaka Cloppenburg je treba ugotoviti, da tožbeni razlogi, predloženi v izpodbijani odločbi, katerih
         namen je dokazati, da povprečen potrošnik v Nemčiji pozna ta znak kot geografski kraj, niso povsem prepričljivi.

      42      Prvič, če beseda, ki se konča z „burg“, ustreza pogosto nekemu geografskemu kraju, ta končnica naj ne bi sama po sebi zadostovala
         za ugotovitev, da je potrošnik prepoznal v besedi „Cloppenburg“ označbo določenega mesta. Dejansko ta končnica obstaja tudi
         za priimke in za izmišljene besede.

      43      Drugič, teza odbora za pritožbe, po kateri se mesta in regije, po velikosti primerljiva s Cloppenburgom, praviloma navajajo
         v poročilih na celotnem nemškem ozemlju, ni prepričljiva. Dejansko vremenske napovedi, ki se predvajajo na celotnem nemškem
         ozemlju, običajno uporabljajo kot orientacijske točke velika mesta, kot so Hamburg, Hannover, Düsseldorf, Köln, Berlin, Frankfurt
         na Majni, Stuttgart ali München, in gore ali velike reke. Mesto, pomembno kot Cloppenburg, se tu prikaže zgolj izjemoma.

      44      Tretjič, če je mesto Cloppenburg lahko označeno na panojih avtocest ali zveznih cest in če je lahko omenjeno v prometnih informacijah,
         potem je res tudi to, da so te oznake namenjene lokalni javnosti. Smeri, označene na avtocestnih panojih na celotnem zveznem
         ozemlju, se omejujejo na velika mesta, kot so ta, našteta v prejšnji točki, katerih položaj je znan. Omemba mesta Cloppenburg
         se bo pojavljala zgolj v obkrožujoči regiji in bo namenjena javnosti, ki je namenjena v to regijo ali v to mesto. Po drugi
         strani pa enaka ugotovitev velja za prometne informacije, katerim bo pozorno sledila le javnost, ki jo prometne razmere na
         tem območju trenutno zanimajo.

      45      Končno, odbor za pritožbe ni podal nobene zanimivosti niti nobene gospodarske dejavnosti, po kateri bi mesto Cloppenburg poznali
         potrošniki na vsem nemškem ozemlju.

      46      Sodišče prve stopnje lahko pusti nerešeno vprašanje, ali zadevna javnost pozna mesto Cloppenburg kot geografski kraj. V vsakem
         primeru je treba ugotoviti, da se mora zaradi zanemarljive velikosti tega mesta, ob domnevi, da ga nemški potrošnik pozna,
         to poznanstvo opredeliti kot šibko ali kvečjemu povprečno.

      47      Drugič je treba poudariti, da odbor za pritožbe ni pravno zadostno dokazal, da je pri zadevni javnosti obstajala povezava
         med mestom ali regijo Cloppenburg in kategorijo zadevnih storitev ali da bi bilo primerno šteti, da bi beseda „Cloppenburg“
         pri tej javnosti lahko označevala geografski izvor kategorije zadevnih storitev.

      48      Izpodbijana odločba poudarja le, da za uporabo člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 zadostuje, da potrošnik lahko razume, da beseda
         „Cloppenburg“ opisuje kraj, v katerem so bile storitve trgovine na drobno opravljene in iz katerega se izvajajo, ne da bi
         se zato določilo, koliko je ta pogoj izpolnjen v tem primeru. V bistvu se je odbor za pritožbe omejil na presojo, da za nemško
         javnost beseda „Cloppenburg“ ustreza imenu mesta v Spodnji Saški.

      49      Torej, tudi če upoštevna javnost pozna mesto Cloppenburg, iz tega ne izhaja avtomatično, da lahko znak v gospodarskem prometu
         služi kot oznaka za geografski izvor. Za preizkus, ali so pogoji za uporabo razloga za zavrnitev zadevne registracije izpolnjeni,
         je treba upoštevati vse ustrezne okoliščine, kot so narava označenih proizvodov ali storitev, večji ali manjši ugled, predvsem
         v gospodarskem sektorju, zadevnega geografskega kraja in večje ali manjše poznavanje zadevne javnosti o tem, navade v zadevni
         vrsti dejavnosti in vprašanje, koliko je geografski izvor zadevnih proizvodov ali storitev lahko ustrezen v očeh interesentov
         za vrednotenje kakovosti ali drugih značilnosti zadevnih proizvodov ali storitev.

      50      V tem primeru mesto Cloppenburg upoštevna javnost pozna šibko ali največ povprečno. Po eni strani gre za majhno mesto. Po
         drugi strani pa odbor za pritožbe ni poudaril nobene kategorije proizvodov ali storitev, za katere to mesto uživa ugled kot
         kraj proizvodnje ali opravljanja storitev. Še več, odbor za pritožbe ni ugotovil, da bi bilo v trgovskem prometu pogosto,
         da se določi geografski izvor storitev neke trgovine na drobno. Geografski izvor takih storitev tudi normalno ne šteje kot
         ustrezen za vrednotenje kakovosti ali značilnosti teh.

      51      V teh okoliščinah mesto Cloppenburg pri zadevni javnosti trenutno ne pomeni povezave s kategorijo storitev in tudi ni primerno
         šteti, da bi zadevna označba v prihodnje lahko označevala geografski izvor teh storitev.

      52      Iz tega sledi, da je odbor za pritožbe zmotno uporabil pravo pri uporabi člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94. Zato je treba dopustiti
         tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve te določbe, ne da bi bilo potrebno, da se Sodišče prve stopnje opredeli o drugih trditvah,
         ki jih je predložila tožeča stranka, ali še več, o morebitni odsotnosti obrazložitve.

       Stroški
      53      V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. UUNT ni uspel s
         svojim zahtevkom, ker je izpodbijana odločba razveljavljena, zato se mu v skladu s predlogom tožeče stranke naloži plačilo
         stroškov, kljub ponovni opredelitvi predlogov UUNT, navedeni v zgornji točki 26.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi razširjeni senat)
      razsodilo:
      1)      Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 27. avgusta 2003 (R 157/2002-4)
            se razveljavi.
      2)      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) se naloži plačilo stroškov.

               Pirrung

                Meij

                Forwood

               Pelikánová

                      Papasavvas

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 25.10.2005.

               Sodni tajnik

                     Predsednik

               E. Coulon

                     J. Pirrung

         * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. julija 1975. # Giuseppe Scuppa proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Združeni zadevi 4 in 30-74.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 17. oktobra 2006. # Hammarplast AB proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti STENINGE SLOTT - Prejšnja besedna znamka STENINGE KERAMIK -Verjetnost zmede. # Zadeva T-499/04.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 17. oktobra 2006 – Hammarplast proti UUNT – Steninge Slott (STENINGE SLOTT)
      (Zadeva T-499/04)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti STENINGE SLOTT – Prejšnja besedna znamka STENINGE KERAMIK –Verjetnost zmede“
      1.                     Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek (Uredba Sveta št. 40/94, člen 74(1)) (Glej točko 20.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))
            (Glej točki 62 in 63.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 25. oktobra 2004 (zadeva R 394/2003-2) glede ugovora imetnika nacionalne
                  znamke STENINGE KERAMIK zoper registracijo znamke Skupnosti STENINGE SLOTT.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Steninge Slott AB

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka STENINGE SLOTT za proizvode iz razreda 21

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Hammarplast AB

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               nacionalna znamka STENINGE KERAMIK za proizvode iz istega razreda

               Odločba oddelka za ugovore:

               zavrnitev registracije

               Odločba odbora za pritožbe:

               ugoditev pritožbi

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 30. marca 2006.#Cynthia Mattern in Hajrudin Cikotic proti Ministre du Travail et de l'Emploi.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour administrative - Luksemburg.#Prosto gibanje oseb - Delavci - Družinski člani - Pravica do zaposlitve državljana tretje države, ki je zakonec državljana Skupnosti - Pogoji.#Zadeva C-10/05.

text:
      Zadeva C-10/05
      Cynthia Mattern in Hajrudin Cikotic
      proti
      Ministre du Travail et de l'Emploi
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour administrative (Luxembourg))
      „Prosto gibanje oseb – Delavci – Družinski člani – Pravica do zaposlitve državljana tretje države, ki je zakonec državljana Skupnosti – Pogoji“
      Povzetek sodbe
      Prosto gibanje oseb – Delavci – Pravica družinskih članov do dostopa do zaposlitve
      (Uredba Sveta št. 1612/68, člen 11)
      Člen 11 Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti državljanu tretje države ne daje pravice do zaposlitve v
         državi članici, ki ni država članica, v kateri je zaposlen ali je bil zaposlen njegov zakonec, državljan Skupnosti, ki je
         izkoristil svojo pravico do prostega gibanja.

      (Glej točko 28 in izrek.)

SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 30. marca 2006(*)

      „Prosto gibanje oseb – Delavci – Družinski člani – Pravica do zaposlitve državljana tretje države, ki je zakonec državljana Skupnosti – Pogoji“
      V zadevi C-10/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Cour administrative (Luksemburg)
         z odločbo z dne 11. januarja 2005, ki je na Sodišče prispela 14. januarja 2005, v postopku

      Cynthia Mattern,

      Hajrudin Cikotic
      proti
      Ministre du Travail et de l’Emploi,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Schiemann, sodnik, N. Colneric, sodnica, J. N. Cunha Rodrigues (poročevalec) in E. Juhász,
         sodnika,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za nemško vlado M. Lumma in C. Schulze-Bahr, zastopnika,
      –        za vlado Združenega kraljestva S. Nwaokolo, zastopnica, skupaj z M. Hoskinsom, barrister,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti G. Rozet, zastopnik,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 15. decembra 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11 Uredbe Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968
         o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str. 2), kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2434/92 z dne
         27. julija 1992 (UL L 245, str. 1, v nadaljevanju: Uredba).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med C. Mattern in H. Cikoticem in med Ministre du Travail et de l’Emploi (v nadaljevanju:
         minister za delo in zaposlovanje) zaradi odločbe, s katero je zadnji H. Cikoticu zavrnil izdajo delovnega dovoljenja.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Na podlagi člena 39(2) ES prosto gibanje delavcev vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva delavcev
         držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji.

      4        V skladu s členom 39(3) ES prosto gibanje delavcev ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in
         javnim zdravjem, zajema pravico:

      [...]
      c)     bivati v državi članici zaradi zaposlitve skladno z določbami zakonov ali drugih predpisov, ki urejajo zaposlovanje državljanov
         te države;

      [...]“
      5        Člen 3(1) Uredbe določa:

      „Na podlagi te uredbe se določbe zakonov ali drugih predpisov držav članic ne uporabljajo:
      –        kadar omejujejo prijave ali ponudbe za zaposlitev, omejujejo pravico tujih državljanov, da sprejmejo zaposlitev in se zaposlijo,
         ali to pogojujejo s pogoji, ki ne veljajo za njihove državljane,

      –        kadar je izključni ali glavni namen ali posledica teh predpisov, tudi če se uporabljajo ne glede na državljanstvo, odvračanje
         državljanov drugih držav članic od ponujenih delovnih mest;

       [...]“
      6        Člen 11 Uredbe določa:

      „Kadar državljan države članice opravlja delo kot zaposlena ali samozaposlena oseba v drugi državi članici, imajo njegov zakonec
         in njuni otroci, ki so mlajši od 21 let ali jih delavec vzdržuje, pravico, da opravljajo delo kot zaposlene osebe na ozemlju
         te države, tudi če niso državljani nobene države članice.“

       Nacionalna ureditev
      7        Člen 1 uredbe velikega vojvode z dne 12. maja 1972 o ukrepih, ki veljajo za zaposlitev tujih delavcev na ozemlju Velikega
         vojvodstva Luksemburg (Mémorial A 1972, str. 945), kot je bila spremenjena z uredbo velikega vojvode z dne 17. junija 1994 (Mémorial A 1994, str. 1034, v nadaljevanju: uredba velikega vojvode iz leta 1972), določa:

       „Brez poseganja v določbe o vstopu na ozemlje Velikega vojvodstva Luksemburg in o bivanju na tem ozemlju noben tujec ne more
         kot fizični ali intelektualni delavec zasedati delovnega mesta na luksemburškem ozemlju, ne da bi za to dobil dovoljenje v
         skladu z določbami te uredbe.

      […]
      Določbe te uredbe ne veljajo za delavce državljane države članice Evropske unije ali države podpisnice Sporazuma o Evropskem
         gospodarskem prostoru.“

      8        Na podlagi člena 10 uredbe velikega vojvode iz leta 1972 je mogoče izdajo in obnovo delovnega dovoljenja zavrniti zaradi trenutnih
         razmer na trgu dela, zaradi razvoja ali organizacije trga dela.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      9        Iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da je H. Cikotic, ki je državljan tretje države, poročen s C. Mattern, ki je luksemburška
         državljanka, in da skupaj živita v Belgiji.

      10      C. Mattern je v Belgiji v okviru poklicnega srednješolskega izobraževanja opravila usposabljanje za družinsko in zdravstveno
         pomočnico. V tej državi članici je prav tako med marcem in junijem 2003 opravila pripravništvo za bolniško asistentko.

      11      Minister za delo in zaposlovanje je z odločbo z dne 14. julija 2003 zavrnil prošnjo za delovno dovoljenje, ki jo je H. Cikotic
         na podlagi izjave o zaposlitvi 18. marca 2003 vložil pri luksemburški upravi za delo.

      12      Tožeči stranki v postopku v glavni stvari sta v tožbi zoper navedeni odločbi pred Tribunal administratif zatrdili, da H. Cikotic
         ni potreboval delovnega dovoljenja, saj je kot državljan tretje države, ki je poročen z državljanko Skupnosti, imel na podlagi
         načela prostega gibanja delavcev pravico do zaposlitve na luksemburškem ozemlju.

      13      Tribunal administratif je s sodbo z dne 29. marca 2004 zavrnilo to tožbo, pri čemer je poudarilo predvsem to, da se zato,
         ker C. Mattern v Belgiji ni bila zaposlena, Uredba v obravnavani zadevi ne uporablja.

      14      Cour administrative, ki je odločalo o pritožbi zoper to sodbo, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
         to vprašanje:

       „Ali se pravila Skupnosti glede prostega gibanja delavcev uporabijo za položaj državljana tretje države, poročenega z državljanom
         Skupnosti, ki je v drugi državi članici opravil poklicno usposabljanje in pripravništvo, in ali iz tega razloga oseba, ki
         ne pripada Skupnosti, na podlagi določb, ki zagotavljajo pripadnikom Skupnosti in njihovim družinskim članom iz tretje države
         pravico do prostega gibanja delavcev, ne potrebuje delovnega dovoljenja?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      15      Člen 11 Uredbe določa, da kadar državljan države članice opravlja delo kot zaposlena ali samozaposlena oseba v drugi državi
         članici, imajo njegov zakonec in njuni otroci, ki so mlajši od 21 let ali jih delavec vzdržuje, pravico, da opravljajo delo
         kot zaposlene osebe na ozemlju te države, tudi če niso državljani nobene države članice.

      16      Pravica, ki jo ta člen daje zakoncu delavca migranta, je povezana s pravico, ki jo ima ta delavec na podlagi člena 39 ES (glej
         sodbo z dne 7. maja 1986 v zadevi Gül, 131/85, Recueil, str. 1573, točka 20).

      17      Iz navedenega izhaja, da je pravica državljana tretje države, poročenega z državljanom Skupnosti, do pristopa na trg dela
         države članice odvisna od pravic, ki jih ima ta državljan Skupnosti na podlagi člena 39 ES, in predvsem od njegovega statusa
         delavca.

      18      Kot je Sodišče že presodilo, ima pojem „delavec“ v smislu člena 39 ES veljavo po pravu Skupnosti in se ne sme razlagati ozko.
         Za delavca je treba šteti vsakogar, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost, z izjemo dejavnosti, ki imajo tako majhen
         obseg, da so zgolj podrejene in pomožne. Značilnost delovnega razmerja, na podlagi te sodne prakse, je, da oseba v določenem
         času v korist druge osebe in pod njenim vodstvom opravi storitve, za katere dobi kot protidajatev plačilo (glej zlasti sodbi
         z dne 3. julija 1986 v zadevi Lawrie-Blum, 66/85, Recueil, str. 2121, točki 16 in 17, in z dne 7. septembra 2004 v zadevi
         Trojani, C-456/02, ZOdl., str. I-7573, točka 15).

      19      Kot izhaja iz predložitvene odločbe, je C. Mattern po v Belgiji opravljenem programu usposabljanja v okviru poklicnega srednješolskega
         izobraževanja v tej državi članici opravila pripravništvo za bolniško asistentko.

      20      Na podlagi te zadnje okoliščine je mogoče C. Mattern šteti za delavko v smislu prava Skupnosti.

      21      Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če se pripravništvo opravlja pod pogoji dejanske in resnične dejavnosti v zaposlitvenem
         razmerju, dejstvo, da je to pripravništvo mogoče upoštevati kot praktično pripravo, ki je celo povezana z opravljanjem poklica,
         ne more preprečiti uporabe člena 39 ES (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Lawrie-Blum, točka 19, in sodbo z dne 17. marca
         2005 v zadevi Kranemann, C-109/04, ZOdl., str. I-2421, točka 13).

      22      Poleg tega, čeprav je res, da je plačilo za opravljene storitve temeljna značilnost delovnega razmerja, kljub temu niti omejena
         višina plačila niti izvor sredstev zanj ne moreta imeti kakršnih koli posledic za značilnost delavca v smislu prava Skupnosti
         (glej sodbo z dne 23. marca 1982 v zadevi Levin, 53/81, Recueil, str. 1035, točka 16, in zgoraj navedeno sodbo Kranemann,
         točka 17).

      23      Nacionalno sodišče, ki je izključno pristojno za presojo dejstev, mora preveriti, ali je C. Mattern v okviru pripravništva
         opravljala dejansko in resnično dejavnost, zaradi česar bi jo bilo mogoče šteti za delavko v smislu člena 39 ES.

      24      Vendar že iz samega člena 11 Uredbe izhaja, da je pravico do dostopa na trg dela, ki jo ima državljan tretje države, ki je
         zakonec državljana Skupnosti, mogoče uveljavljati samo v državi članici, v kateri ta državljan Skupnosti opravlja delo kot
         zaposlena ali samozaposlena oseba.

      25      Kot je to pravilno navedla generalna pravobranilka v točki 33 sklepnih predlogov, pravica do opravljanja dela kot zaposlena
         oseba iz člena 11 Uredbe družinskim članom delavcev migrantov ne daje samostojne pravice do prostega gibanja, ampak je ta
         določba namenjena predvsem delavcu migrantu iz družine, ki ji pripada državljan tretje države, ki je bodisi zakonec ali vzdrževani
         otrok.

      26      Vendar pa ni sporno, da v času dejstev v postopku v glavni stvari C. Mattern kot zaposlena ali samozaposlena oseba ni opravljala
         nobenega dela v kateri drugi državi članici kot Belgiji.

      27      Iz navedenega izhaja, da se H. Cikotic ni mogel sklicevati na člen 11 Uredbe, da bi mu bil v tej državi omogočen dostop do
         trga dela pod enakimi pogoji, kot so določeni za državljane omenjene države.

      28      Glede na navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti tako, da člen 11 Uredbe državljanu tretje države ne daje pravice
         do zaposlitve v državi članici, ki ni država članica, v kateri je njegov zakonec, državljan Skupnosti, ki je izkoristil svojo
         pravico do prostega gibanja, zaposlen ali je bil zaposlen.

       Stroški
      29      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      V takih okoliščinah, kot so okoliščine v zadevi v glavni stvari, člen 11 Uredbe Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra
            1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2434/92 z dne 27. julija 1992,
            državljanu tretje države ne daje pravice do zaposlitve v državi članici, ki ni država članica, v kateri je njegov zakonec,
            državljan Skupnosti, ki je izkoristil svojo pravico do prostega gibanja, zaposlen ali je bil zaposlen.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.