title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. novembra 2016.#Stadt Wiener Neustadt proti Niederösterreichische Landesregierung.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof.#Predhodno odločanje – Presoja vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje – Direktiva 85/337/EGS – Direktiva 2011/92/EU – Področje uporabe – Pojem ‚posebni zakon nacionalne zakonodaje‘ – Neizvedba presoje vplivov na okolje – Pravnomočno soglasje – A posteriori legalizacija neizvedbe okoljske presoje – Načelo sodelovanja – Člen 4 PEU.#Zadeva C-348/15.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 17. novembra 2016 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Presoja vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje — Direktiva 85/337/EGS — Direktiva 2011/92/EU — Področje uporabe — Pojem ‚posebni zakon nacionalne zakonodaje‘ — Neizvedba presoje vplivov na okolje — Pravnomočno soglasje — A posteriori legalizacija neizvedbe okoljske presoje — Načelo sodelovanja — Člen 4 PEU“
      V zadevi C‑348/15,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 25. junija 2015, ki je prispela na Sodišče 10. julija 2015, v postopku

         Stadt Wiener Neustadt

      proti

         Niederösterreichische Landesregierung,

      ob udeležbi

         .A.S.A. Abfall Service AG,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, E. Regan, J.‑C. Bonichot (poročevalec), A. Arabadjiev in S. Rodin, sodniki,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Stadt Wiener Neustadt E. Allinger, odvetnik,

               —

               za.A.S.A. Abfall Service H. Kraemmer, odvetnik,

               —

               za Evropsko komisijo L. Pignataro-Nolin in C. Hermes, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 8. septembra 2016
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(5) Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 248), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 151) (v nadaljevanju: Direktiva 85/337), člena 1(4) Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL 2012, L 26, str. 1) ter načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Stadt Wiener Neustadt (mesto Wiener Neustadt, Avstrija) in Niederösterreichische Landesregierung (deželna vlada Spodnje Avstrije) v zvezi z zakonitostjo odločbe, s katero je zadnjenavedena ugotovila, da je treba upravljanje naprave za predelavo nadomestnega goriva s strani.A.S.A. Abfall Service šteti za dovoljeno.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Člen 1(1) Direktive 85/337, katerega vsebina je bila povzeta v členu 1(1) Direktive 2011/92, določa:
               „Ta direktiva se uporablja pri presoji vplivov na okolje tistih javnih in zasebnih projektov, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje.“

               4

               Člen 1(2) Direktive 85/337, katerega vsebina je bila povzeta v členu 1(2)(c) Direktive 2011/92, določa:
               „V tej direktivi pomenijo:
               […]
               ‚soglasje za izvedbo‘ pomeni:
               odločitev pristojnega organa ali organov, ki dovoljuje nosilcu projekta izvedbo projekta.
               […]“

               5

               Člen 1(5) Direktive 85/337, katerega vsebina je bila v bistvu povzeta v členu 1(4) Direktive 2011/92, določa:
               „Ta direktiva se ne uporablja za projekte, katerih podrobnosti so sprejete s posebnim predpisom nacionalne zakonodaje, ker se cilji te direktive, vključno z zagotavljanjem informacij, dosegajo z zakonodajnim postopkom.“

               6

               Člen 2(1) Direktive 85/337 določa:
               „Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da so pred izdajo soglasja projekti, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, med drugim zaradi svoje narave, velikosti ali lokacije, predmet zahteve za izdajo soglasja za izvedbo in presojo njihovih vplivov. Ti projekti so opredeljeni v členu 4.“

         Avstrijsko pravo

               7

               Člen 3(6) Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz (UVP-G 2000) (zakon o presoji vplivov na okolje iz leta 2000 (UVP-G 2000), BGBl. 697/1993) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: UVP-G 2000), določa:
               „Pred izvedbo presoje vplivov na okolje ali presoje posameznega primera za projekte, ki so predmet presoje na podlagi odstavkov 1, 2 ali 4, soglasja ni mogoče izdati, odločbe, ki so bile izdane v skladu z upravnimi predpisi pred koncem presoje vplivov na okolje, pa so brez pravnega učinka. Soglasja, ki so bila izdana v nasprotju s to določbo, lahko pristojni organ na podlagi člena 39(3) v roku treh let razglasi za nična.“

               8

               Člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000 določa:
               „Za uveljavitev novih ali dodanih določb na podlagi zveznega zakona, objavljenega v BGBl. I, 87/2009, in za prehod v nov pravni okvir veljajo naslednje določbe:
               […]

                        4.

                        Za projekte, za katere so bila izdana soglasja, ki jih ob uveljavitvi zveznega zakona BGBl. I, 87/2009, ni več mogoče razglasiti za nična na podlagi člena 3(6), se šteje, da je bilo izdano soglasje na podlagi tega zveznega zakona.“

               9

               Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je različica člena 46(20), točka 4, UVP-G 2000, kot je bila navedena v točki 8 te sodbe in izhaja iz Bundesgesetz, mit dem das Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000 geändert wird (UVP-G-Novelle 2009) (zvezni zakon o spremembi zakona o presoji vplivov na okolje iz leta 2000 (UVP-G-Novelle 2009), BGBl. I, 87/2009), začela veljati 19. avgusta 2009.

         Dejansko stanje spora o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               10

               .A.S.A. Abfall Service na ozemlju mesta Wiener Neustadt upravlja napravo za predelavo nadomestnega goriva, v kateri se drobijo pretežno odpadki iz plastike, dokler ni na voljo industrijsko zamenljivo nadomestno gorivo, ki se uporablja pretežno za proizvodnjo cementa. V taki napravi se tako izvaja fizikalna obdelava nenevarnih odpadkov.

               11

               Med letoma 1986 in 1993 je župan tega mesta izdal obratovalna dovoljenja, ki omogočajo zmogljivost predelave 9990 ton na leto.

               12

               Deželni glavar Spodnje Avstrije je z odločbo z dne 10. decembra 2002 na podlagi zakonodaje o ravnanju z odpadki dovolil povečanje zmogljivosti naprave za predelavo na največ 34.000 ton na leto. Takšno povečanje zmogljivosti bi se moralo doseči z razširitvijo obstoječe linije za predelavo in z zgraditvijo druge linije za predelavo.

               13

               To soglasje je bilo izdano, ne da bi bil projekt razširitve predmet presoje vplivov na okolje, določene v UVP-G 2000.

               14

               Umweltanwalt (mediator za okolje) dežele Spodnje Avstrije je z dopisom z dne 30. aprila 2014 vladi te dežele predlagal, naj odloči, ali bi morala biti ta naprava v skladu z UVP-G 2000 predmet presoje vplivov na okolje.

               15

               Vlada te dežele je z odločbo z dne 27. junija 2014 na to vprašanje odgovorila nikalno, pri čemer je menila, da bi bilo treba šteti, da je bilo za to napravo izdano soglasje v skladu s členom 46(20), točka 4, UVP-G 2000.

               16

               Mesto Wiener Neustadt je pri Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Avstrija) vložilo predlog za odpravo te odločbe.

               17

               To sodišče je s sodbo z dne 12. septembra 2014 to tožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

               18

               Bundesverwaltungsgericht je namreč menilo, da ni bilo treba preučiti, ali bi moralo biti povečanje zmogljivosti predelave, kakršno je bilo dovoljeno z odločbo z dne 10. decembra 2002, predhodno predmet presoje vplivov na okolje v skladu z UVP-G 2000, ker je bilo na podlagi člena 46(20), točka 4, UVP-G 2000 mogoče ugotoviti, da je bilo mogoče tako soglasje šteti za zakonito izdano za upravljanje iz postopka v glavni stvari. Poleg tega naj ta določba ne bi bila v nasprotju s pravom Unije.

               19

               Mesto Wiener Neustadt je zoper to sodbo vložilo revizijo pri Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče, Avstrija). Trdi, da je člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000 v nasprotju s pravom Unije. Natančneje, meni, da pogoji, v skladu s katerimi lahko nacionalna zakonodaja nek projekt izključi s področja uporabe Direktive 85/337 ali s področja uporabe Direktive 2011/92, v postopku v glavni stvari niso izpolnjeni.

               20

               V teh okoliščinah je Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali pravo Unije, zlasti Direktiva 2011/92 in zlasti njen člen 1(4) oziroma Direktiva 85/337 in zlasti njen člen 1(5), nasprotuje nacionalni določbi, ki projekte, za katere je veljala obveznost izvedbe presoje vplivov na okolje, za katere pa ni bilo izdano soglasje na podlagi UVP-G 2000, temveč zgolj soglasja na podlagi posameznih sektorskih zakonov (npr. Abfallwirtschaftsgesetz (avstrijski zakon o ravnanju z odpadki)), ki jih od 19. avgusta 2009 […] zaradi črtanja v nacionalnem pravu (člen 3(6) UVP-G 2000) predvidenega triletnega roka ni več mogoče razglasiti za nična, šteje za odobrene na podlagi UVP-G 2000, ali pa je takšno pravilo v skladu z načeloma pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj na podlagi prava Unije?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               21

               Najprej je treba navesti, da bi projekt povečanja zmogljivosti predelave zadevne naprave v postopku v glavni stvari ob upoštevanju datuma, na katerega je bilo izdano soglasje na podlagi zakonodaje o ravnanju z odpadki, to je 10. decembra 2002, lahko spadal na področje uporabe prava Unije in bil zato predmet presoje njegovih vplivov na okolje. To pa ni tako, saj so bila obratovalna dovoljenja izdana med letoma 1986 in 1993, torej pred pristopom Republike Avstrije k Uniji.

               22

               Pojasniti je treba tudi, da mora predložitveno sodišče presoditi, ali bi moral biti tak projekt predmet presoje vplivov na okolje v skladu s členom 2(1) Direktive 85/337 in – po potrebi – ali je bilo, kot trdi izvajalec projekta, na podlagi sektorskega soglasja, izdanega z odločbo z dne 10. decembra 2002 v skladu z zakonodajo o ravnanju z odpadki, v praksi mogoče spoštovati okoljske zahteve, določene s to direktivo.

               23

               Nazadnje je treba poudariti, da se glede na datum zadevnih odločb v postopku v glavni stvari, ni treba sklicevati na Direktivo 2011/92.

               24

               Zato je treba ugotoviti, da predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(5) Direktive 85/337 razlagati tako, da s področja njene uporabe izključuje zakonsko določbo, kot je člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000, v skladu s katerim je treba projekt, ki je bil predmet odločbe, sprejete v nasprotju z obveznostjo presoje njegovih vplivov na okolje in glede katere se je rok za ničnostno tožbo iztekel, šteti za zakonsko dovoljen.

               25

               Na splošno želi predložitveno sodišče, drugič, izvedeti tudi, ali je tako zakonsko določbo v pravu Unije mogoče upravičiti z načeloma pravne varnosti in legitimnih pričakovanj.

               26

               Glede prvega vidika vprašanja za predhodno odločanje je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da člen 1(5) Direktive 85/337 določa, da sta za izključitev projekta s področja uporabe te direktive potrebna dva pogoja. Prvič, podrobnosti projekta morajo biti sprejete s posebnim zakonskim aktom. Drugič, cilji te direktive, vključno z zagotavljanjem informacij, se morajo dosegati v zakonodajnem postopku (glej sodbo z dne 16. septembra 1999, WWF in drugi, C‑435/97, EU:C:1999:418, točka 57, in z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 37).

               27

               Prvi pogoj pomeni, da ima zakonski akt enake značilnosti kot soglasje za izvedbo v smislu člena 1(2) Direktive 85/337. Nosilcu projekta mora zlasti dovoljevati izvedbo projekta in mora tako kakor soglasje vsebovati vse elemente projekta, ki jih je upošteval zakonodajalec in ki so pomembni za presojo vplivov na okolje (glej v tem smislu sodbi z dne 16. septembra 1999, WWF in drugi, C‑435/97, EU:C:1999:418, točki 58 in 59, in z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točki 38 in 39). Iz zakonskega akta mora biti mogoče razbrati, da so bili cilji Direktive 85/337 v zvezi z zadevnim projektom doseženi (sodba z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 39 in navedena sodna praksa).

               28

               To ni tako, če akt ne vsebuje informacij, potrebnih za presojo vplivov soglasja za izvedbo tega projekta na okolje (glej v tem smislu sodbi z dne 16. septembra 1999, WWF in drugi, C‑435/97, EU:C:1999:418, točka 62, in z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 40).

               29

               Drugi pogoj pomeni, da so cilji Direktive 85/337 doseženi v zakonodajnem postopku. Iz člena 2(1) te direktive je namreč razvidno, da je njegov glavni cilj zagotavljati, da se „pred izdajo soglasja za izvedbo“ presodijo vplivi projektov, ki bodo med drugim zaradi svoje narave, velikosti ali lokacije verjetno pomembno vplivali na okolje (glej v tem smislu sodbo z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 41 in navedena sodna praksa).

               30

               Zakonodajalec mora imeti zato v času sprejemanja projekta na voljo dovolj informacij. V zvezi s tem informacije, ki jih mora zagotoviti nosilec projekta, vključujejo vsaj opis projekta, ki obsega informacije o lokaciji, zasnovi in velikosti projekta, opis predvidenih ukrepov, zato da bi se preprečili, zmanjšali in po možnosti odpravili pomembni škodljivi vplivi, ter podatke za opredelitev in za presojo glavnih verjetnih vplivov projekta na okolje (glej v tem smislu sodbo z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 43).

               31

               Čeprav mora predložitveno sodišče ob upoštevanju sprejetega zakonskega akta in celotnega zakonodajnega postopka, po katerem je bil ta akt sprejet, zlasti pripravljalnega gradiva in parlamentarnih razprav, ugotoviti, ali sta bila ta pogoja izpolnjena (sodba z dne 18. oktobra 2011, Boxus in drugi, od C‑128/09 do C‑131/09, C‑134/09 in C‑135/09, EU:C:2011:667, točka 47), pa zakonska določba, kot je člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000, očitno ne izpolnjuje vseh teh zahtev.

               32

               Iz spisa, predloženega sodišču, je namreč razvidno, da ta določba glede projektov, na katere se nanaša, nima enakih značilnosti kot soglasje za izvedbo v smislu člena 1(2) Direktive 85/337.

               33

               Prav tako ciljev te direktive očitno ni mogoče doseči s členom 46(20), točka 4, UVP-G 2000, ker nacionalni zakonodajalec, ko je sprejel to določbo, ni imel na voljo informacij o vplivih – na okolje – projektov, na katere naj bi se določba nanašala, in ker vsekakor ta določba velja za že izvedene projekte.

               34

               Zato zakonska določba, kot je člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000, očitno ne izpolnjuje pogojev iz člena 1(5) Direktive 85/337, tako da ni mogla vplivati na izključitev operacij, ki jih zajema, s področja uporabe te direktive. Predložitveno sodišče pa mora to preveriti glede na vse značilnosti nacionalnega prava in natančnega pomena, ki ga je treba dati zadevni določbi.

               35

               Glede drugega vidika vprašanja za predhodno odločanje v zvezi z možnostjo upravičenja zakonske določbe, kot je ta v postopku v glavni stvari, v pravu Unije z načeloma pravne varnosti in legitimnih pričakovanj je treba pojasniti naslednje.

               36

               Pravo Unije ne nasprotuje temu, da nacionalna pravila v nekaterih primerih dopuščajo legalizacijo ravnanj ali aktov, ki so po tem pravu nezakonita. Za tako možnost pa mora veljati pogoj, da je zadevnim osebam onemogočeno, da bi obšle pravila prava Unije ali jih ne bi uporabile, in da se ta možnost uporabi izjemoma (glej sodbo Sodišča z dne 3. julija 2008, Komisija/Irska,C‑215/06, EU:C:2008:380, točka 57).

               37

               Zato je Sodišče presodilo, da zakonodaja, ki dovoljenju za legalizacijo, ki se lahko odobri, tudi če se ne dokažejo izjemne okoliščine, daje iste učinke, kot so učinki dovoljenja za prostorsko načrtovanje, krši zahteve iz Direktive 85/337. Projekte, ki zahtevajo presojo vplivov na okolje, je treba namreč v skladu s členom 2(1) te direktive opredeliti ter je treba nato zanje pred izdajo soglasja za izvedbo in tako nujno pred izvedbo zahtevati soglasje za njihovo izvedbo in navedeno presojo (sodba z dne 3. julija 2008, Komisija/Irska,C‑215/06, EU:C:2008:380, točka 61).

               38

               Enako velja za zakonski ukrep, kot je člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000, ki naj bi dopuščal, kar mora preveriti predložitveno sodišče, ne da bi zahteval naknadno presojo in tudi kadar ni nobenih posebnih izjemnih okoliščin, da se za projekt, za katerega bi se morala opraviti presoja vplivov na okolje v smislu člena 2(1) Direktive 85/337, šteje da je bil predmet take presoje.

               39

               Res je, da se zadevna določba iz postopka v glavni stvari nanaša le na „projekte, za katere soglasij ni več mogoče razglasiti za nične“ zaradi izteka triletnega roka za vložitev tožbe, določenega v členu 3(6) UVP-G 2000.

               40

               Zgolj ta okoliščina pa ne more spremeniti zgoraj navedene ugotovitve. Res je, da je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da kadar na nekem področju ni predpisov prava Unije, se na podlagi nacionalnega pravnega reda vsake države članice določijo pristojna sodišča in podrobneje uredijo postopkovna pravila za vložitev pravnih sredstev, ki naj bi zagotovila varstvo pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, če navedena pravila niso manj ugodna od tistih, ki urejajo podobna pravna sredstva, ki temeljijo na nacionalnem pravu (načelo enakovrednosti), in če v praksi ne onemogočajo ali pretirano ne otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih priznava pravni red Unije (načelo učinkovitosti).

               41

               Sodišče prav tako meni, da je določitev razumnih rokov za vložitev pravnih sredstev v interesu pravne varnosti, ki hkrati zagotavlja varstvo posamezniku in zadevni upravi, združljiva s pravom Unije. Natančneje, presodilo je, da taki roki ne onemogočajo ali pretirano ne otežujejo uveljavljanja pravic, ki izhajajo iz pravnega reda Unije (glej v tem smislu sodbi z dne 15. aprila 2010, Barth,C‑542/08, EU:C:2010:193, točka 28, in z dne 16. januarja 2014, Pohl,C‑429/12, EU:C:2014:12, točka 29).

               42

               Zato pravo Unije, ki ne določa pravil glede rokov za vložitev pravnih sredstev zoper soglasja, izdana v nasprotju z obveznostjo predhodne presoje vplivov na okolje, določeno v členu 2(1) Direktive 85/337, načeloma in ob upoštevanju načela enakovrednosti ne nasprotuje temu, da zadevna država članica določi triletni rok za vložitev pravnega sredstva, kot je ta, določen v členu 3(6) UVP-G 2000, na katerega se sklicuje člen 46(20), točka 4, UVP-G 2000.

               43

               Vendar pa nacionalna določba, iz katere bi izhajalo – kar mora preveriti predložitveno sodišče – da se projekti, zoper katere ne bi bilo več mogoče vložiti neposrednih pravnih sredstev zaradi izteka roka za njihovo vložitev, določenega z nacionalno zakonodajo, štejejo za očitno zakonsko dovoljene glede na obveznost presoje vplivov na okolje, ni v skladu s to direktivo.

               44

               Kot je v bistvu navedla generalna pravobranilka v točkah od 42 do 44 sklepnih predlogov, Direktiva 85/337 že kot taka nasprotuje taki določbi, ker je pravni učinek te določbe pristojne organe oprostiti obveznosti upoštevanja dejstva, da je bil projekt v smislu te direktive izveden, ne da bi se presodili njegovi vplivi na okolje in ne da bi se zagotovilo, da bi se taka presoja opravila, kadar dela ali fizični posegi, povezani s tem projektom, zahtevajo naknadno soglasje (glej v tem smislu sodbo z dne 17. marca 2011, Brussels Hoofdstedelijk Gewest in drugi, C‑275/09, EU:C:2011:154, točka 37).

               45

               Poleg tega je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da morajo države članice povrniti vso škodo, nastalo zaradi opustitve presoje vplivov na okolje (sodba z dne 7. januarja 2004, Wells,C‑201/02, EU:C:2004:12, točka 66).

               46

               Zato morajo pristojni nacionalni organi sprejeti vse splošne ali posebne ukrepe, da bi se taka opustitev popravila (sodba z dne 7. januarja 2004, Wells,C‑201/02, EU:C:2004:12, točka 68).

               47

               V zvezi s tem je treba pojasniti, da čeprav pogoji za tako odškodninsko tožbo, zlasti tisti v zvezi z vprašanjem, ali je treba vsako nezakonitost šteti za krivdno, in tisti v zvezi z vzpostavitvijo vzročne zveze, ob neobstoju prava Unije izvirajo iz nacionalnega prava in čeprav je lahko vložitev take tožbe, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča, omejena z določenim rokom, pri čemer je treba spoštovati načeli enakovrednosti in učinkovitosti, ostaja dejstvo, da je treba za to tožbo v skladu z načelom učinkovitosti imeti možnost, da se vloži pod razumnimi pogoji.

               48

               Iz zgoraj navedenega izhaja, da če nacionalna določba po izteku danega roka preprečuje vložitev odškodninske tožbe zaradi kršitve obveznosti presoje vplivov na okolje, določene v členu 2(1) Direktive 85/337, čeprav se rok za vložitev pravnega sredstva, ki ga nacionalno pravo določa za vložitev odškodninske tožbe, še ni iztekel, bi bila tudi iz tega razloga ta določba v nasprotju s pravom Unije.

               49

               Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(5) Direktive 85/337 razlagati tako, da s področja njene uporabe ne izključuje projekta iz zakonske določbe, kot je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je treba projekt, ki je bil predmet odločbe, sprejete v nasprotju z obveznostjo presoje njegovih vplivov na okolje in glede katere je rok za vložitev ničnostne tožbe potekel, šteti za zakonsko dovoljen. Pravo Unije nasprotuje taki zakonski določbi v delu, v katerem določa, da je treba predhodno presojo vplivov na okolje za tak projekt šteti za opravljeno.

         Stroški

               50

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                     Člen 1(5) Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997, je treba razlagati tako, da s področja njene uporabe ne izključuje projekta iz zakonske določbe, kot je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je treba projekt, ki je bil predmet odločbe, sprejete v nasprotju z obveznostjo presoje njegovih vplivov na okolje in glede katere je rok za vložitev ničnostne tožbe potekel, šteti za zakonsko dovoljen. Pravo Unije nasprotuje taki zakonski določbi v delu, v katerem določa, da je treba predhodno presojo vplivov na okolje za tak projekt šteti za opravljeno.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 30. marca 2000. # Jämställdhetsombudsmannen proti Örebro läns landsting. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Arbetsdomstolen - Švedska. # Socialna politika. # Zadeva C-236/98.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. decembra 1989. # Evagelos Adamou Exarchos proti Evropskemu parlamentu. # Uradniki. # Zadeva C-331/87.


Sodba Sodišča z dne 30. januarja 1985. # Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki. # Zadeva 290/83.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 15. oktobra 2008.#Ashley Neil Mote proti Evropskemu parlamentu.#Privilegiji in imunitete - Poslanec Evropskega parlamenta - Odvzem imunitete.#Zadeva T-345/05.

text:
      Zadeva T-345/05
      Ashley Neil Mote
      proti
      Evropskemu parlamentu
      „Privilegiji in imunitete – Poslanec Evropskega parlamenta – Odvzem imunitete“
      Povzetek sodbe
      1.      Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Akti Evropskega parlamenta, ki naj bi imeli pravne učinke do tretjih oseb
      (člen 230, prvi odstavek, ES; Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti)
      2.      Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo
      (člen 230, četrti odstavek, ES; Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, člena 9 in 10)
      3.      Parlament – Pristojnosti – Privilegiji in imunitete poslancev Parlamenta
      (Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, člena 8 in 10)
      4.      Postopek – Navajanje novih tožbenih razlogov med postopkom – Pogoji
      (Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 44(1)(c) in 48(2))
      1.      Sklep, s katerim Parlament odvzame imuniteto enemu izmed njegovih poslancev, je lahko predmet nadzora zakonitosti s strani
         sodišča Skupnosti skladno s členom 230, prvi odstavek, ES, če gre za akt, ki ima ali naj bi imel pravne učinke do tretjih
         oseb.

      Ta sklep ima namreč pravne učinke, ki presegajo okvir notranje organizacije Parlamenta, saj se z njim omogoči pregon poslanca,
         na katerega se nanaša predlog za odvzem imunitete.

      Čeprav so bili privilegiji in imunitete, določeni v Protokolu o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, dodeljeni
         izključno v interesu Skupnosti, pa ostaja dejstvo, da so bili izrecno dodeljeni uradnikom in drugim uslužbencem institucij
         Skupnosti ter poslancem Parlamenta. To, da so privilegiji in imunitete določeni v javnem interesu Skupnosti, utemeljuje pristojnost,
         ki je dana institucijam, za odvzem imunitete, če je to potrebno, vendar ne pomeni, da so ti privilegiji in imunitete dodeljeni
         Skupnosti in ne neposredno njenim uradnikom, drugim uslužbencem in poslancem Parlamenta. Zato Protokol ustvarja subjektivno
         pravico v korist določenih oseb, katere spoštovanje je zagotovljeno s pravico do tožbe, določene v členu 230 ES.

      (Glej točke 28, 29 in 31.)
      2.      Za neposredno prizadetost se zahteva, da ima sporni ukrep Skupnosti neposredne učinke na pravni položaj posameznika in naslovnikom
         tega ukrepa, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne pušča nobene diskrecijske pravice, saj je ta izvedba zgolj samodejna in
         temelji izključno na ureditvi Skupnosti brez uporabe drugih vmesnih pravil.

      Ker se z imuniteto, predvideno v členih 9 in 10 Protokola o privilegijih in imunitetah, varuje poslance Parlamenta pred določenimi
         ukrepi, ki lahko ovirajo opravljanje njihovih nalog, sklep Parlamenta o odvzemu imunitete enemu izmed njegovih poslancev že
         z učinkom ukinitve tega varstva spremeni pravni položaj tega poslanca, tako da ima ta spet status osebe, za katero velja splošno
         pravo držav članic, in se jo, ne da bi bilo potrebno kakršno koli vmesno pravilo, tako izpostavi ukrepom, ki jih to splošno
         pravo vzpostavlja, zlasti priporu in sodnemu postopku.

      Diskrecijska pravica glede nadaljevanja ali opustitve postopka, uvedenega zoper poslanca Parlamenta, ki je dopuščena nacionalnim
         organom po odvzemu imunitete, ne vpliva na neposredno poseganje v pravni položaj slednjega, ker je posledica sklepa o odvzemu
         imunitete omejena na ukinitev varstva, do katerega je bil upravičen kot poslanec, ki pa ne vključuje nobenega dopolnilnega
         izvedbenega ukrepa.

      (Glej točke od 33 do 35.)
      3.      Iz člena 10, tretji odstavek, Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih Skupnosti, na podlagi katerega Evropskemu parlamentu
         imuniteta ne preprečuje uresničevanje pravice do odvzema imunitete svojemu poslancu, izhaja, da je Parlament pristojen za
         odločanje o zahtevi za odvzem imunitete evropskemu poslancu. Po drugi strani pa ne v Protokolu ne v poslovniku Parlamenta
         ni pravila, ki bi določalo, da je Parlament pristojen organ za ugotovitev obstoja privilegija, določenega v členu 8 Protokola.

      Poleg tega člena 8 in 10 Protokola nimata enakega področja uporabe. Namen člena 10 je zagotoviti neodvisnost poslancev Parlamenta,
         s tem da med zasedanji Parlamenta prepreči izvrševanje pritiskov, ki zajemajo grožnje glede odvzema prostosti ali sodnih postopkov,
         nanje, medtem ko je naloga člena 8 varovati poslance Parlamenta pred omejitvami njihovega prostega gibanja, ki niso sodne.

      Če Parlament ni pristojen za odvzem privilegija, določenega v členu 8, ta ne uporabi napačno prava, če odloči, da bo poslancu
         odvzel imuniteto, ne da bi odločil o privilegiju, ki ga ima ta poslanec kot poslanec Parlamenta.

      (Glej točke od 45 do 47, 50, 51 in 69.)
      4.      Iz člena 44(1)(c) v zvezi s členom 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje izhaja, da mora tožba vsebovati predmet spora in
         povzetek navajanih tožbenih razlogov ter da navajanje novih tožbenih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo
         iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom.

      (Glej točko 85.)
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (sedmi senat)
      z dne 15. oktobra 2008(*)

      „Privilegiji in imunitete – Poslanec Evropskega parlamenta – Odvzem imunitete“
      V zadevi T‑345/05,
      Ashley Neil Mote,                        poslanec Evropskega parlamenta, ki ga zastopajo J. Lofthouse in C. Hayes, barristers, in M. Monan, solicitor,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropskemu parlamentu, ki ga zastopajo H. Krück, D. Moore in M. Windisch, zastopniki,

      tožena stranka,
      katere predmet je predlog za razglasitev ničnosti sklepa Parlamenta z dne 5. julija 2005 o odvzemu parlamentarne imunite tožeče
         stranke,

      SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (sedmi senat),
      v sestavi N. J. Forwood, predsednik, D. Šváby in L. Truchot (poročevalec), sodnika,
      sodna tajnica: K. Pocheć, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. februarja 2008,
      izreka naslednjo
      Sodbo
       Pravni okvir
      1        Poglavje III Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti z dne 8. aprila 1965, ki je priloga k Pogodbi o ustanovitvi
         enotnega Sveta in enotne Komisije (UL 1976, 152, str. 13) (v nadaljevanju: protokol) določa:

      „ Poglavje  III
      Člani [Poslanci] Evropskega parlamenta
      Člen 8
      Prosto gibanje članov [poslancev] Evropskega parlamenta do kraja zasedanja Evropskega parlamenta ali nazaj se ne sme upravno
         ali kako drugače omejevati.

      […]
      Člen 9
      Zoper člana [poslanca] Evropskega parlamenta se ne sme začeti preiskava, ne sme biti priprt niti se zoper njega ne sme začeti
         sodni postopek zaradi mnenja ali glasu, ki ga je izrekel pri opravljanju svojih dolžnosti.

      Člen 10
      Med zasedanjem Evropskega parlamenta njegovi člani [poslanci] uživajo:
      a)      na ozemlju svoje države imunitete, priznane članom [poslancem] parlamenta te države,
      b)      na ozemlju vseh drugih držav članic imuniteto pred kakršnim koli priporom in sodnim postopkom.
      Za člane [poslance] velja imuniteta tudi medtem, ko potujejo do kraja zasedanja Evropskega parlamenta in nazaj.
      Kadar je član [poslanec] zaloten pri storitvi kaznivega dejanja, sklicevanje na imuniteto ni mogoče in Evropskemu parlamentu
         ne preprečuje uresničevanje pravice do odvzema imunitete svojemu članu [poslancu].“

       Dejansko stanje
      2        Ashley Neil Mote, državljan Združenega kraljestva, je v letih od 1996 od 2002 prejel različne ugodnosti od države. Novembra
         2003 se je zoper njega začel kazenski postopek, saj naj bi te ugodnosti prejel na podlagi neresničnih izjav. Januarja 2004
         je bil pozvan na zaslišanje, 27. aprila 2004 je bil obtožen, 10. junija 2004 pa sta mu bila vročena obtožni akt in povzetek
         obtožb zoper njega.

      3        Tožeča stranka se je po njeni izvolitvi v Evropski parlament junija 2004 sklicevala na privilegije in imunitete, ki jih uživa
         kot evropski poslanec, in zahtevala prekinitev kazenskega postopka. Kazenski postopek je 25. novembra 2004 prekinilo Chichester
         Crown Court (sodišče za kazenske zadeve Chichester). To sodišče je menilo, da varščina, ki je bila izrečena A. N. Motu, predstavlja
         oviro za prosto gibanje poslancev Parlamenta in se zato krši člen 8 protokola.

      4        Attorney General (najvišji pravosodni uradnik Anglije in Walesa) je z vlogo z dne 3. februarja 2005 od Parlamenta zahteval:

      –        naj potrdi, da se s kazenskim postopkom zoper tožečo stranko ne krši protokola, zlasti člena 8;
      –        naj v primeru, da A. N. Mote uživa imuniteto ali privilegij na podlagi protokola, to imuniteto ali privilegij odvzame.
      5        O tej zahtevi se je v odboru za pravne zadeve Parlamenta (v nadaljevanju: odbor za pravne zadeve) razpravljalo 21. aprila,
         24. maja in 20. junija 2005. A. N. Mota je na zaslišanju 24. maja 2005 pred odborom za pravne zadeve zastopal drug poslanec
         parlamenta. V predlogu, ki ga je ta odbor prejel še isti dan (v nadaljevanju: predlog), je pozval, naj se zahteva za odvzem
         imunitete zavrne.

      6        Odbor za pravne zadeve je 20. junija 2005 s soglasjem sprejel poročilo, v katerem je Parlamentu predlagal, naj A. N. Motu
         odvzame imuniteto (v nadaljevanju: poročilo). To poročilo zajema obrazložitev in predlog sklepa Evropskega parlamenta.

      7        Na plenarnem zasedanju je Parlament s sklepom z dne 5. julija 2005 odločil, da se imuniteta odvzame, in naložil posredovanje
         tega sklepa in poročila pristojnim organom Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska (v nadaljevanju: izpodbijani
         sklep).

      8        Organ Združenega kraljestva, pristojen za pregon, je pri High Court of Justice (England & Wales) na temelju odvzema imunitete
         A. N. Motu, za katero se je odločil Parlament, vložil predlog za nadaljevanje kazenskega postopka. To sodišče je s sklepom
         z dne 17. oktobra 2006 ugodilo zahtevi za nadaljevanje postopka zoper tožečo stranko.

      9        Tožeča stranka je 4. maja 2007 vložila zahtevo za zaščito svoje imunitete in privilegijev, ki jo je Parlament s sklepom z
         dne 10. julija 2007 zavrnil.

      10      Portsmouth Crown Court (sodišče za kazenske zadeve Portsmouth) je v sodbi z dne 17. avgusta 2007 spoznalo A. N. Mota za krivega
         in mu nato s sodbo z dne 4. septembra 2007 izreklo kazen devet mesecev zapora. Court of Appeal (England & Wales) (višje sodišče
         Anglije in Walesa) je v sodbi z dne 21. decembra 2007 zavrnilo, z izjemo enega samega, pritožbene razloge zoper sodbo z dne
         17. avgusta. Tožeča stranka je 18. januarja 2008 vložila predlog, naj se ji odobri vložiti pravno sredstvo.

       Postopek in predlogi strank
      11      Tožeča stranka je 5. septembra 2005 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila to tožbo.

      12      Tožeča stranka je 3. novembra 2005 zaprosila za anonimnost v postopku v glavni stvari, kar je bilo odobreno 14. novembra 2005.
         Po predloženih stališčih strank na obravnavi 21. februarja 2008 je predsednik sedmega senata odvzel anonimnost.

      13      Tožeča stranka je s predlogom za izdajo začasne odredbe, ki ga je vložila 28. decembra 2006 v sodnem tajništvu Sodišča prve
         stopnje, zaprosila za odložitev izvršitve izpodbijanega sklepa na podlagi člena 225(1) ES, členov 242 ES in 243 ES. Predsednik
         Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 16. marca 2007 zavrnil predlog.

      14      Tožeča stranka je s predlogom za izdajo začasne odredbe, ki jo je vložila 8. maja 2007, znova zaprosila za odložitev izvršitve
         izpodbijanega sklepa. Ta predlog je bil zavrnjen s sklepom predsednika Sodišča prve stopnje z dne 27. juniija 2007.

      15      Tožeča stranka je 29. avgusta 2007 vložila tretji predlog za izdajo začasne odredbe z enakimi utemeljitvami, ki je bil zavrnjen
         s sklepom predsednika Sodišča prve stopnje z dne 22. novembra 2007.

      16      Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –         izpodbijani sklep razglasi za ničnega;
      –        v vsakem primeru razglasi sklep za ničnega v delu, kjer zadeva odvzem privilegija, kakršen je ta iz člena 8 protokola, ker
         je v sklepu omenjena samo ena imuniteta;

      –        toženi stranki naloži plačilo stroškov.
      17      Evropski parlament Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

      –        zavrže tožbo kot nedopustno;
      –        podredno, zavrne tožbo kot neutemeljeno;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Pravno stanje
       Dopustnost
      18      Parlament zatrjuje, da je tožba nedopustna, ker naj tožeče stranke sklep o odvzemu imunitete ne bi neposredno zadeval v smislu
         člena 230, četrti odstavek, ES, in sicer zlasti zato, ker naj bi takšen sklep naslovniku puščal diskrecijsko pravico.

      19      A. N. Mote v podporo dopustnosti svoje tožbe razlaga, da so poslanci parlamenta, čeprav se privilegiji in imunitete nanašajo
         na Skupnosti, do njih upravičeni skladno s členom 5 poslovnika Parlamenta (UL 2005, L 44, str. 1) in da zato vsak sklep, ki
         se nanaša na te privilegije in imunitete, neposredno prizadene zadevnega poslanca parlamenta.

      20      Uvodoma je treba obravnavati, ali je sklep o odvzemu parlamentarne imunitete z dne 5. julija 2005 izpodbojni akt.

      21      Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je Evropska skupnost skupnost, ki temelji na pravu, saj se ne države članice ne institucije
         ne morejo izogniti nadzoru skladnosti svojih aktov z ustavno listino, Pogodbo, pri čemer je ta oblikovala celosten sistem
         pravnih sredstev in postopkov, ki Sodišču omogočajo nadzor nad zakonitostjo aktov, ki so jih sprejele institucije (sodbi Sodišča
         z dne 23. aprila 1986 v zadevi Les Verts proti Parlamentu, 294/83, Recueil, str. 1339, točka 23, in z dne 23. marca 1993 v
         zadevi Weber proti Parlamentu, C‑314/91, Recueil, str. I‑1093, točka 8; sodba Sodišča prve stopnje z dne 2. oktobra 2001 v
         zadevi Martinez in drugi proti Parlamentu, T‑222/99, T‑327/99 in T‑329/99, Recueil, str. II‑2823, točka 48). Sodišče je tudi
         odločilo, da za akte Parlamenta načeloma ne velja, da zoper njih ne bi bilo mogoče vložiti ničnostnih tožb (zgoraj navedena
         sodba Les Verts proti Parlamentu, točka 24).

      22      Sodišče z uporabo člena 230, prvi odstavek, ES nadzira zakonitost aktov Parlamenta s pravnim učinkom do tretjih oseb in v
         ta namen razlikuje med dvema kategorijama aktov.

      23      Z ničnostno tožbo ni mogoče izpodbijati aktov Parlamenta, ki se nanašajo le na notranjo organizacijo njegovega dela (sklepa
         Sodišča z dne 4. junija 1986 v zadevi Groupe des droites européennes proti Parlamentu, 78/85, Recueil, str. 1753, točka 11,
         in z dne 22. maja 1990 v zadevi Blot in Front national proti Parlamentu, C‑68/90, Recueil, str. I-2101, točka 11, ter zgoraj
         navedena sodba Weber proti Parlamentu, točka 9).

      24      V to kategorijo spadajo akti Parlamenta, ki nimajo pravnih učinkov oziroma jih imajo le znotraj Parlamenta in se nanašajo
         na organizacijo njegovega dela in zanje veljajo postopki preverjanj, ki jih določa njegov Poslovnik (zgoraj navedeni sodbi
         Weber proti Parlamentu, točka 10, in Martinez in drugi proti Parlamentu, točka 52).

      25      Po drugi strani pa se pred sodiščem Skupnosti lahko izpodbijajo akti Parlamenta, ki imajo oziroma naj bi imeli pravne učinke
         do tretjih oseb, ali z drugimi besedami akti, katerih pravni učinki presegajo okvir notranje organizacije dela institucije
         (zgoraj navedeni sodbi Weber proti Parlamentu, točka 11, in Martinez in drugi proti Parlamentu, točka 53).

      26      Sodišče prve stopnje je poudarilo, da je treba poslance parlamenta, nosilce mandata predstavnikov ljudstev držav, združenih
         v Skupnosti, glede na akt Parlamenta, ki ustvarja pravne učinke glede pogojev za opravljanje tega mandata, šteti za tretje
         osebe v smislu člena 230, prvi odstavek, ES (zgoraj navedena sodba Martinez in drugi proti Parlamentu, točka 61).

      27      Natančneje, z vidika protokola imajo privilegiji in imunitete, ki jih ta protokol priznava Evropskim skupnostim, zgolj funkcionalno
         naravo, ker je njihov namen preprečiti oviranje delovanja in neodvisnosti Skupnosti (sklepa Sodišča z dne 11. aprila 1989
         v zadevi Générale de Banque proti Komisiji, 1/88 SA, Recueil, str. 857, točka 9, in z dne 13. julija 1990 v zadevi Zwartveld
         in drugi, C‑2/88 IMM, Recueil, str. I‑3365, točka 19).

      28      Vendar, čeprav so bili privilegiji in imunitete dodeljeni izključno v interesu Skupnosti, pa ostaja dejstvo, da so bili izrecno
         dodeljeni uradnikom in drugim uslužbencem institucij Skupnosti ter poslancem Parlamenta. To, da so privilegiji in imunitete
         določeni v javnem interesu Skupnosti, utemeljuje pristojnost, ki je dana institucijam, za odvzem imunitete, če je to potrebno,
         vendar ne pomeni, da so ti privilegiji in imunitete dodeljeni Skupnosti in ne neposredno njenim uradnikom, drugim uslužbencem
         in poslancem Parlamenta. Zato protokol ustvarja subjektivno pravico v korist določenih oseb, katere spoštovanje je zagotovljeno
         s  pravico do tožbe, določene v členu 230 ES (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 16. decembra 1960 v zadevi Humblet proti
         državi Belgiji, 6/60, Recueil, str. 1125).

      29      Treba je ugotoviti, da ima sklep, s katerim Parlament odvzame imuniteto enemu izmed njegovih poslancev, pravne učinke, ki
         presegajo okvir njegove notranje organizacije, saj se z njim omogoči pregon zadevnega poslanca Parlamenta zaradi določenih
         dejanj.

      30      Pogoji za opravljanje mandata zadevnega poslanca Parlamenta so s takšnim sklepom, ki omogoča, da se uvede ali nadaljuje kazenski
         postopek zoper tega poslanca in, če je to potrebno, skupaj z ukrepi, ki omejujejo svobodo in ki ovirajo opravljanje njegovega
         poslanskega mandata, prizadeti. V obravnavani zadevi se je organu Združenega kraljestva, pristojnemu za pregon, z izpodbijanim
         sklepom omogočilo, da zahteva nadaljevanje kazenskega postopka zoper A. N. Mota, in omogočilo se je, da se je tej zahtevi
         ugodilo s sklepom High Court of Justice (England & Wales) z dne 17. oktobra 2006.

      31      Zato je treba izpodbijani sklep šteti za akt, ki ima oziroma naj bi imel pravne učinke do tretjih oseb. Iz tega izhaja, da
         je v skladu z merili, ki jih je Sodišče opredelilo v zgoraj navedeni sodbi Weber proti Parlamentu, izpodbijani sklep lahko
         predmet nadzora zakonitosti s strani sodišča Skupnosti skladno s členom 230, prvi odstavek, ES.

      32      Glede ugovora nedopustnosti tožbe, ki ga je vložil Parlament ob uporabi člena 230, četrti odstavek, ES je treba ugotoviti,
         da se Parlament strinja, da akt tožečo stranko posamično zadeva, vendar izpodbija njeno neposredno prizadetost.

      33      Na podlagi ustaljene sodne prakse se za neposredno prizadetost zahteva, da ima sporni ukrep Skupnosti neposredne učinke na
         pravni položaj posameznika in naslovnikom tega ukrepa, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne pušča nobene diskrecijske pravice,
         saj je ta izvedba zgolj samodejna in temelji izključno na ureditvi Skupnosti brez uporabe drugih vmesnih pravil (glej sodbe
         Sodišča z dne 5. maja 1998 v zadevi Glencore Grain proti Komisiji, C‑404/96 P, Recueil, str. I‑2435, točka 41 in navedena
         sodna praksa; z dne 29. junija 2004 v zadevi Front national proti Parlamentu, C‑486/01 P, ZOdl., str. I‑6289, točka 34, in
         z dne 2. maja 2006 v zadevi Regione Siciliana proti Komisiji, C‑417/04 P, ZOdl., str. I‑3881, točka 28).

      34      V obravnavani zadevi se z imuniteto, predvideno v členih 9 in 10 protokola, varuje poslance Parlamenta pred določenimi ukrepi,
         ki lahko ovirajo opravljanje njihovih nalog, tako da sklep o odvzemu imunitete že z učinkom ukinitve tega varstva spremeni
         pravni položaj poslanca Parlamenta, tako da ima ta spet status osebe, za katero velja splošno pravo držav članic, in se jo,
         ne da bi bilo potrebno kakršno koli vmesno pravilo, tako izpostavi ukrepom, ki jih to splošno pravo vzpostavlja, zlasti priporu
         in sodnemu postopku. Iz tega sledi, da izpodbijani sklep tožečo stranko neposredno zadeva.

      35      Diskrecijska pravica glede nadaljevanja ali opustitve postopka, uvedenega zoper poslanca Parlamenta, ki je dopuščena nacionalnim
         organom po odvzemu imunitete, ne vpliva na neposredno poseganje v pravni položaj slednjega, ker je posledica sklepa o odvzemu
         imunitete omejena na ukinitev varstva, do katerega je bil upravičen kot poslanec, ki pa ne vključuje nobenega dopolnilnega
         izvedbenega ukrepa.

      36      Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba ničnostno tožbo razglasiti za dopustno.

       Utemeljenost
      37      A. N. Mote se v podporo svoji tožbi sklicuje na štiri tožbene razloge. Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom v okviru napačne
         uporabe prava trdi, da bi moral Parlament ugotoviti, da se je kršil privilegij, dodeljen s členom 8 protokola. Drugi tožbeni
         razlog je sestavljen iz dveh delov. Prvi del temelji na kršitvi poslovnika Parlamenta, ker naj bi Parlament izrazil mnenje
         o upravičenosti postopka, uvedenega proti A. N. Motu. Tožeča stranka v drugem delu tega tožbenega razloga trdi, da Parlament
         dejstev in trditev, ki jih je tožeča stranka predložila odboru za pravne zadeve, ni upošteval pravično in popolno. Tretji
         tožbeni razlog se nanaša na neobstoj popolne in primerne obrazložitve izpodbijanega sklepa. Četrti se nanaša na nerazumnost
         in nesorazmernost sklepa. Po mnenju tožeče stranke bi morale trditve, ki jih je navedla, voditi do zavrnitve zahteve za odvzem
         njene imunitete.

       Napačna uporaba prava
       Trditve strank
      38      Tožeča stranka trdi, da je v izpodbijanem sklepu napačno uporabljeno pravo, ker bi moral Parlament ugotoviti kršitev privilegija,
         do katerega je upravičena na podlagi člena 8 protokola. Razlikovati bi bilo namreč treba med privilegijem iz člena 8 o prostem
         gibanju poslancev Parlamenta in imuniteto iz člena 10, ki se nanaša na nedotakljivost slednjih v primeru sodnih postopkov.
         V obravnavanem primeru naj bi bila varščina v kazenskem pravu Združenega kraljestva v nasprotju s privilegijem iz člena 8,
         ker mora biti obdolženec na voljo nacionalnim sodiščem. Udeležba na zasedanjih Parlamenta in tudi pri delu odborov naj bi
         bila torej odvisna od prostega preudarka sodnika, kar naj bi pomenilo oviro prostemu gibanju poslancev Parlamenta in kršitev
         neodvisnosti Parlamenta, ne glede na pripravljenost organov sodne oblasti v Združenem kraljestvu za sodelovanje. Takšna razlaga
         člena 8 naj bi privedla Chischester Crown Court do prekinitve kazenskega postopka do odgovora Parlamenta na zahtevo za odvzem
         imunitete. Parlament naj bi, s tem ko je sprejel drugačno razlago člena 8 v obrazložitvi poročila in s tem ko se ni izjasnil
         glede odvzema privilegija, napačno uporabil pravo.

      39      Parlament meni, da ta tožbeni razlog ni utemeljen. Razlaga, da se je omejil na to, da je odgovoril na zahtevo za odvzem imunitete.
         Pojasnjuje, da obrazložitev ne odraža nujno njegovega stališča kot institucije, in podaja razlago členov 8 in 10 protokola,
         pri čemer poudarja funkcionalno naravo teh določb.

      40      Člen 8 protokola, sprejet v obdobju, ko gibanje v Skupnostih ni bilo tako olajšano kot danes, se po mnenju Parlamenta nanaša
         predvsem na preprečitev vsake upravne, policijske ali carinske ovire za gibanje poslancev Parlamenta. Kot takšen naj ne bi
         nudil imunitete na sodnem področju. S členom 10 se predvideva nedotakljivost poslancev Parlamenta za dejanja, ki jih storijo
         na ozemlju svoje države ali na ozemlju vseh drugih držav članic, razen za mnenja ali glas, ki so ga izrekli pri opravljanju
         svojih dolžnosti, kar spada pod člen 9. Poleg tega so poslanci na podlagi člena 10 upravičeni do imunitete, ko potujejo do
         kraja zasedanja Evropskega parlamenta in nazaj. Ti določbi bi bili brezpredmetni, če bi se s privilegijem, danim v členu 8,
         lahko oviralo sodne postopke. Parlament dodaja, da naj na podlagi člena 10 ne bi bilo mogoče odvzeti nobenega privilegija
         iz člena 8.

      41      Parlament glede možnosti, ki naj bi bila dopuščena nacionalnemu sodišču za oviranje dejavnosti Evropskega parlamenta, če bi
         to sodišče lahko izvrševalo nadzor nad gibanjem tožeče stranke, opominja, da je vodilo za odnose med državami članicami in
         institucijami Skupnosti na podlagi člena 10 ES načelo lojalnega sodelovanja. Nacionalna sodišča so zavezana k spodbujanju
         dobrega delovanja institucij Skupnosti in k spoštovanju njihovih pristojnosti, kot je to storilo sodišče Združenega kraljestva,
         saj če tega ne bi storilo, bi lahko država članica odgovarjala pred sodiščem Skupnosti.

      42      Tožeča stranka dopušča, da so privilegiji in imunitete Skupnosti predvsem funkcionalne narave in izpodbija trditev, da je
         kdaj koli člen 8 izenačila z absolutno imuniteto pred kazenskim pregonom. Vendar pa vztraja pri tem, da je razlaga za privilegij
         iz člena 8 zelo splošna in da lahko člen 8 v posebnih okoliščinah predstavlja oviro za postopke, v katerih se po naravi stvari
         sprejmajo ukrepi, ki omejujejo svobodo. S tem privilegijem naj bi se izognilo poseganju v naloge poslanca, in sicer povsem
         drugače kot s členom 10.

      43      Parlament meni, da je treba zavrniti razlago člena 8, kot jo je podal A. N. Mote, saj prepoved omejitve gibanja poslanca ne
         more pomeniti višjega varstva od imunitete iz člena 10. V tem primeru bi bila imuniteta poslanca absolutna, saj privilegija,
         za razliko od imunitete, ni mogoče odvzeti.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      44      Tožeča stranka očita Parlamentu, da ni ugotovil, da je varovana s privilegijem, določenim v členu 8 protokola, in da je bil
         ta privilegij kršen s pregonom, uvedenim zoper njo, pri čemer je Parlament – in ne nacionalno sodišče – tisti, ki se se izreče
         in odloči o tveganjih glede oviranja poslanca Parlamenta pri opravljanju njegovih poslanskih nalog, ki jih je povzročil sodni
         postopek.

      45      Iz člena 10, tretji odstavek, protokola, na podlagi katerega Evropskemu parlamentu imuniteta ne preprečuje uresničevanje pravice
         do odvzema imunitete svojemu poslancu, izhaja, da je Parlament pristojen za odločanje o zahtevi za odvzem imunitete evropskemu
         poslancu. Člena 6 in 7 poslovnika Parlamenta izpopolnjujeta to besedilo in določata pravila postopka odvzema imunitete.

      46      Po drugi strani pa ne v protokolu ne v poslovniku Parlamenta ni pravila, ki bi določalo, da je Parlament pristojen organ za
         ugotovitev obstoja privilegija, določenega v členu 8 protokola.

      47      Poleg tega je treba pojasniti, da člena 8 in 10 protokola nimata enakega področja uporabe.

      48      Sodišče je odločilo, da je učinek člena 8, prvi odstavek, protokola prepovedati državam članicam, da naložijo, med drugim
         z njihovimi praksami na področju obdavčevanja, upravne omejitve pri prostem gibanju posalncev Parlamenta (sodba Sodišča z
         dne 15. septembra 1981 v zadevi Bruce of Donington, 208/80, Recueil, str. 2205, točka 14). Namen privilegija je, kot je pojasnjeno
         s to določbo, poslancem Parlamenta zagotoviti izvrševanje njihovega prostega gibanja do kraja zasedanja Parlamenta in nazaj.

      49      Vendar je treba poudariti, da te omejitve – čeprav niso izčrpno naštete v členu 8, prvi odstavek, protokola, ki se nanaša
         na to, da se ne sme upravno „ali kako drugače“ omejevati – ne vključujejo tistih, ki izhajajo iz sodnih postopkov, ker te
         spadajo na področje uporabe člena 10, v katerem je opredeljena pravna ureditev imunitet, ki pa ne zadeva posebne ureditve
         za glasove in mnenja, ki jih izrečejo poslanci pri opravljanju svojih dolžnosti iz člena 9. Sodni postopki so namreč izrecno
         omenjeni v členu 10, prvi odstavek, točka b, protokola in so med tistimi, iz katerih je poslanec med zasedanjem Parlamenta
         na ozemlju vseh drugih držav in svoje izvzet. Na enak način poslanec Parlamenta skladno s členom 10, prvi odstavek, točka
         a, protokola v istem obdobju na ozemlju svoje države uživa imunitete, priznane poslancem parlamenta te države, med kateremi
         so določene, ki nacionalne poslance varujejo pred sodnimi postopki, ki bi bili lahko sproženi zoper njih. Nazadnje, člen 10,
         drugi odstavek, določa, da imajo poslanci imuniteto tudi, ko potujejo do kraja zasedanja Parlamenta in nazaj. Z obstojem tega
         člena, ki kot člen 8, prvi odstavek, protokola varuje poslance Parlamenta pred poseganjem v njihovo prosto gibanje, se potrjuje,
         da omejitve, omenjene v slednjem členu, ne vključujejo vseh možnih posegov v prosto gibanje poslancev Parlamenta in da je
         treba sodne postopke, kot je bilo to prikazano s predhodno preučitvijo člena 10, obravnavati, kot da spadajo v pravno ureditev,
         vzpostavljeno s slednjim členom.

      50      Tako je namen člena 10 protokola zagotoviti neodvisnost poslancev Parlamenta, s tem da med zasedanji Parlamenta prepreči izvrševanje
         pritiskov, ki zajemajo grožnje glede odvzema prostosti ali sodnih postopkov, nanje,(sklep predsednika Sodišča prve stopnje
         z dne 2. maja 2000 v zadevi Rothley in drugi proti Parlamentu, T‑17/00 R, Recueil, str. II‑2085, točka 90).

      51      Naloga člena 8 protokola je varovati poslance Parlamenta pred omejitvami njihovega prostega gibanja, ki niso sodne.

      52      Ker ni bilo navajano, da so z omejitvami – ki so drugačne od tistih, ki izhajajo iz postopkov, ki so jih uvedla sodišča njegove
         države izvora – nastopila tveganja, ki ogrožajo opravljanje poslanskih nalog A. N. Mota, je treba ugotoviti, da Parlament,
         s tem da je odvzel imuniteto A. N. Motu, ne da bi se izrekel o privilegiju, ki ga ima kot poslanec Parlamenta, in ne da bi
         ugotovil, da je bil v tem primeru kršen člen 8, ni napačno uporabil prava.

      53      Iz zgoraj navedenega sledi, da je treba tožbeni razlog zavrniti.

       Izraženo mnenje odbora za pravne zadeve o upravičenosti postopka, ki pomeni kršitev poslovnika Parlamenta, in neobstoj pravičnega
            in popolnega upoštevanja  dejstev in trditev
       Trditve strank
      54      Tožbeni razlog tožeče stranke ima dva dela.

      –       Prvi del tožbenega razloga: kršitev poslovnika Parlamenta in izraženo mnenje o upravičenosti postopka
      55      Tožeča stranka navaja, da se odbor za pravne zadeve pri uporabi člena 7(7) poslovnika Parlamenta v svojem poročilu ne more
         izreči o upravičenosti postopka, uvedenega proti njej. Kršitev te določbe naj bi vplivala na zakonitost izpodbijanega sklepa.
         Dodaja, da se mnenje, ki ga je izrazil Parlament v istem poročilu, ne nanaša na stališča, ki jih je podala o tej zadevi.

      56      Parlament ugovarja in trdi, da je ta del tožbenega razloga očitno neutemeljen. Poudarja, da je za sestavo obrazložitve v poročilu
         odgovoren izključno poročevalec in da se na njegovo izraženo mnenje ni mogoče sklicevati za izpodbijanje resolucije, ki jo
         je sprejel Parlament. V nobenem primeru pa naj se ocene poročevalca ne bi nanašale na utemeljenost postopka, ampak na to,
         da ima ta podlago.

      –       Drugi del tožbenega razloga: neobstoj pravičnega in popolnega upoštevanja dejstev in trditev
      57      Tožeča stranka trdi, da nič v poročilu odbora za pravne zadeve ne kaže na to, da je slednji – in torej Parlament – učinkovito
         in ustrezno preučil bistvene trditve, na katere se je sklicevala. Ta praznina naj bi ovirala pravico tožeče stranke do seznanitve
         z ugotovitvami odbora za pravne zadeve, zaradi česar naj bi bil sklep ničen.

      58      Parlament meni, da je ta del tožbenega razloga neutemeljen. Opozarja, da je imel A. N. Mote v skladu s členom 7(3) poslovnika
         možnost predstaviti svoje stališče pred odborom za pravne zadeve; 24. maja 2005 ga je zastopal drug poslanec Parlamenta. Navaja,
         da je v preambuli izpodbijanega sklepa to zaslišanje izrecno omenjeno.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      –       Prvi del tožbenega razloga
      59      Uvodoma je treba ugotoviti, da je Parlament prevzel obrazložitev iz poročila, s tem ko je sledil predlogu odbora za pravne
         zadeve, naj odvzame imuniteto A. N. Motu, in s tem ko se je v izpodbijanem sklepu skliceval na poročilo tega odbora, ne da
         bi podal pridržek glede vsebine obrazložitve v tem dokumentu. Iz tega sledi, da je treba očitek v okviru prvega dela tega
         tožbenega razloga šteti za očitek, ki je usmerjen zoper obrazložitev izpodbijanega sklepa.

      60      V členu 7(7) poslovnika Parlamenta je določeno: „Odbor [za pravne zadeve] […] se v nobenem primeru ne izreče niti o krivdi
         ali nekrivdi poslanca niti o tem, ali mnenja oziroma dejanja, ki so mu pripisana, upravičujejo kazenski pregon, četudi se
         pri obravnavi zahteve podrobno seznani z dejstvi primera.“

      61      Treba je preučiti, ali je odbor za pravne zadeve zavzel pritrdilno stališče glede uvedenega postopka in izrazil mnenje o krivdi
         A. N. Mota. Poročevalec v točki II 2 najprej ugotavlja, da so obtožbe „podrobno sestavljene“. Ta presoja, s katero je poročevalec
         izrazil mnenje o tem, da obstajajo zadostni razlogi za postopek, uveden zoper A. N. Mota, se ne more izenačiti z mnenjem glede
         krivde ali upravičenosti tega postopka. Enako velja nato za ugotovitev poročevalca v točki II 3, ki je popolnoma objektivna,
         da je zadevna kršitev resna v Združenem kraljestvu in  večini držav članic. Poročevalec je v isti točki nazadnje, s tem ko
         je trdil, „da je videti, da je postopek že uveden“, le poudaril, ne da bi predvideval izid, da je bil postopek že v nadalnji
         fazi in da bi moralo priti do obravnave.

      62      Iz zgoraj navedenega izhaja, da člen 7 poslovnika Parlamenta ni bil kršen in da je treba prvi del tega tožbenega razloga zato
         zavrniti.

      –       Drugi del tožbenega razloga
      63      Bistvene trditve, za katere tožeča stranka trdi, da jih Parlament ni dejansko in ustrezno preučil, so te: počasen postopek
         zoper njega, katerega učinek naj bi bil, da je škodil dobremu delovanju Parlamenta, kar krši člen 10 ES; način postopanja
         z zahtevo za odvzem njene imunitete s strani organov Združenega kraljestva; pomanjkanje jasnosti v zahtevi za odvzem imunitete
         glede resnosti očitanih dejanj in upravičenosti postopka; možnost Parlamenta, da odvzame privilegij.

      64      Prvič, počasnost postopka, ki se je ni upoštevalo in ki so ga proti A. N. Motu vodila nacionalna sodišča, naj bi po mnenju
         tožeče stranke ovirala opravljanje njenega poslanskega mandata in zato delovanje Parlamenta in povzročila, da je Združeno
         kraljestvo kršilo načelo lojalnega sodelovanja, določeno v členu 10 ES.

      65      Treba je poudariti, da je Parlament, s tem ko je nakazal, da nikakor niso možni dvomi o trditvah Attorney General, da „politična
         mnenja in naloge nikakor niso vplivali na postopek in […] da se je preiskavo vodilo, kar se da hitro“, in da bi lahko Chichester
         Crown Court vložilo zahtevo za odvzem imunitete, če bi „dvomilo o namenih tožilca ali katerega koli drugega akterja (za kar
         pa ni šlo v tem primeru)“, implicitno, ampak gotovo, zavrnil razlog počasnosti. Menil je, da v postopku od vsega začetka ni
         nikakršne želje, da bi se A. N. Mota oviralo pri opravljanju njegovega poslanskega mandata, in to utemeljil tudi z analizo
         Chichester Crown Court in ne samo z informacijami, ki jih je predložil Attorney General.

      66      Treba je dodati, da iz trditev, na katere se je sklicevala tožeča stranka pred odborom za pravne zadeve, ne izhaja, da trajanje
         preiskave in zato zamuda, ki naj bi nastala pri pozivu na sodišče za kazenske zadeve, pričata o namenu, da se škoduje njenemu
         opravljanju funkcije evropskega poslanca. Stališča, ki jih je podal A. N. Mote namreč ustrezajo trditvam Attorney General,
         da je trajanje preiskave treba pripisati prikrivanju informacij z njegove strani, zlasti glede bančnega računa na otoku Man,
         in njegovemu nezadostnemu sodelovanju. A. N. Mote je navedel, da je želel molčati, kot mu to dopušča pravica do obrambe, in
         zanikal, da ni želel sodelovati. Poleg tega je menil, da so preiskovalci neupravičeno dolgo čakali z zaslišanjem predstavnikov
         banke Barclays na otoku Man. Nobeden od teh dokazov pa ni bil tak, da bi dokazal kakršen koli namen, da se ovira njegovo opravljanje
         poslanske funkcije.

      67      Treba je ugotoviti, drugič, da je Parlament glede odnosa organov Združenega kraljestva pri obravnavi zahteve za odvzem imunitete
         nakazal, da ni nobenega dvoma o tem, da je bila zahteva vložena pravilno. Ko je to preveril, je Parlament upošteval trditve
         tožeče stranke glede načina postopanja z zahtevo za odvzem imunitete in iz tega sklenil, da nobena izmed njih ni ovira za
         obravnavo te zahteve.

      68      Tretjič, treba je ugotoviti, da Parlament ni zavzel stališča do trditev, vključno s tistimi o upravičenosti postopka, glede
         nejasnosti v zahtevi za odvzem imunitete in glede teže očitanih dejanj. Parlament se je torej vzdržal kakršne koli presoje
         o upravičenosti postopka, h kateri se je pozivalo s tem očitkom, in tako deloval v skladu s členom 7(7) svojega poslovnika.

      69      Četrtič, glede očitka v okviru možnosti, da bi lahko odvzel privilegij iz člena 8 protokola, Parlament, s tem ko se je izrekel
         – kot je bilo navedeno zgoraj v točkah od 44 do 52 – o imuniteti A. N. Mota, ne da bi odločil o privilegiju, ki ga ima kot
         poslanec Parlamenta, in ne da bi ugotovil, da je bil v tem primeru kršen člen 8 protokola, nikakor ni nepravilno uporabil
         prava.

      70      Iz zgoraj navedenega sledi, da ni bilo dokazano, da se z izpodbijanim sklepom ni dejansko in ustrezno upoštevalo dejstev in
         trditev, na katere se je sklicevala tožeča stranka.

      71      Sledi, da je treba drugi del tožbenega razloga zavrniti.

       Neobstoj popolne in primerne obrazložitve
       Trditve strank
      72      Tožeča stranka trdi, da mora Parlament obrazložiti sklep o odvzemu imunitete. Z neobstojem obrazložitve naj bi se kršilo demokratične
         zahteve, ki Evropski parlament zavezujejo na podlagi člena 6 EU in tudi na podlagi načela preglednosti njegovega delovanja,
         ki je v njegovem poslovniku.

      73      V obravnavani zadevi tožeča stranka meni, da poročilo odbora za pravne zadeve nudi obrazložitev izpodbijanega sklepa, vendar
         pa izpodbija njeno popolnost in primernost, ker niso bile obravnavane vse trditve za ohranitev njene imunitete. Prejšnja praksa
         Parlamenta na področju imunitete bi morala po njegovem mnenju voditi do primerne obrazložitve, medtem ko naj ta, ki je bila
         dana, ne bi omogočala bralcem sklepa, da razumejo razloge za njeno sprejetje, in strankam, da presodijo njeno veljavnost in
         da ga morebiti izpodbijajo.

      74      Parlament predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      75      Treba je opozoriti, da morata biti na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje v
         vsaki tožbi navedena predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. V skladu z ustaljeno sodno prakso je za dopustnost
         tožbe nujno, da iz besedila tožbe izhajajo oziroma so vsaj povzeti bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba
         temelji. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na odlomke iz dokumentov,
         ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na druga pisanja ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne utemeljitve,
         ki morajo biti na podlagi zgoraj navedenih določb zajeti v tožbi (sodba Sodišča z dne 31. marca 1992 v zadevi Komisija proti
         Danski, C-52/90, Recueil, str. I-2187, točka 17; sklepa Sodišča prve stopnje z dne 29. novembra 1993, Koelman proti Komisiji,
         T-56/92, Recueil, str. II-1267, točka 21, in z dne 21. maja 1999 v zadevi Asia Motor France in drugi proti Komisiji, T-154/98,
         Recueil, str. II-1703, točka 49; sodba Sodišča prve stopnje z dne 17. septembra 2007 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T-201/04,
         ZOdl., str. II-3601, točka 94). Zato Sodišče prve stopnje ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati razlogov in trditev,
         ki bi jih lahko štelo za podlago za tožbo, ker imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo (sodba Sodišča prve stopnje z
         dne 7. novembra 1997 v zadevi Cipeke proti Komisiji, T-84/96, Recueil, str. II-2081, točka 34, in zgoraj navedena sodba Microsoft
         proti Komisiji, točka 94).

      76      V obravnavani zadevi se tožeča stranka sklicuje na neobstoj popolne in primerne obrazložitve v izpodbijanem sklepu, ne da
         bi nakazala na dele, glede katerih meni, da naj bi bila obrazložitev pomanjkljiva. V tožbi se opozarja na to, da mora moderni
         demokratični organ svoje odločitve popolno in primerno obrazložiti ter obravnavati vsa izpostavljena vprašanja, in na pomembnost
         takšne obrazložitve. A. N. Mote ne pojasnjuje dejanskih in pravnih elementov, ki naj bi po njegovem mnenju zahtevali dodatno
         obravnavo s strani Parlamenta. Edini jasen očitek se nanaša na mnenja, ki naj bi bila podana v nasprotju s členom 7(7) poslovnika
         Parlamenta, ki je bil predmet prvega dela drugega tožbenega razloga in ki je bil s to sodbo zavrnjen.

      77      Iz zgoraj navedenega izhaja, da je ta tožbeni razlog nedpousten.

       Nerazumnost  in nesorazmernost sklepa
       Trditve strank
      78      Tožeča stranka trdi, da bi morale trditve, na katere se je sklicevala zoper odvzem imunitete, Parlament spodbuditi k razumnemu
         in sorazmernemu sklepu in bi moral zato zavrniti zahtevo za odvzem imunitete. Tožeča stranka se sklicuje na trditve iz dokumenta,
         priloženega k tožbi, in navaja, da jih ne bo obsežno pojasnjevala.
      79      Tožeča stranka navaja, da noben organ odločanja, kadar ni razloga, ki bi utemeljeval zavrnitev trditve glede počasnosti, ne
         more razumno odvzeti imunitete in da bi moral Parlament zavrniti zahtevo za odvzem privilegija ali imunitete.

      80      Tožeča stranka izpostavlja to, da je Parlament ob tem, da njegov poslovnik ne ureja odvzema privilegija, pristojen za odvzem
         privilegija in ne imunitete.

      81      Tožeča stranka trdi, da bi popolna in upoštevna preučitev njenih trditev vodila Parlament do tega, da ne odvzame njene imunitete,
         in se sklicuje na poročilo odbora za pravne zadeve v zadevi Sichrowsky z namenom podpreti to, da Parlament uporablja takšno
         domnevo v primeru fumus persecutionis (zlorabe postopka).

      82      Tožeča stranka vztraja pri tem, da je bil postopek zoper njo počasen, kar naj bi oviralo delovanje Parlamenta in ogrožalo
         načelo lojalnega sodelovanja med institucijami Skupnosti in državami članicami. Razlaga, da bi se glede tega želela seznaniti
         z analizo Parlamenta.

      83      Tožeča stranka nazadnje v repliki navaja, da odbor za pravne zadeve ni preučil zahtev za dodatne informacije, ki so podane
         v njeni vlogi.

      84      Parlament meni, da je tožbeni razlog neutemeljen.

       Presoja Sodišča prve stopnje
      85      Glede tožbenega razloga neobstoja preučitve v vlogi podanih zahtev za dodatne informacije, ki je bil predložen na stopnji
         replike, je treba opozoriti, da iz člena 44(1)(c) v zvezi s členom 48(2) Poslovnika izhaja, da mora tožba vsebovati predmet
         spora in povzetek navajanih tožbenih razlogov ter da navajanje novih tožbenih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če
         ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom. Vendar pa je tožbeni razlog, ki pomeni neposredno
         ali implicitno razširitev razloga, predhodno navedenega v tožbi, in je z njim v tesni zvezi, treba razglasiti za dopustnega
         (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. septembra 1990 v zadevi Hanning proti Parlamentu, T‑37/89, Recueil, str. II‑463, točka 38).
         Enako velja za očitke, uveljavljane v podporo tožbenemu razlogu (sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. marca 2002 v zadevi
         Joynson proti Komisiji, T‑231/99, Recueil, str. II‑2085, točka 156).

      86      V obravnavani zadevi tožeča stranka v repliki prvič uveljavlja očitek, da odbor za pravne zadeve ni preučil njenih zahtev
         ali vprašanj za pridobitev obširnejših informacij. Tega očitka, ki se posebej nanaša na zbiranje informacij glede zahteve
         za odvzem imunitete s strani odbora za pravne zadeve in ne na preučitev okoliščin, ki bi jih Parlament moral upoštevati pri
         sprejetju izpodbijanega sklepa, ni mogoče šteti za razširitev očitkov, navedenih v tožbi.

      87      Zato ga je treba razglasiti za nedopustnega.

      88      Glede očitka, da bi morale trditve, navajane v vlogi, Parlament voditi k razumnemu in sorazmernemu sklepu in zato zavrnitvi
         zahteve za odvzem imunitete, je treba ugotoviti, da te trditve niso bile navedene v tožbi in da se tožeča stranka sklicuje
         na dokument, ki je priložen k tožbi. V skladu z ustaljeno sodno prakso, navedeno v točki 75 zgoraj, Sodišče prve stopnje ni
         dolžno, da v prilogah poišče in opredeli tožbene razloge in trditve, ki bi jih lahko štelo za utemeljitev tožbe.

      89      Ta očitek je zato treba razglasiti za nedopustnega, razen v delu, ki je povezan s počasnostjo nacionalnih sodišč. Ker pa se
         je Sodišče prve stopnje v točkah od 64 do 66 zgoraj že izreklo o slednji trditvi, ga je treba zavrniti kot neutemeljenega.

      90      Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je treba ta tožbeni razlog razglasiti delno za nedopustnega in delno za neutemeljenega
         in da se tožba zavrne.

       Stroški
      91      V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Tožeča stranka ni
         uspela, zato se ji v skladu s predlogom Parlamenta naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE PRVE STOPNJE (sedmi senat)
      razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Ashley Neil Mote nosi lastne stroške in stroške Evropskega parlamenta.
      Forwood   Šváby   Truchot
      Razglašena na javni obravnavi v Luksemburgu, 15. oktobra 2008
      Sodni tajnik            Predsednik
      E. Coulon            N. J. Forwood
      * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 11. decembra 1984. # Kazenski postopek proti J. G. Abbink. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Arrondissementsrechtbank Arnhem - Nizozemska. # Zadeva 134/83.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. maja 2005. # Société d'exportation de produits agricoles SA (SEPA) proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Izvozna nadomestila - Goveje meso - Posebni zakol v sili - Uredba (EGS) št. 3665/87 - Člen 13 - Primerna tržna kakovost - Lastnost proizvoda, da se ga lahko prodaja v običajnih pogojih. # Zadeva C-409/03.

text:
      Zadeva C-409/03
      Société d'exportation de produits agricoles SA (SEPA)
      proti
      Hauptzollamt Hamburg-Jonas
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)
      „Izvozna nadomestila – Goveje meso – Posebni zakol v sili – Uredba (EGS) št. 3665/87 – Člen 13 – Primerna tržna kakovost – Lastnost proizvoda, da se ga lahko prodaja v običajnih pogojih“
      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Légerja, predstavljeni 3. februarja 2005
      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. maja 2005
      Povzetek sodbe
      Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Izvozna nadomestila – Pogoji za izdajo – Proizvodi primerne tržne kakovosti – Pojem –
            Meso, ki ga ni mogoče prodajati v običajnih pogojih – Izključitev
      (Uredba Komisije št. 3665/87, člen 13)
      Člen 13 Uredbe št. 3665/87 o skupnih izvedbenih določbah za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode je
         treba razlagati tako, da meso, ki ustreza merilom za zdravstveno ustreznost in katerega prodaja za potrošnjo ljudi v Evropski
         skupnosti zakonodaja Skupnosti omejuje na lokalni trg, ker izvira iz živali, ki so bile predmet posebnega zakola v sili, ne
         more šteti za meso „primerne tržne kakovosti“, ki je nujen pogoj za odobritev izvoznih nadomestil. Ker takega mesa ni mogoče
         prodajati v običajnih pogojih, čeprav ustreza merilom za zdravstveno ustreznost in je v prodaji, namreč ne izpolnjuje omenjenega
         pogoja za dodelitev nadomestila.

      (Glej točke 22, 30, 32 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 26. maja 2005(*)

      „Izvozna nadomestila – Goveje meso – Posebni zakol v sili – Uredba (EGS) št. 3665/87 – Člen 13 – Primerna tržna kakovost – Lastnost proizvoda, da se ga lahko prodaja v običajnih pogojih“
      V zadevi C‑409/03,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo le Bundesfinanzhof (Nemčija)
         z odločbo z dne 15. julija 2003, ki je prispela na Sodišče 1. oktobra 2003, v postopku

      Société d’exportation de produits agricoles SA (SEPA)
      proti
      Hauptzollamt Hamburg‑Jonas,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Lenaerts, N. Colneric, K. Schiemann in E. Juhász (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Léger,
      sodna tajnica: M.-F. Contet, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. novembra 2004,
      na podlagi pisnih stališč, ki so jih predložili:
      –       za SEPA D. Ehle, Rechtsanwalt,
      –       za Hauptzollamt Hamburg‑Jonas M. Blaesing, zastopnik,
      –       za grško vlado G. Kanellopoulos, V. Kontolaimos in E. Svolopoulou, zastopniki,
      –       za Komisijo Evropskih skupnosti E. Paasivirta in G. Braun, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 3. februarja 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13 Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra
         1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1).

      2       Vprašanji za predhodno odločanje sta bili vloženi v okviru spora med Société d’exportation de produits agricoles SA (v nadaljevanju:
         SEPA) in Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (glavni carinski urad Hamburg‑Jonas, v nadaljevanju: Hauptzollamt) zaradi zavrnitve izvoznih
         nadomestil za goveje meso živali, ki so bile predmet posebnega zakola v sili in jih je SEPA izvozila v tretje države.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3       V Uredbi št. 3665/87 je v deveti uvodni izjavi navedeno:
      „Proizvodi morajo biti take kvalitete, da se jih lahko prodaja v običajnih pogojih“.
      4       Člen 13 te uredbe določa:
      „Nadomestilo se ne odobri za proizvode, ki niso primerne tržne kakovosti in ali za proizvode, ki so namenjeni za prehrano
         ljudi, če je njihova uporaba za ta namen neprimerna ali bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.“

      5       Uredbo št. 3665/87 je s 1. julijem 1999 nadomestila Uredba Komisije (ES) št. 800/1999 z dne 15. aprila 1999 o skupnih podrobnih
         pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 102, str. 11), ki v členu 11(1) določa:

      „Nadomestilo se odobri samo za proizvode, ki […] so v prostem prometu v Skupnosti […]“
      6       V členu 21(1), prvi, drugi in tretji pododstavek te uredbe je določeno:
      „1.      Nadomestilo se ne odobri za proizvode, ki na dan sprejetja izvozne deklaracije niso primerne tržne kakovosti.
      Šteje se, da proizvodi izpolnjujejo zahtevo iz prvega pododstavka, če se jih v običajnih pogojih lahko prodaja na območju
         Skupnosti z opisom, ki je naveden v zahtevku za nadomestilo, in, če so proizvodi namenjeni za prehrano ljudi, njihova uporaba
         za ta namen pa ni neprimerna ali bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.

      Ali proizvodi izpolnjujejo zahtevo iz prvega pododstavka se preveri v skladu s standardi ali prakso, ki velja v Skupnosti.“
      7       Člen 2(n) Direktive Sveta 64/433/EGS z dne 26. junija 1964 o zdravstvenih težavah, ki vplivajo na trgovanje s svežim mesom
         znotraj Skupnosti (UL L 121, str. 2012), kot je bila spremenjena in kodificirana z Direktivo Sveta 91/497/EGS z dne 29. julija
         1991 (UL L 268, str. 69, v nadaljevanju: Direktiva 64/433), določa to definicijo:

      „‚Posebni zakol v sili‘ je: vsak zakol, ki ga ukaže veterinar po nesreči ali resnih fizioloških in funkcionalnih problemih.
         Posebni zakol v sili se lahko opravi izven klavnice, če veterinar meni, da prevoz živali ni možen ali pa bi žival zaradi tega
         po nepotrebnem trpela.“

      8       V členu 6(1) te direktive je navedeno:
      „Države članice zagotovijo, da:
      […]
      (e)      [se lahko] živali iz posebnega zakola v sili […] dovolijo za prehrano ljudi samo na lokalnem trgu in samo če so izpolnjeni
         naslednji pogoji […]“

       Nacionalna zakonodaja
      9       Člen 13 nemškega zakona o zdravstveni ustreznosti mesa z dne 19. januarja 1996 (Fleischhygienegesetz, BGBl. 1996 I, str. 59)
         določa:

      „Člen 13 – Zakoli zaradi bolezni
      1. Živali, ki
      1. jih je treba zaklati iz posebnega razloga ali ki
      2. izločajo povzročitelje bolezni,
      je treba zaklati v posebnih klavnicah (imenovanih ločene klavnice). Prostore in uporabljene naprave je treba po vsakem zakolu
         v ločeni klavnici očistiti in razkužiti.

      2. Meso, pridobljeno iz zakola zaradi bolezni, se lahko sprosti v promet kot hrana samo na prodajnih mestih klavnic iz prejšnjega
         odstavka, ki jih v ta namen posebej dovolijo in nadzorujejo pristojni organi, če je bilo napravljeno za posebej prepoznavno.

      […]
      4. Sklep, ki ga sprejme Bundesrat, daje zveznemu ministrstvu pooblastilo, da sprejme določbe, potrebne za varstvo potrošnikov
         ali za uporabo pravnih aktov institucij Evropskih skupnosti, ki se nanašajo na:

      1.      minimalne higienske zahteve za ločene klavnice, da se prepreči vsaka nevarnost širjenja povzročiteljev bolezni;
      2.      označevanje mesa;
      3.      minimalne higienske zahteve za prodajna mesta ter njihovo dovoljenje in nadzor, kot tudi pogoje in postopek za njihovo dovoljenje
         in za mirovanje dovoljenja;

      4.      minimalne higienske zahteve za skladiščenje, prevoz in prodajo mesa iz bolnih živali, zaklanih zaradi bolezni, na dovoljenih
         prodajnih mestih;

      5.      minimalne higienske zahteve za izvršitev zasilnih zakolov in prodajo mesa iz zasilnih zakolov.“
      10     Določbe tega zakona uresničuje uredba o zdravstveni ustreznosti mesa (Fleischhygieneverordnung, BGBl. 1997 I, str. 1138),
         katere člen 10 določa, da se meso iz ločenih klavnic „[…] lahko prodaja samo na dovoljenih prodajnih mestih […] in samo končnim
         potrošnikom […]“

       Dejansko stanje in vprašanja za predhodno odločanje
      11     SEPA, francoska družba, je v tretje države izvažala meso iz ločenih nemških klavnic, kjer so zaklane bolne živali in živali,
         ki morajo biti zaklane iz posebnih razlogov (na primer zaradi nesreče). Do oktobra 1997 so ji bila za tako izvažanje odobrena
         nadomestila.

      12     SEPA je novembra 1997 vložila deklaracijo o izvozu v zvezi s pošiljko zamrznjenega govejega mesa iz živali, ki so bile zaklane
         v navedenih klavnicah, za katero je Hauptzollamt zaprosila za odobritev nadomestil. Ta odobritev je bila zavrnjena, ker ta
         proizvod glede na člen 13 Uredbe 3665/87 ni bil „primerne tržne kakovosti“, saj je bil krog distribucije za meso, klano v
         teh pogojih, po nacionalni zakonodaji strogo omejen.

      13     Tožba, ki jo je SEPA vložila proti zavrnilni odločbi pri Finanzgericht Hamburg, je bila zavrnjena, ker niso bili izpolnjeni
         pogoji za odobritev izvoznega nadomestila. To sodišče je menilo, da meso ni bilo „primerne tržne kakovosti“, ker je bila trgovina
         z mesom iz ločenih klavnic podrejena posebnim omejitvam nemškega prava.

      14     SEPA je zoper odločbo Finanzgericht Hamburg pri Bundesfinanzhof vložila revizijo, ker so ločene klavnice imele veterinarska potrdila,
         v skladu s katerimi je bilo meso primerno za prehrano ljudi in je ustrezalo zahtevam nemške zakonodaje o zdravstveni ustreznosti
         mesa ter ker so bila zaradi carinskih formalnosti predložena tudi druga potrdila o zdravstveni ustreznosti.

      15     Ker je rešitev spora zahtevala razlago prava Skupnosti, je Bundesfinanzhof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje
         predložilo ti vprašanji:

      „1.      Ali člen 13 Uredbe št. 3665/87 [...] s pojmom ‚primerne tržne kakovosti‘ zahteva, da sta proizvodnja in distribucija zadevega
         blaga podrejeni samo pravnim določbam splošne rabe, ki se uporabljajo za vsako blago tega tipa, in posledično izključuje odobritev
         izvoznih nadomestil za blago, za katero se uporabljajo posebne omejitve zlasti glede njegove pridobitve, obdelave ali njegove
         distribucije, kot na primer obvezen posebni nadzor zdravstvene ustreznosti ali omejitev distribucije na določene kroge?

      2.      Ali člen 13 Uredbe št. 3665/87 s pojmom ‚primerne tržne kakovosti‘ zahteva srednjo kakovost izvoženega blaga in s tem izključuje
         odobritev izvoznih nadomestil za blago nižje kakovosti, ki je običajno kljub temu predmet trgovine z opisom, ki je naveden
         v zahtevku za nadomestilo? Ali gre za tak primer tudi, kadar nižja kakovost blaga ni imela nobenega vpliva na trgovinsko poslovanje?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
       Ugotovitve, predložene Sodišču
      16     SEPA poudarja, da je izdaja potrdila o zdravstveni ustreznosti proizvodov edini pogoj za odobritev izvoznega nadomestila.
         Po njenem naj bi se „primerne tržne kakovosti“ presojalo glede na objektivne lastnosti blaga, ki je z njimi neločljivo povezano,
         in obstajajo ne glede na „neomejeno distribucijo“ ali „distribucijsko kanalizacijo“. Omejitev distribucije na določene kroge
         naj posledično ne bi zmanjšala lastnosti proizvodov, da se jih lahko prodaja. SEPA poudarja, da za priznanje „kakovosti proizvodov“
         po členu 13 Uredbe št. 3665/87 zadostuje možnost prodaje blaga na lokalnem trgu. Poleg tega je SEPA navedla, da načelo enakega
         obravnavanja in pravne varnosti, ki imata v Skupnostnem sistemu nakazil poseben pomen, zahtevata, da so zakonodaje, ki nalagajo
         stroške, jasne in natančne, da lahko upravičenec do nadomestila nedvoumno pozna svoje pravice in obveznosti in ustrezno ukrepa.

      17     Hauptzollamt, ki ni predložil pisnih ugotovitev, je na obravnavi trdil, da čeprav meso živali, ki so bile predmet posebnega
         zakola v sili, ni nižje kakovosti, ampak po veterinarskem nadzoru velja, da je primerno za uporabo, se iz pravnega vidika
         lahko sprosti v prodajo samo na lokalnem trgu in na nekaterih posebnih prodajnih mestih. Zaradi primerne skupnostne in nemške
         ureditve naj bi bile možnosti prodaje takega mesa zelo omejene; glede na člen 13 Uredbe št. 3665/87 se tega naj ne bi prodajalo.
         Glede značilnega trga, tržišča, konkurence in ureditve v zvezi z mesom bi bile razlike med tem mesom in mesom, ki vstopi v
         prodajne mreže brez omejitev, tako številne, da bi bila edina podobnost ta, da gre za meso. Trdi tudi, da cilj navedenega
         člena 13 ni le varstvo zdravja, ampak prav tako omejitev izvoznih nadomestil na proizvode, ki jih zaslužijo.

      18     Helenska republika meni, da so „običajni pogoji“ trženja kmetijskih proizvodov lahko okvir okoliščin, ki so urejene s pravili
         splošne rabe, ki se nanašajo na proizvodnjo in distribucijo teh proizvodov ter veljajo za vse proizvode enake kategorije,
         prav tako pa na posebne omejitve, ki prizadenejo zlasti proizvodnjo, obdelavo in distribucijo nekaterih proizvodov. Ureditve
         splošne rabe in posebne omejitve tvorijo celoto kriterijev za ustreznost kmetijskih proizvodov zahtevi „primerne tržne kakovosti“,
         tako da ni vprašanja diferenciranja glede na „običajne pogoje“ trženja.

      19     Po mnenju Komisije Evropskih skupnosti pojem „primerne tržne kakovosti“ pomeni, da mora biti dovoljeno proizvod prodajati
         v običajnih pogojih. Meni, da meso, kot je obravnavano meso, ki prihaja iz ločenih klavnic, ne ustreza temu kriteriju, ker
         je njegova prodaja omejena. Komisija torej trdi, da tak proizvod, čeprav mu zdravstvena ustreznost ni oporekana, ne izpolnjuje
         obveznosti „primerne tržne kakovosti“, saj ga ne bi bilo mogoče prodajati v običajnih pogojih.

       Presoja Sodišča
      20     S tem vprašanjem želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87, upoštevajoč dejansko ozadje
         zadeve v glavni stvari, razlagati tako, da meso, ki ustreza kriterijem za zdravstveno ustreznost in katerega prodaja za potrošnjo
         ljudi v Evropski skupnosti zakonodaja Skupnosti omejuje na lokalni trg, ker je iz živali, ki so bile predmet posebnega zakola
         v sili, lahko šteje ali ne more šteti za meso „primerne tržne kakovosti“, ki je pogoj, potreben za odobritev izvoznih nadomestil.

      21     Uredba št. 3665/87 v členu 13 določa, da se nobeno nadomestilo ne odobri za proizvode, ki niso „primerne tržne kakovosti“,
         in če so ti proizvodi namenjeni za prehrano ljudi, kadar njihova uporaba v ta namen ni primerna ali bistveno slabša zaradi
         njihovih lastnosti ali stanja.

      22     V tem pogledu je Sodišče v zvezi z Uredbo Komisije št. 1041/67/EES z dne 21. decembra 1967 o izvedbenih določbah za izvozna
         nadomestila v sektorju proizvodov, podrejenih sistemu enotnih cen (UL L 314, str. 9), menilo, da je zahteva „primerne tržne
         kakovosti“ splošen in objektiven pogoj za odobritev nadomestila, ne glede na zahteve tipa in kakovosti, ki jih določajo predpisi,
         ki določajo višino nadomestil za vsak proizvod. Proizvod, ki ga ne bi bilo mogoče prodajati v običajnih pogojih na ozemlju
         Skupnosti z opisom, ki je naveden v zahtevku za odobritev nadomestila, ne bi izpolnil teh zahtev kakovosti (glej sodbo z dne
         9. oktobra 1973 v zadevi Muras, 12/73, Recueil, str. 963, točka 12).

      23     To razlaga je povzeta v deveti uvodni izjavi Uredbe št. 3665/87, v kateri je navedeno, da morajo biti proizvodi take kakovosti,
         da jih je mogoče prodajati v običajnih pogojih (glej sodbo z dne 19. novembra 1998 v zadevi Francija proti Komisiji, C-235/97,
         Recueil, str. I-7555, točka 77).

      24     Poleg tega je Sodišče menilo, da lahko države članice ob neobstoju Skupnostnega merila, ki bi določalo pojem „primerne tržne
         kakovosti“, sprejmejo primerne natančnejše določbe, vendar te nacionalne določbe naj ne bi bile v nasprotju s splošnim sistemom
         Skupnostne ureditve v uporabi, ki zahteva kakovost, ki omogoča trženje v običajnih pogojih (glej zlasti sodbo z dne 8. junija
         1994 v zadevi Ellinika Dimitriaka, C-371/92, Recueil, str. I‑2391, točka 23, in zgoraj navedeno sodbo v zadevi Francija proti
         Komisiji, točki 76 in 77).

      25     Posledično so države članice upravičene sprejeti natančnejše nacionalne določbe, ki zadevajo pojem prava Skupnosti „primerne
         tržne kakovosti“, vendar je njihova zakonodajna moč omejena z zakonodajo Skupnosti, zlasti s kriteriji, ki jih določa člen 13
         Uredbe št. 3665/87, ki se razglagajo ob upoštevanju devete uvodne izjave iste uredbe.

      26     Dejstvo, da je lastnost proizvoda, da se ga lahko prodaja v običajnih pogojih, ločljiva od pojma „primerne tržne kakovosti“,
         jasno izhaja iz ureditve izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, ker so vse primerne uredbe pojem „primerne tržne kakovosti“
         in lastnost proizvoda, da se ga lahko prodaja „v običajnih pogojih“, ki se zahtevata za odobritev izvoznega nadomestila za
         neki proizvod, povzele po Uredbi 1041/67.

      27     Glede Uredbe št. 800/1999 je treba poudariti, da njen člen 21(1), odstavek 1 in 2, določa, da se nadomestilo ne odobri za
         proizvode, ki na dan sprejetja izvozne deklaracije niso „primerne tržne kakovosti“, in da proizvodi izpolnjujejo to zahtevo,
         „če se jih v običajnih pogojih lahko prodaja na območju Skupnosti“. Treba je ugotoviti, da ta določba, ki je začela veljati
         po dogodkih iz postopka v glavni stvari, s povzetjem zgoraj navedenih pojmov ni spremenila, ampak je nasprotno potrdila obstoječe
         pravno stanje.

      28     Glede izrazov „prodajati v običajnih pogojih“ ni mogoče dopustiti trditve, da posebne omejitve proizvodnje, obdelave in distribucije
         proizvodov tvorijo okvir urejenih okoliščin in tako prispevajo k „običajnim pogojem“, ker bi zadnje navedenemu pojmu odvzele
         pomen. Tako sklepanje bi povzročilo, da bi bilo treba vsak proizvod, ki ga je mogoče zakonito prodajati, označiti kot proizvod,
         „ki ga je mogoče prodajati v običajnih pogojih“.

      29     Glede tega je treba navesti Direktivo 64/433, ki v členu 6(1)(e) določa, da države članice zagotovijo, da se živali iz posebnega
         zakola v sili lahko dovolijo za prehrano ljudi samo na lokalnem trgu in samo če so izpolnjeni nekateri dodatni pogoji.

      30     Vendar tako meso, kot je v postopku v glavni stvari ter katerega proizvodnja, obdelava in distribucija so bistveno omejene,
         čeprav ustreza kriterijem za zdravstveno ustreznost in je v prodaji, ne šteje kot meso, ki se ga lahko prodaja „v običajnih
         pogojih“.

      31     Poleg tega ne bi bilo skladno podpirati izvoza teh proizvodov v tretje države, medtem ko jih je znotraj Skupnosti mogoče prodajati
         samo na lokalnih trgih.

      32     Posledica vsega zgoraj navedenega je, da se odgovor na prvo vprašanje glasi, da je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati
         tako, da meso, ki ustreza kriterijem za zdravstveno ustreznost in katerega prodaja za potrošnjo ljudi v Evropski skupnosti
         zakonodaja Skupnosti omejuje na lokalni trg, ker izvira iz živali, ki so bile predmet posebnega zakola v sili, ne more šteti
         za meso „primerne tržne kakovosti“, ki je nujen pogoj za odobritev izvoznih nadomestil.

       Drugo vprašanje
      33     Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da je
         izvoženo blago, ki se ga običajno prodaja, mogoče šteti ali ne za proizvod, ki je „primerne tržne kakovosti“, kar je pogoj,
         nujen za odobritev izvoznih nadomestil, če je njegova kakovost nižja od povprečne kakovosti proizvodov tega tipa.

      34     Glede na odgovor na prvo vprašanje, na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
       Stroški
      35     Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat), razsodilo:
      Člen 13 Uredbe Komisije (EES) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih izvedbenih določbah za uporabo sistema izvoznih
            nadomestil za kmetijske proizvode je treba razlagati tako, da meso, ki ustreza kriterijem za zdravstveno ustreznost in katerega
            prodaja za potrošnjo ljudi v Evropski skupnosti zakonodaja Skupnosti omejuje na lokalni trg, ker izvira iz živali, ki so bile
            predmet posebnega zakola v sili, ne more šteti za meso „primerne tržne kakovosti“, ki je nujen pogoj za odobritev izvoznih
            nadomestil.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (tretji senat) z dne 28. oktobra 2010.#Soukaïna Fares proti Evropski komisiji.#Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Razvrstitev v naziv – Upoštevanje delovnih izkušenj.#Zadeva F‑6/09.