title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 21. maja 2015.#Charlotte Rosselle proti Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI) in Union nationale des mutualités libres (UNM).#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo tribunal du travail de Nivelles.#Predhodno odločanje – Socialna politika – Direktiva 92/85/EGS – Ukrepi za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo – Člen 11, točki 2 in 4 – Javna uslužbenka, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala zaposlitev kot zaposlena oseba – Zavrnitev odobritve porodniškega nadomestila tej javni uslužbenki z obrazložitvijo, da kot zaposlena oseba ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja za upravičenost do določenih socialnih prejemkov.#Zadeva C-65/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 21. maja 2015 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Socialna politika — Direktiva 92/85/EGS — Ukrepi za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo — Člen 11, točki 2 in 4 — Javna uslužbenka, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala zaposlitev kot zaposlena oseba — Zavrnitev odobritve porodniškega nadomestila tej javni uslužbenki z obrazložitvijo, da kot zaposlena oseba ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja za upravičenost do določenih socialnih prejemkov“
      V zadevi C‑65/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo tribunal du travail de Nivelles (Belgija) z odločbo z dne 20. decembra 2013, ki je prispela na Sodišče 10. februarja 2014, v postopku

         Charlotte Rosselle

      proti

         Institut national d’assurance maladie-invalidité (INAMI),

         Union nationale des mutualités libres (UNM),

      ob udeležbi

         Institut pour l’égalité des femmes et des hommes (IEFH),

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, K. Jürimäe, sodnica, J. Malenovský, M. Safjan (poročevalec), sodnika, in A. Prechal, sodnica,
      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za C. Rosselle L. Markey, odvetnica,

               —

               za Union nationale des mutualités libres (UNM) A. Mollu,

               —

               za belgijsko vlado M. Jacobs in C. Pochet, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo D. Martin, agent,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 18. decembra 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 110) ter Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (UL L 204, str. 23).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med C. Rosselle ter Institut national d’assurance maladie-invalidité (INAMI) in Union nationale des mutualités libres (UNM) zaradi zavrnitve odobritve porodniškega nadomestila C. Rosselle z obrazložitvijo, da ta ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja, določenega v nacionalnem pravu.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

      Direktiva 89/391/EGS

               3

               Člen 2(1) Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 349) določa:
               „Ta direktiva se uporablja za vsa področja dejavnosti, javna in zasebna (industrijske, kmetijske, komercialne, storitvene, izobraževalne, kulturne, razvedrilne, itd.).“

               4

               Člen 3(a) te direktive določa:
               „V tej direktivi imajo posamezni izrazi naslednji pomen:

                        (a)

                        delavec: vsaka oseba, ki jo zaposli delodajalec, vključno s pripravniki in vajenci, pri čemer je izključena domača služinčad“.

               5

               Člen 16(1) navedene direktive določa:
               „Svet, ki deluje na predlog Komisije na osnovi člena 118a Pogodbe, sprejme posebne direktive, med drugim, na področjih, navedenih v Prilogi.“

         Direktiva 92/85

               6

               V deveti in sedemnajsti uvodni izjavi Direktive 92/85 je navedeno:
               „ker varnost in zdravje nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile, ali delavk, ki dojijo, ne bi smela neugodno vplivati na položaj delavk na trgu dela niti delovati v nasprotju z direktivami, ki se nanašajo na enako obravnavanje moških in žensk;
               […]
               ker poleg tega določba v zvezi s porodniškim dopustom ravno tako ne bi služila svojemu namenu [bi imela polnega učinka], če je ne bi spremljalo ohranjanje pravic, povezanih s pogodbo o zaposlitvi, in/ali pravica do ustreznega nadomestila“.

               7

               Člen 1(1) in (2) te direktive določa:
               „1.   Namen te direktive, ki je deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive [89/391], je izvajanje ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali ki dojijo.
               2.   Določbe Direktive [89/391], razen njenega člena 2(2), se v celoti uporabljajo za celotno področje, ki ga ureja odstavek 1, brez vpliva na strožje in/ali bolj specifične določbe, ki jih vsebuje ta direktiva.“

               8

               Člen 2 navedene direktive vsebuje te opredelitve:
               „V tej direktivi:

                           (a)

                           noseča delavka pomeni nosečo delavko, ki svojega delodajalca obvesti o svojem stanju v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno prakso;

                           (b)

                           delavka, ki je pred kratkim rodila, pomeni delavko, ki je rodila pred kratkim v smislu nacionalne zakonodaje in/ali nacionalne prakse in ki v skladu s to zakonodajo in/ali prakso svojega delodajalca obvesti o svojem stanju;

                           (c)

                           delavka, ki doji, pomeni delavko, ki jo za tako šteje nacionalna zakonodaja in/ali nacionalna praksa in ki v skladu s to zakonodajo in/ali prakso svojega delodajalca obvesti o svojem stanju.“

               9

               Člen 8 iste direktive, naslovljen „Porodniški dopust“, določa:
               „1.   Države članice sprejmejo potrebne ukrepe in zagotavljajo, da imajo delavke iz člena 2 pravico do neprekinjenega obdobja porodniškega dopusta, ki traja vsaj 14 tednov in je razporejen pred in/ali po porodu v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso.
               2.   V odstavku 1 določen porodniški dopust mora vključevati obvezen porodniški dopust, ki traja vsaj dva tedna in je razporejen pred in/ali po porodu v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso.“

               10

               Člen 11 Direktive 92/85, naslovljen „Pravice iz delovnega razmerja“, določa:
               „Da bi delavkam iz člena 2 zagotovili uresničevanje njihovih pravic glede varnosti in zdravja pri delu, kot so priznane v tem členu, je treba zagotoviti:
               […]

                        2.

                        da mora biti v primeru, navedenem v členu 8, zagotovljeno naslednje:

                                 (a)

                                 pravice, povezane s pogodbo o zaposlitvi delavk iz člena 2, razen tistih, ki so omenjene v spodnji (b) točki;

                                 (b)

                                 ohranjanje plačila in/ali ustreznega nadomestila za delavke iz člena 2;

                        3.

                        da v točki 2(b) navedeno nadomestilo šteje za ustrezno, če zagotavlja dohodek, ki je vsaj enak tistemu, ki bi ga delavka prejela v primeru prekinitve svojih dejavnosti zaradi razlogov, ki so povezani z njenim zdravstvenim stanjem, v skladu s kakršno koli zgornjo mejo, ki je določena v skladu z nacionalno zakonodajo;

                        4.

                        da države članice lahko v točkah 1 in 2(b) navedeno plačilo ali nadomestilo pogojijo z izpolnjevanjem pogojev delavke glede upravičenosti do takšnih prejemkov, ki so določeni v skladu z nacionalno zakonodajo.
                        Ti pogoji v nobenih okoliščinah ne smejo veljati za obdobja prejšnje zaposlitve, ki presegajo 12 mesecev neposredno pred predvidenim datumom poroda.“

         Belgijsko pravo

               11

               Člen 86(1) usklajenega zakona z dne 14. julija 1994 o obveznem zdravstvenem zavarovanju in prejemkih (Moniteur belge z dne 27. avgusta 1994, str. 21524) v različici, ki se uporablja v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon z dne 14. julija 1994), določa:
               „Kot upravičenci imajo pravico do nadomestila za nezmožnost za delo osebe, kot so opredeljene v naslovu IV, poglavje III, tega usklajenega zakona, pod pogoji, ki jih ta določa, in ki so:

                        1.

                                 (a)

                                 delavci, ki so zavezanci za obvezno zavarovanje za prejemke na podlagi zakona z dne 27. junija 1969 o spremembi zakona-odloka z dne 28. decembra 1944 o socialni varnosti delavcev, vključno z delavci, ki so upravičeni do prejemkov (dolgovanih na podlagi nezakonite prekinitve pogodbe o zaposlitvi, enostranske prekinitve pogodbe o zaposlitvi predstavnikov delavcev, enostranske prekinitve pogodbe o zaposlitvi predstavnikov sindikatov ali sporazumne prekinitve pogodbe o zaposlitvi), v obdobju, ki ga to nadomestilo vključuje;

                                 (b)

                                 delavci, navedeni zgoraj, v času počitka iz člena 32(1), točka 4;

                                 (c)

                                 delavci v položajih iz člena 32(1), točki 3 in 5;

                           […]

                        2.

                        delavci, ki v obdobju nezmožnosti za delo (ali varstva materinstva), kot je opredeljeno s tem usklajenim zakonom, niso več upravičenci iz točke 1;

                        3.

                        delavci, ki so imeli po izteku podaljšanega obdobja zavarovanja iz člena 32(1), točka 6, status iz točke 1, če so postali nezmožni za delo (ali so najpozneje prvi delovni dan po izteku podaljšanega obdobja vključeni v obdobje varstva materinstva).“

               12

               Člen 112 zakona z dne 14. julija 1994 določa:
               „Kot upravičenci iz člena 86(1) so osebe, ki so upravičene do porodniškega nadomestila, kot je opredeljeno v naslovu V, poglavje III, tega usklajenega zakona, in pod pogoji, ki jih ta določa.“

               13

               Člen 116 navedenega zakona določa:
               „Za pridobitev pravice do prejemkov iz naslova V morajo upravičenci iz člena 112 izpolnjevati pogoje, določene v členih od 128 do 132.
               Kralj lahko po mnenju Upravljalnega odbora službe za prejemke za kategorije upravičencev, ki jih opredeli, določi, da pogoji minimalnega prispevnega obdobja iz člena 128 ne veljajo ali da se jih prilagodi.“

               14

               Člen 128 tega zakona določa:
               „1.   Za pridobitev pravice do prejemkov iz naslova IV mora v zvezi z upravičenci iz člena 86(1) preteči minimalno prispevno obdobje pod naslednjimi pogoji:

                        1.

                        v šestih mesecih pred datumom pridobitve pravice skupaj opraviti število delovnih dni, kot ga določi kralj. Dneve poklicne neaktivnosti, ki se izenačijo z dejanskimi delovnimi dnevi, opredeli kralj, ki določi, kaj označuje pojem ‚delovni dan‘;

                        2.

                        v skladu s pogoji, ki jih določi kralj, predložiti dokazilo, da so bili za obravnavano obdobje dejansko plačani prispevki za področje prejemkov, znesek teh prispevkov pa se mora ujemati vsaj z minimalnim zneskom, ki ga določi kralj, ali morajo biti pod pogoji, ki jih določi kralj, dopolnjeni z osebnimi prispevki.

                  2.   Kralj določi pogoje, pod katerimi se minimalno prispevno obdobje ukine ali skrajša.
               […]“

               15

               Člen 203 kraljevega odloka z dne 3. julija 1996 o izvajanju zakona o obveznem zdravstvenem zavarovanju in prejemkih, usklajen 14. julija 1996 (Moniteur belge z dne 31. julija 1996, str. 20285), v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: kraljevi odlok z dne 3. julija 1996), določa:
               „Upravičenci morajo za namene uporabe člena 128(1) [zakona z dne 14. julija 1994] v šestih mesecih dopolniti skupaj vsaj 120 delovnih dni […]“

               16

               Člen 205(1), točka 6, tega kraljevega odloka določa:
               „Minimalno prispevno obdobje za namene pridobitve pravice do nadomestila za nezmožnost za delo ne velja za:
               […]

                        6.

                        osebo, ki v 30 dneh po datumu, ko začne veljati njena prostovoljna odpoved delovnega razmerja na delovnem mestu javnega uslužbenca, pridobi status upravičenca v smislu člena 86(1), točka 1(a) ali (c), [zakona z dne 14. julija 1994], če je bila vsaj šest mesecev neprekinjeno zaposlena kot javna uslužbenka. Če je bila s statusom takega javnega uslužbenca zaposlena manj kot šest mesecev, se to obdobje izenači z obdobjem, ki se upošteva za izračun minimalnega prispevnega obdobja iz člena 128 [zakona z dne 14. julija 1994].“

               17

               Člena 203 in 205 kraljevega odloka z dne 3. julija 1996 sta pod naslovom III, poglavje III, oddelka 1 in 2, tega odloka.

               18

               Člen 7(1) zakona z dne 20. julija 1991 o socialnih in drugih določbah (Moniteur belge z dne 1. avgusta 1991, str. 16951) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari, določa:
               „To poglavje se uporablja za vsako osebo:

                        —

                        katere delovno razmerje se v javnem organu ali kateri koli drugi osebi javnega prava konča, ker ga je enostransko prekinil organ ali ker je akt o imenovanju razveljavljen, umaknjen, odpravljen ali nepodaljšan,

                        —

                        za katero zaradi tega delovnega razmerja ne veljajo določbe iz zakona z dne 27. junija 1969 o spremembi zakona-odloka z dne 28. decembra 1944 o socialni varnosti zaposlenih oseb v delu, ki se nanaša na ureditev zaposlovanja in brezposelnosti ter na področje prejemkov iz obveznega zavarovanja za primer bolezni in invalidnosti.“

               19

               Člen 10(1) tega zakona določa:
               „1.   Delodajalec v korist upravičencev iz tega poglavja plača nacionalnemu uradu za socialno varnost ali nacionalnemu uradu za socialno varnost v pokrajinskih in lokalnih organih:

                        1.

                        prispevke, ki jih delodajalec in delavec dolgujeta za obdobje, ki ustreza številu delovnih dni, ki jih mora dokazati odpuščena oseba običajno glede na starostno kategorijo, ki ji pripada, da bi bila na podlagi zakonodaje s področja brezposelnosti upravičena do nadomestila za brezposelnost;

                        2.

                        prispevke, ki jih dolgujeta delodajalec in delavec in so izračunani na podlagi obdobja šest mesecev, da bi imela zadevna oseba pravice iz obveznega zavarovanja za primer bolezni in invalidnosti, na področju prejemkov in iz zavarovanja za materinstvo.“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               20

               C. Rosselle je začela delati kot učiteljica septembra 2003 v Ternatu (Belgija) in septembra 2008 jo je flamska skupnost imenovala za javno uslužbenko.

               21

               C. Rosselle je s 1. septembrom 2009 pridobila status, ko ji iz osebnih razlogov mirujejo pravice in obveznosti iz delovnega razmerja, da bi lahko v francoski skupnosti kot zaposlena oseba poučevala del učne snovi v drugem izbranem jeziku.

               22

               C. Rosselle je bila tako zaposlena do 11. januarja 2010, ko se je začel njen porodniški dopust. Rodila je 2. februarja 2010.

               23

               C. Rosselle je pri UNM, skladu, v katerega je bila vključena, vložila zahtevo za porodniško nadomestilo od 11. januarja 2010.

               24

               UNM je z odločbo z dne 23. februarja 2010 zavrnil to zahtevo z obrazložitvijo, da je C. Rosselle 1. septembra 2009 spremenila status in po tem, ko je bila javna uslužbenka, postala zaposlena oseba. Da bi bila upravičena do prejemkov iz naslova materinstva, bi moralo biti v skladu z belgijsko ureditvijo dopolnjeno minimalno prispevno obdobje, tega pogoja pa kot zaposlena oseba ni izpolnjevala.

               25

               C. Rosselle se je zoper to odločbo pritožila pri tribunal du travail de Nivelles in se sklicevala na Direktivo 92/85.

               26

               Predložitveno sodišče poudarja, da je v belgijski ureditvi v primeru, ko javni uslužbenec da odpoved ali je odpuščen, določeno, da ni treba izpolniti minimalnega prispevnega obdobja za pridobitev nekaterih socialnih prejemkov. Taka ureditev pa ne velja v položaju javne uslužbenke, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, zlasti glede nadomestila, ki se nanaša na porodniški dopust.

               27

               V teh okoliščinah je tribunal du travail de Nivelles prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je naslov III, poglavje III, oddelka 1 in 2, kraljevega odloka z dne 3. julija 1996 v nasprotju z Direktivo 92/85 ter Direktivo 2006/54, ker za javno uslužbenko, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov in ki je na porodniškem dopustu, ne določa, da zanjo ne velja minimalno prispevno obdobje, čeprav to določa za javno uslužbenko, ki je dala odpoved ali je bila odpuščena?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               28

               Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba direktivi 92/85 in 2006/54 razlagati tako, da nasprotujeta temu, da država članica delavki zavrne odobritev porodniškega nadomestila z obrazložitvijo, da kot javna uslužbenka, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala delo kot zaposlena oseba, v okviru opravljanja tega dela ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja, ki ga nacionalno pravo določa za upravičenost do navedenega nadomestila, čeprav je neposredno pred predvidenim datumom poroda delala več kot dvanajst mesecev.

         Direktiva 92/85

               29

               V skladu s členom 8(1) Direktive 92/85 države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da imajo delavke pravico do neprekinjenega obdobja porodniškega dopusta, ki traja vsaj 14 tednov in je razporejen pred in/ali po porodu v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno prakso.

               30

               V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pravico do porodniškega dopusta, ki se prizna nosečim delavkam, obravnavati kot sredstvo varstva socialnega prava, ki ima poseben pomen. Zakonodajalec Evropske unije je tako menil, da bistvene spremembe življenjskih pogojev nosečnic v omejenem obdobju vsaj štirinajst tednov pred porodom in po njem pomenijo tehten razlog za prekinitev opravljanja njihove poklicne dejavnosti, ne da bi javni organi ali delodajalci kakor koli smeli izpodbijati utemeljenost tega razloga (sodbe Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, točka 49; Betriu Montull, C‑5/12, EU:C:2013:571, točka 48, in D., C‑167/12, EU:C:2014:169, točka 32).

               31

               Iz člena 11, točka 2(b), Direktive 92/85 je razvidno, da je določeno – da bi delavkam zagotovili uresničevanje njihovih pravic glede varnosti in zdravja pri delu, kot so priznane v tem členu – da je treba v primeru porodniškega dopusta zagotoviti ohranjanje plačila in/ali ustreznega nadomestila za delavke.

               32

               V zvezi s tem je v členu 11, točka 4, Direktive 92/85 natančneje določeno, da lahko države članice v točki 2(b) tega člena navedeno plačilo ali porodniško nadomestilo pogojijo z izpolnjevanjem pogojev delavke glede upravičenosti do takšnih prejemkov, ki so določeni v skladu z nacionalno zakonodajo, vendar ti pogoji v nobenih okoliščinah ne smejo veljati za obdobja prejšnje zaposlitve, ki presegajo 12 mesecev neposredno pred predvidenim datumom poroda.

               33

               V tem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da mora zadevna delavka v skladu z nacionalno ureditvijo, ki je sporna v postopku v glavni stvari, za pridobitev pravice do porodniškega nadomestila dopolniti minimalno prispevno obdobje, kar zlasti pomeni, da je v šestih mesecih pred pridobitvijo pravice do porodniškega nadomestila dopolnila skupaj vsaj 120 delovnih dni.

               34

               Vendar v tej ureditvi ni določeno, da minimalno prispevno obdobje za pridobitev tega porodniškega nadomestila drugače kakor za javno uslužbenko, ki je dala odpoved ali je bila odpuščena, ne velja v primeru, kot je obravnavan v postopku v glavni stvari, to je za javno uslužbenko, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala delo kot zaposlena oseba.

               35

               V postopku v glavni stvari tako C. Rosselle med datumom, ko je po statusu javne uslužbenke postala zaposlena oseba in datumom predvidenega poroda kot zaposlena oseba ni dopolnila šest mesecev minimalnega prispevnega obdobja, ki je določeno v belgijski ureditvi. Iz tega je razvidno, da C. Rosselle ni imela nikakršnega porodniškega nadomestila, čeprav je pred porodniškim dopustom več let neprekinjeno delala kot učiteljica.

               36

               Preveriti je torej treba, ali člen 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 nasprotuje temu, da lahko država članica naloži novo minimalno prispevno obdobje šestih mesecev, če je javni uslužbenki, kakršna je C. Rosselle, odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja, da bi opravljala zaposlitev kot zaposlena oseba, čeprav je ta javna uslužbenka neposredno pred predvidenim datumom poroda delala več kot 12 mesecev.

               37

               Najprej je treba navesti, da je Direktiva 92/85 v skladu s svojim členom 1(1) in (2) deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391 in da se določbe te zadnje direktive, razen njenega člena 2(2), v celoti uporabljajo za celotno področje, ki je urejeno s členom 1(1) Direktive 92/85. Na podlagi člena 2(1) Direktive 89/391 pa se ta uporablja za vsa področja dejavnosti, javna in zasebna. V členu 3(a) iste direktive je „delavec“ opredeljen kot vsaka oseba, ki jo zaposli delodajalec, vključno s pripravniki in vajenci, pri čemer je izključena domača služinčad.

               38

               Glede besedila člena 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 je treba ugotoviti, da se v njem v več jezikovnih različicah tega člena sklicuje na „obdobja prejšnje zaposlitve“ v množini. Tako je med drugim v španski jezikovni različici („períodos de trabajo previo“), angleški („periods of previous employment“), francoski („périodes de travail préalable“), italijanski („periodi di lavoro preliminare“) ali portugalski jezikovni različici („períodos de trabalho“).

               39

               V drugih jezikovnih različicah, zlasti v danskem, nemškem ali nizozemskem jeziku, ni izključen obstoj več obdobij prejšnje zaposlitve.

               40

               Poleg tega ni niti v členu 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85, niti v nobenem drugem členu te direktive določen pogoj glede narave teh obdobij zaposlitve.

               41

               V teh okoliščinah „obdobja prejšnje zaposlitve“ iz člena 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 ni mogoče omejiti na le dotedanjo zaposlitev pred predvidenim datumom poroda. Ta obdobja zaposlitve je treba razumeti tako, da vključujejo različne zaporedne zaposlitve, ki jih je imela zadevna delavka pred tem datumom, vključno z različnimi delodajalci in različnimi statusi. Edina zahteva, ki jo ta člen določa, je, da je imela zadevna oseba eno ali več zaposlitev v obdobju, ki ga zahteva nacionalno pravo za upravičenost do porodniškega nadomestila na podlagi navedene direktive.

               42

               Iz besedila člena 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 je torej razvidno, da država članica ne sme naložiti novega minimalnega prispevnega obdobja šestih mesecev pred nastankom upravičenosti do porodniškega nadomestila le zato, ker je zadevna delavka spremenila status ali delo.

               43

               V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki se želijo doseči z ureditvijo, katere del je (sodbe Merck, 292/82, EU:C:1983:335, točka 12; TNT Express Nederland, C‑533/08, EU:C:2010:243, točka 44, in Utopia, C‑40/14, EU:C:2014:2389, točka 27).

               44

               V zvezi s tem je treba navesti, da je cilj Direktive 92/85, ki je bila sprejeta na podlagi člena 118A Pogodbe EGS, ki mu ustreza člen 153 PDEU, spodbujanje izboljšave na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali ki dojijo (sodbe Paquay, C‑460/06, EU:C:2007:601, točka 27; Danosa, C‑232/09, EU:C:2010:674, točka 58, in D., C‑167/12, EU:C:2014:169, točka 29).

               45

               V teh okoliščinah in kot je razvidno iz sedemnajste uvodne izjave Direktive 92/85 je zakonodajalec Unije, da bi se izognil tveganju, da določbe v zvezi s porodniškim dopustom ne bi imele polnega učinka, če jih ne bi spremljalo ohranjanje pravic, povezanih s pogodbo o zaposlitvi, v členu 11, točka 2(b) Direktive 92/85 določil, da je treba v primeru porodniškega dopusta iz člena 8 navedene direktive zagotoviti ohranjanje plačila in/ali ustreznega nadomestila za delavke, za katere se ta direktiva uporablja (glej v tem smislu sodbo Boyle in drugi, C‑411/96, EU:C:1998:506, točka 30).

               46

               Uporaba novega minimalnega prispevnega obdobja pri vsaki spremembi statusa ali dela, bi ogrozila minimalno varstvo, določeno v členu 11, točka 2, Direktive 92/85, kadar zadevna delavka ne bi dopolnila minimalnega prispevnega obdobja šestih mesecev v okviru svoje nove zaposlitve, čeprav je dopolnila obdobja zaposlitve, ki presegajo 12 mesecev neposredno pred predvidenim datumom poroda.

               47

               Nazadnje, belgijska vlada navaja, da nacionalna ureditev, ki je sporna v postopku v glavni stvari, zadevno delavko ne zavezuje, da ima šest mesecev pred vsakim porodom isto zaposlitev, temveč zahteva, da je ta delavka imela vsaj šest mesecev eno ali več zaposlitev, zaradi katere oziroma katerih ima pravice v okviru socialne varnosti za zaposlene osebe. Zaposlitev v okviru javnih uslužbencev pa naj ne bi povzročila plačila prispevkov za socialno varnost za zaposlene osebe.

               48

               V zvezi s tem zadostuje navesti, da je vsaka država članica v primeru, ko je zadevna delavka – potem ko je bila javna uslužbenka v obdobju iz člena 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 – spremenila zaposlitev in postala zaposlena oseba, pristojna zagotoviti koordinacijo različnih subjektov, ki bi lahko bili vključeni v izplačilo porodniškega nadomestila.

               49

               V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da ob uporabi člena 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 država članica delavki ne sme zavrniti odobritve porodniškega nadomestila z obrazložitvijo, da kot javni uslužbenki, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala delo kot zaposlena oseba, v okviru opravljanja tega dela ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja, ki ga nacionalno pravo določa za upravičenost do navedenega nadomestila, čeprav je neposredno pred predvidenim datumom poroda delala več kot dvanajst mesecev.

         Direktiva 2006/54

               50

               Ob upoštevanju odgovora na vprašanje glede Direktive 92/85 ni treba odgovoriti na isto vprašanje glede Direktive 2006/54.

               51

               Glede na navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive 92/85 razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica delavki zavrne odobritev porodniškega nadomestila z obrazložitvijo, da kot javna uslužbenka, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala delo kot zaposlena oseba, v okviru opravljanja tega dela ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja, ki ga nacionalno pravo določa za upravičenost do navedenega nadomestila, čeprav je neposredno pred predvidenim datumom poroda delala več kot dvanajst mesecev.

         Stroški

               52

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Člen 11, točka 4, drugi pododstavek, Direktive Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica delavki zavrne odobritev porodniškega nadomestila z obrazložitvijo, da kot javna uslužbenka, ki ji je bilo odobreno mirovanje pravic in obveznosti iz delovnega razmerja iz osebnih razlogov, da bi opravljala delo kot zaposlena oseba, v okviru opravljanja tega dela ni dopolnila minimalnega prispevnega obdobja, ki ga nacionalno pravo določa za upravičenost do navedenega nadomestila, čeprav je neposredno pred predvidenim datumom poroda delala več kot dvanajst mesecev.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 6. decembra 2007.#Columbus Container Services BVBA & Co. proti Finanzamt Bielefeld-Innenstadt.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Münster - Nemčija.#Člena 43 in 56 ES - Davki na dohodek in kapital - Pogoji obdavčitve dobička poslovne enote s sedežem v drugi državi članici - Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja - Metodi oprostitve in odbitka davka.#Zadeva C-298/05.

text:
      Zadeva C‑298/05
      Columbus Container Services BVBA & Co.
      proti
      Finanzamt Bielefeld-Innenstadt
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Münster)
      „Člena 43 ES in 56 ES – Davki na dohodek in kapital – Pogoji obdavčitve dobička poslovne enote s sedežem v drugi državi članici – Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja – Metodi oprostitve in odbitka davka“
      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija, predstavljeni 29. marca 2007
      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 6. decembra 2007
      Povzetek sodbe
      1.     Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Določbe Pogodbe – Področje uporabe
      (člen 43 ES)
      2.     Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje
      (člen 234 ES)
      3.     Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Prosti pretok kapitala – Davčna zakonodaja – Davki na dobiček
      (člena 43 ES in 56 ES)
      1.     Če ena ali več fizičnih oseb, ki so rezidenti države članice, pridobi celoten delež družbe, ki ima registriran sedež v drugi
         državi članici in ki tem osebam daje določen vpliv na odločitve družbe ter jim omogoča, da določijo dejavnosti, se uporabi
         določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja. Te določbe se torej uporabijo v položaju, v katerem imajo vse deleže družbe, neposredno
         ali posredno, člani iste družine, ki imajo enake interese, soglasno sprejemajo odločitve v zvezi s to družbo prek istega zastopnika
         v njeni skupščini in ji določajo dejavnosti.

      (Glej točke od 30 do 32.)
      2.     Sodišče v okviru člena 234 ES ni pristojno, da se izreče o morebitni kršitvi države članice podpisnice glede določb dvostranske
         konvencije za odpravo ali omilitev dvojnih obdavčenj. Sodišče namreč ne more preizkusiti razmerja med nacionalnim ukrepom
         in določbami konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ker to vprašanje ne sodi v razlago prava Skupnosti.

      (Glej točki 46 in 47.)
      3.     Člena 43 ES in 56 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta davčni zakonodaji države članice, na podlagi katere dohodki
         nacionalnega rezidenta, ki izhajajo iz kapitala, vloženega v poslovno enoto s sedežem v drugi državi članici, ne glede na
         konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjeno z državo članico sedeža te poslovne enote, niso oproščeni davka na
         nacionalni dohodek, ampak so obdavčeni z nacionalnim davkom, od katerega se odšteje davek, obračunan v drugi državi članici.

      Države članice so namreč imele v času usklajevanja davčnega prava Skupnosti delno avtonomijo. Iz te davčne pristojnosti izhaja,
         da svoboda družb, da izbirajo med različnimi državami, kjer bi imele sedež, nikakor ne obsega tega, da bi bile svoj davčni
         sistem zavezane prilagoditi različnim sistemom obdavčitve drugih držav članic, da bi zagotovile, da bi bila družba, ki je
         za svoj sedež izbrala zadevno državo članico, na nacionalni ravni obdavčena enako kot družba, ki je za svoj sedež izbrala
         drugo državo članico. Navedena finančna avtonomija obsega tudi to, da so države članice svobodne pri določitvi pogojev in
         ravni obdavčitve različnih oblik poslovnih enot nacionalnih družb, ki poslujejo v tujini, pod pogojem, da se jim odobri obravnavanje,
         ki ni diskriminatorno do primerljivih nacionalnih poslovnih enot.

      (Glej točke 43, 45, 51, 53, 57 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 6. decembra 2007(*)

      „Člena 43 in 56 ES – Davki na dohodek in kapital – Pogoji obdavčitve dobička poslovne enote s sedežem v drugi državi članici – Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja – Metodi oprostitve in odbitka davka“
      V zadevi C‑298/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Finanzgericht Münster (Nemčija)
         z odločbo z dne 5. julija 2005, ki je prispela na Sodišče 26. julija 2005, v postopku

      Columbus Container Services BVBA & Co.
      proti
      Finanzamt Bielefeld-Innenstadt,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič in E. Levits (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: B. Fülöp, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 28. septembra 2006,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –       za Columbus Container Services BVBA & Co. A. Cordewener in J. Schönfeld, odvetnika, skupaj s T. Rödderjem, davčni svetovalec,
      –       za nemško vlado M. Lumma in U. Forsthoff, zastopnika, ter W. Schön, profesor prava,
      –       za belgijsko vlado M. Wimmer, zastopnik,
      –       za nizozemsko vlado H. G. Sevenster in C. ten Dam ter D. J. M. de Grave, zastopniki,
      –       za portugalsko vlado L. Fernandes in J. P. Santos, zastopnika,
      –       za vlado Združenega kraljestva C. White in V. Jackson, zastopnici, skupaj s P. Bakerjem, QC, in T. Wardom, barrister,
      –       za Komisijo Evropskih skupnosti R. Lyal in W. Mölls, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 29. marca 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 43 ES in 56 ES.
      2       Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Columbus Container Services BVBA & Co. (v nadaljevanju: Columbus) in Finanzamt
         Bielefeld-Innenstadt (v nadaljevanju: Finanzamt) glede obdavčitve dohodkov, ki jih je družba Columbus ustvarila v letu 1996.

       Pravni okvir
       Nemški predpisi
      3       Na podlagi člena 1(1) zakona o davku na dohodek (Einkommensteuergesetz, BGBl. 1990 I, str. 1902, v nadaljevanju: EStG) je
         vsak nemški državljan neomejeno zavezan k plačilu davka na dohodek v Nemčiji in zanj velja načelo „svetovni dohodek“. Na podlagi
         tega načela, ki velja za vse vrste dohodkov, vključno z rezultati poslovanja (člen 2(1), točka 2, EStG) in dohodki iz kapitala
         (člen 2(1), točka 5, EStG), so dohodki enotno izračunani in obdavčeni, ne glede na to, ali so bili ustvarjeni v Nemčiji ali
         v tujini.

      4       Na podlagi istega člena 1 EStG ter člena 1 zakona o davku na dohodek pravnih oseb (Körperschaftssteuergesetz, BGBl. 1991,
         I, str. 637), družba, ki je po nemškem pravu opredeljena kot osebna družba, ni zavezana k plačilu davka. Dobiček osebnih družb,
         nemških ali tujih, se razdeli neposredno njihovim družbenikom, fizičnim osebam, ki dejansko bivajo v Nemčiji, sorazmerno z
         njihovimi deleži, in se pri njih tudi obdavči (člen 15(1), točka 1, prvi stavek, EStG) na podlagi načela „davčne transparentnosti
         osebnih družb“.

      5       Ta razdelitev dobičkov osebne družbe družbenikom velja, tudi če je ta družba zavezana k plačilu davka na dohodek pravnih oseb
         v tujini, v državi, kjer ima svoj sedež.

      6       Da bi preprečila dvojno obdavčevanje dohodkov, ki so jih nemški rezidenti ustvarili v tujini, je Zvezna republika Nemčija
         sklenila dvostranske sporazume, med katerimi je Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja in ureditev nekaterih drugih
         vprašanj s področja davkov na dohodek in premoženje, podpisane v Bruslju 11. aprila 1967 med Kraljevino Belgijo in Zvezno
         republiko Nemčijo (BGBl. 1969, II, str. 18, v nadaljevanju: dvostranska davčna konvencija).

      7       Na podlagi člena 7(1) dvostranske davčne konvencije so dobički nemškega podjetja, ki svojo dejavnost izvaja prek stalne poslovne
         enote, kot je komanditna družba na ozemlju Kraljevine Belgije, obdavčeni v tej državi članici, če jih je mogoče pripisati
         navedeni stalni enoti. Na podlagi predložitvene odločbe, ker belgijska davčna zakonodaja za komanditno družbo določa davek
         na dohodek pravnih oseb, dvostranska davčna konvencija izenači razdelitev dobičkov z dividendami v smislu člena 10 te konvencije.

      8       V skladu s členom 23(1), točka 1, navedene konvencije so belgijski dohodki osebe, ki je nemški rezident, ki so na podlagi
         te konvencije obdavčljivi v tej državi članici, oproščeni plačila davka v Nemčiji. Ni dvoma, da dohodki iz kapitala, vloženega
         v belgijsko komanditno družbo, sodijo v sistem izjem, določen v točki 1 navedenega člena 23(1).

      9       V nasprotju s tem, kar je predvideno v dvostranski davčni konvenciji, zakon o obdavčitvi pri razmerjih s tujino (Gesetz über
         die Besteuerung bei Auslandsbeziehungen (Außensteuergesetz)) v različici, ki izhaja iz zakona o usklajevanju in boju zoper
         goljufije (Missbrauchsbekämpfungs- und Steuerbereinigungsgesetz) z dne 21. decembra 1993 (BGBl. 1993, I, str. 2310, v nadaljevanju:
         AStG), ki je bila veljavna v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, v členu 20(2) in (3) določa:

      „2.      Če se pripišejo dohodki, ki imajo značaj kapitalske naložbe v smislu člena 10(6), drugi stavek, tujemu podjetju davčnega zavezanca,
         ki je neomejeno zavezan k davku v Nemčiji, in če so bili podvrženi davku kot vmesni dohodki, ker je to podjetje tuja družba,
         se dvojni obdavčitvi ni treba izogniti z oprostitvijo, ampak z odbitkom davka, obračunanega na te dohodke v tujini.

      3.      Glede premoženja, ki ustvarja dohodke, ki imajo značaj naložb v smislu člena 10(6), drugi stavek, z izjemo dohodkov, ki imajo
         značaj naložb v smislu člena 10(6), tretji stavek, v primerih, ki jih določa drugi odstavek, se dvojnemu obdavčevanju ni treba
         izogniti z oprostitvijo, ampak z odbitkom davkov, obračunanih od tega premoženja […]“

      10     Člen 10(6), drugi stavek, AStG določa:
      „Posredni dohodki, ki imajo značaj kapitalskih naložb, so dohodki tuje posredne družbe, ki izhajajo iz lastništva, upravljanja,
         ohranjanja ali povečanja vrednosti plačilnih sredstev, dolgov, vrednostnih papirjev, udeležb ali podobnega premoženja […]“

      11     Člen 8(1) in (3) AStG določa:
      „1.      Tuja družba je posredna družba za dohodke, ki so „podvrženi nižji davčni stopnji […]
      […]
      3.      Davčna stopnja je nižja v smislu odstavka 1, če so dohodki obdavčeni z manj kot 30-odstotno davčno stopnjo davka na dobiček
         v državi poslovanja ali v državi sedeža tuje družbe, ne da bi bila to posledica prilagoditve, ki upošteva dohodke iz drugih
         virov oziroma če se davek, ki se nato upošteva, na podlagi zakonodaje zadevne države članice zmanjša za znesek davkov, ki
         ga nosi družba, iz katere izhajajo dohodki [...]“

       Belgijski predpisi
      12     V skladu z belgijskim pravom podjetja, ki so opredeljena kot „centri za usklajevanje“, sodijo v davčno ureditev, ki je bila
         vzpostavljena s Kraljevo uredbo št. 187 z dne 30. decembra 1982 (Moniteur belge z dne 13. januarja 1983). Na podlagi te kraljeve uredbe je davčna osnova dohodkov, ki jih je v Belgiji ustvaril center za
         usklajevanje, določena pavšalno z metodo „cost plus“.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      13     Columbus je komanditna družba belgijskega prava, ki je imela v času dejstev v postopku v glavni stvari sedež v Antwerpnu (Belgija).
         Je center za usklajevanje v smislu Kraljeve uredbe št. 187.

      14     Družbene deleže družbe Columbus ima na eni strani osem članov iste družine, ki so nemški rezidenti, vsak član ima 10-odstotni
         delež, na drugi strani pa je imetnik 20 preostalih odstotkov osebna nemška družba, katere deleži so prav tako v lasti članov
         navedene družine. Na skupščini družbe Columbus je vse imetnike družbenih deležev zastopala ista oseba.

      15     Družba Columbus je del pomembne mednarodne gospodarske skupine. Ukvarja se z usklajevanjem dejavnosti te skupine. Med drugim
         s centralizacijo finančnih transakcij in računovodstva, financiranjem hčerinskih družb ali podružnic z denarnimi sredstvi,
         z elektronskim vodenjem podatkov ter dejavnostmi oglaševanja in marketinga.

      16     Gospodarska dejavnost družbe Columbus zajema predvsem upravljanje kapitala v smislu člena 10(6), drugi stavek, AStG. To upravljanje
         ji je omogočilo, da je imela v letu 1996 „dohodke iz poslovanja“ v višini 8,044.619 DEM (4,113.148 eurov) in „razne dohodke“
         v višini 53.477 DEM (27.342 eurov).

      17     Belgijska davčna uprava je družbo Columbus za leto 1996 obdavčila po stopnji, ki velja za centre za usklajevanje, ta obdavčitev
         pa je v obravnavanem primeru znašala manj kot 30 odstotkov dejansko ustvarjenega dobička.

      18     Po nemškem pravu je družba Columbus osebna družba.
      19     Na podlagi nemškega prava in zlasti člena 20(2) AStG je Finanzamt z odločbo o odmeri davka z dne 8. junija 1998 dohodke družbenikov
         obravnavala, kot da so oproščeni plačila davka, in jih hkrati vključila v progresijo. Nasprotno pa je Finanzamt v celoti obdavčila
         dobičke družbenikov, ki so „rezultat poslovanja“ družbe Columbus, pri čemer je kljub temu določila davek, ki je že bil obračunan
         v Belgiji za iste dobičke.

      20     Z odločbo z dne 16. junija 1998 je Finanzamt v skladu s členom 20(3) AStG poleg tega določila vrednost premoženja družbe Columbus
         na dan 1. januarja 1996, da bi se izračunal davek od premoženja družbenikov.

      21     Družba Columbus je vložila zahtevo za revizijo pred Finanzamt glede navedene odločbe, razen glede tiste, ki se nanaša na razne
         dohodke, in je zaradi zavrnitve te revizije vložila pritožbo pred Finanzgericht Münster.

      22     Družba Columbus pred tem sodiščem med drugim navaja nezdružljivost člena 20(2) in (3) AStG z določbami člena 43 ES. Po mnenju
         te družbe je posledica nadomestitve metode oprostitve, določene v členu 23(1), točka 1, dvostranske davčne konvencije z metodo
         vračunanja, predvidene v členu 20(2) in (3) AStG, manjša privlačnost navedenih čezmejnih poslovnih enot. Taka ukinitev davčnih
         ugodnosti, ki so jih imele slednje, naj bi neupravičeno kršila svobodo ustanavljanja, ki je zagotovljena s Pogodbo ES.

      23     Družba Columbus poleg tega navaja, da nespoštovanje določb dvostranske davčne konvencije nikakor ni utemeljeno.
      24     Finanzgericht Münster ne izključuje, da člen 20(2) in (3) AStG krši svobodo ustanavljanja. Ravno tako dvomi o združljivosti
         teh pravil s prostim pretokom kapitala, ker dodatna obdavčitev, ki velja za tuje dohodke, odvrača rezidenta, da bi vlagal
         v drugi državi članici kot Zvezni republiki Nemčiji, pri čemer teh omejitev pretoka ni mogoče upravičiti.

      25     V teh okoliščinah je Finanzgericht Münster prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
      „Ali je v nasprotju z določbami člena 52 Pogodbe ES, postal člen 43 ES, in členi od 73 B do 73 D Pogodbe ES, ki so postali
         členi od 56 do 58 ES, da določbe člena 20(2) in (3) ?AStG? iz dvojne obdavčitve izvzamejo dohodke tuje stalne poslovne enote,
         ki imajo značaj kapitalskih naložb davčnega zavezanca, ki je neomejeno zavezan k plačilu davka v Nemčiji, in ki bi bili kot
         vmesni dohodki obdavčljivi, če bi bila stalna poslovna enota tuja družba, kljub ?dvostranski davčni? konvenciji, tako da določajo
         odbitek davka na dobiček, ki je bil obračunan v tujini, in ne tako, da bi bili ti dohodki oproščeni nemškega davka?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      26     Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člena 43 ES in 56 ES razlagati tako, da nasprotujeta davčni zakonodaji
         države članice, kot je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi katere dohodki nacionalnega rezidenta, ki izhajajo iz kapitalskih
         naložb v poslovni enoti s sedežem v drugi državi članici, kljub konvenciji, katere namen je preprečiti dvojno obdavčevanje
         in ki je bila sklenjena z državo članico sedeža te poslovne enote, niso oproščeni nacionalnega davka na dohodek, ampak zanje
         velja nacionalna obdavčitev, pri čemer se davek na dobiček, ki je bil obračunan v drugi državi članici, odbije.

      27     Najprej je treba spomniti na to, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso, če ni skupnostnih ukrepov za poenotenje ali uskladitev,
         države članice še naprej pristojne za določitev meril za obdavčitev dohodkov in premoženja, da bi, v tem primeru po pogodbeni
         poti, odpravile dvojno obdavčitev (glej zlasti sodbe z dne 21. septembra 1999 v zadevi Saint-Gobain ZN, C‑307/97, Recueil, str. I-6161, točka 57; z dne 3. oktobra 2006 v zadevi FKP Scorpio Konzertproduktionen, C‑290/04, ZOdl., str. I-9461, točka 54, in z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, ZOdl., str. I‑11673, točka 52).

      28     Vendar čeprav so neposredni davki v pristojnosti držav članic, morajo te svojo pristojnost izvrševati ob spoštovanju prava
         Skupnosti (glej sodbo z dne 19. januarja 2006 v zadevi Bouanich, C-265/04, ZOdl., str. I-923, točka 28, in zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, točka 36).

       Omejitev svobode ustanavljanja
      29     V skladu z ustaljeno sodno prakso spadajo na področje uporabe določb Pogodbe ES, ki se nanašajo na svobodo ustanavljanja,
         nacionalne določbe, ki se uporabljajo takrat, ko ima državljan zadevne države članice v kapitalu družbe s sedežem v drugi
         državi članici delež, ki mu omogoča izvajanje določenega vpliva na odločitve te družbe in na opredeljevanje njenih dejavnosti
         (glej v tem smislu sodbi z dne 18. julija 2007 v zadevi Oy AA, C-231/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 20, in z dne 23. oktobra 2007 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-112/05, še neobjavljena
         v ZOdl., točka 13).

      30     Če ena ali več fizičnih oseb, ki so rezidenti države članice, pridobi celoten delež družbe, ki ima registriran sedež v drugi
         državi članici in ki tem osebam daje določen vpliv na odločitve družbe ter jim omogoča, da določijo dejavnosti, se v skladu
         s to sodno prakso uporabi določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja (glej sodbi z dne 13. aprila 2000 v zadevi Baars, C-251/98, Recueil, str. I‑2787, točki 21 in 22, in z dne 5. novembra 2002 v zadevi Überseering, C-208/00, Recueil, str. I‑9919, točka 77).

      31     Iz točke 14 te sodbe izhaja, da imajo vse deleže družbe Columbus, neposredno ali posredno, člani iste družine. Slednji imajo
         enake interese, soglasno sprejemajo odločitve v zvezi s to družbo prek istega zastopnika v njeni skupščini in ji določajo
         dejavnosti.

      32     Iz navedenega izhaja, da se v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, uporabijo določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja.
      33     Člen 43 prepoveduje omejevanje svobode ustanavljanja. Čeprav skušajo določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja, glede na besedilo,
         zagotoviti, da so tuji državljani in družbe v državi članici gostiteljici obravnavani enako kot državljani in družbe iz te
         države, prav tako nasprotujejo temu, da bi matična država članica ovirala svojega državljana ali družbo, ustanovljeno v skladu
         z njeno zakonodajo, pri ustanavljanju družbe v drugi državi članici (glej zlasti sodbo z dne 16. julija 1998 v zadevi ICI, C-264/96, Recueil, str. I-4695, točka 21, ter sodbo z dne 12. septembra 2006 v zadevi Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas,
         C-36/02, ZOdl., str. I-9609, točka 42).

      34     Iz sodne prakse tudi izhaja, da je treba kot take omejitve šteti vse ukrepe, ki prepovedujejo, motijo ali zmanjšujejo privlačnost
         izvrševanja te svobode (glej sodbi z dne 30. novembra 1995 v zadevi Gebhard, C-55/94, Recueil, str. I-4165, točka 37, in z dne 5. oktobra 2004 v zadevi CaixaBank France, C-442/02, ZOdl., str. I-8961, točka 11).

      35     Kot je bilo navedeno v točki 7 te sodbe, so dohodki davčnih zavezancev z dejanskim bivališčem v Nemčiji, ki izhajajo iz dobička
         nemške družbe prek belgijske komanditne družbe, oproščeni davka v smislu dvostranske davčne konvencije. Vendar če je, tako
         kot v postopku v glavni stvari, dobiček take družbe, ki je ustvarjen v Belgiji, na podlagi belgijske davčne zakonodaje obdavčen
         manj kot 30 odstotkov, določbe AStG, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, določajo, da ti dohodki davčnih zavezancev
         z dejanskim bivališčem v Nemčiji, ne glede na to konvencijo, niso več oproščeni davka na dohodek, ampak so podvrženi nemškemu
         davčnemu sistemu, tako da se davek, obračunan v Belgiji, odbije od zneska obdavčitve, dolgovanega v Nemčiji.

      36     Na podlagi člena 20(2) in (3) AStG dohodki iz družbe, ki je v tujini podvržena davčni stopnji, ki jo člen 8(1) in (3) AStG
         opredeli kot „nižjo“, namreč niso oproščeni, kot je določeno v dvostranski davčni konvenciji, ampak sodijo na področje uporabe
         metode odbitka, določene s členom 20(2) in (3) AStG.

      37     Na podlagi podatkov, ki jih je na obravnavi predložila družba Columbus za poslovno leto 1996, naj bi uporaba metode odbitka
         namesto metode oprostitve za 53 odstotkov povečala davčni dolg družbenikov te družbe.

      38     Vendar je treba poudariti, da taka ugotovitev, čeprav uporaba metode odbitka v okviru obdavčitve družbenikov družbe Columbus,
         določene s členom 20(2) in (3) AStG, ki se izpodbija v postopku v glavni stvari, povzroči dražje izvajanje dejavnosti te družbe,
         kot če bi bila ta obdavčitev opravljena po metodi oprostitve, določeni z dvostransko davčno konvencijo, ne obsega nujno, da
         navedene določbe pomenijo omejitev svobode ustanavljanja v smislu določb člena 43 ES.

      39     Ker svoboda ustanavljanja prepoveduje vsakršno diskriminacijo, ki temelji na kraju sedeža družb (glej v tem smislu zgoraj
         navedeno sodbo Saint-Gobain ZN, točka 35, in sodbo z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Recueil, str. I-11753, točka 40), ni dvoma, da nemška davčna zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari in ki
         je glede tega primerljiva z belgijsko davčno zakonodajo, ki se uporablja v zadevi, v kateri je bila izrečena sodba z dne 14.
         novembra 2006 v zadevi Kerckhaert in Morres (C‑513/04, ZOdl., str. I‑10967, točka 17), nikakor ne loči obdavčitve dohodkov, ki izhajajo iz dobička osebnih družb s sedežem v Nemčiji,
         in obdavčitve dohodkov, ki izhajajo iz dobičkov osebnih družb s sedežem v drugi državi članici, ki za manj kot 30 odstotkov
         obdavči dobičke, ki so jih te družbe ustvarile v tej državi. Ta zakonodaja z uporabo metode odbitka za te tuje družbe zgolj
         podvrže (v Nemčiji) dobičke, ki so jih ustvarile take družbe, enaki davčni stopnji kot dobičke, ki so jih ustvarile osebne
         družbe s sedežem v Nemčiji.

      40     Ker take družbe, kot je družba Columbus, niso v manj ugodnem davčnem položaju kot osebne družbe s sedežem v Nemčiji, ni razloga
         za sklepanje o diskriminaciji, ki bi bila posledica različnega obravnavanja teh dveh kategorij družb.

      41     Res je, da na podlagi ustaljene sodne prakse lahko diskriminacija pomeni tudi uporabo istega pravila v različnih položajih
         (glej sodbi z dne 14. februarja 1995 v zadevi Schumacker, C‑279/93, Recueil, str. I-225, točka 30, in z dne 29. aprila 1999 v zadevi Royal Bank of Scotland, C‑311/97, Recueil, str. I-2651, točka 26).

      42     Vendar pa glede na davčno zakonodajo države prebivališča položaj družbenika, ki prejme dobičke, ni nujno drugačen samo zato,
         ker jih prejme od družbe s sedežem v drugi državi članici, ki pri izvrševanju svojih davčnih pristojnosti za te dobičke določa
         obdavčitev, ki je nižja od 30 odstotkov dejansko ustvarjenih dobičkov (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Kerckhaert
         in Morres, točka 19).

      43     V okoliščinah, kot so te v obravnavani zadevi, neugodne posledice, ki bi lahko povzročile uporabo sistema obdavčitve dobička,
         kot je sistem, ki ga uveljavlja AStG, izhajajo iz vzporednega izvajanja davčnih pristojnosti dveh držav članic (glej v tem
         smislu zgoraj navedeno sodbo Kerckhaert in Morres, točka 20).

      44     V zvezi s tem je treba opomniti, da je cilj konvencij, ki preprečujejo dvojno obdavčevanje, kot so predvidene v členu 293
         ES, odpraviti ali omiliti negativne učinke na delovanje notranjega trga, ki izhajajo iz hkratnega obstoja nacionalnih davčnih
         sistemov, omenjenih v prejšnji točki (zgoraj navedena sodba Kerckhaert in Morres, točka 21).

      45     Pravo Skupnosti v tem trenutku in v položaju, kot je v postopku v glavni stvari, ne predpisuje splošnih meril za porazdelitev
         pristojnosti med državami članicami glede odprave dvojne obdavčitve v Evropski skupnosti. Razen Direktive Sveta 90/435/EGS
         z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL L 225, str.
         6), Konvencije z dne 23. julija 1990 o odpravi dvojnega obdavčevanja v zvezi s preračunom dobička povezanih podjetij (UL L
         225, str. 10) in Direktive Sveta 2003/48/ES z dne 3. junija 2003 o obdavčevanju dohodka od prihrankov v obliki plačil obresti
         (UL L 157, str. 38) ni bil do tega dneva v okviru prava Skupnosti sprejet noben ukrep poenotenja ali usklajevanja, ki bi skušal
         odpraviti dvojno obdavčevanje (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Kerckhaert in Morres, točka 22).

      46     Čeprav so države članice v okviru svojih pristojnosti, ki so navedene v točki 27 te sodbe, sklenile številne dvostranske konvencije
         za odpravo ali omilitev navedenih negativnih učinkov, ostaja dejstvo, da Sodišče v okviru člena 234 ES ni pristojno, da se
         izreče o morebitni kršitvi države članice podpisnice glede določb takih konvencij.

      47     Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 46 sklepnih predlogov, namreč Sodišče ne more preizkusiti razmerja med nacionalnim
         ukrepom, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, in določbami konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja,
         kot je dvostranska davčna konvencija, ker to vprašanje ne sodi v razlago prava Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 14.
         decembra 2000 v zadevi AMID, C‑141/99, Recueil, str. I-11619, točka 18).

      48     V nasprotju s tem, kar zatrjuje tožeča stranka v postopku v glavni stvari, iz točk 43 in 44 sodbe z dne 26. oktobra 1999 v
         zadevi Eurowings Luftverkehrs (C-294/97, Recueil, str. I-7447, točki 43 in 44) tudi ne izhaja, da svoboda pretoka, zagotovljena s Pogodbo, nasprotuje uporabi take
         nacionalne zakonodaje, ki se obravnava v postopku v glavni stvari.

      49     Čeprav je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Eurowings Luftverkehr razsodilo, da država članica uporabe davčnega odtegljaja za
         prejemnike storitev ne more utemeljiti z nižjo obdavčitvijo, kateri so bili podvrženi izvajalci storitev v drugi državi članici,
         je šlo v zadevi, v kateri je bila izrečena ta sodba, za nacionalno zakonodajo, ki za izvajalce storitev s sedežem v zadevni
         državi članici določa manj ugodno davčno obravnavanje kot za tiste, ki imajo sedež v drugi državi članici. Vendar v postopku
         v glavni stvari za take družbe, kot je Columbus, in osebne družbe s sedežem v Nemčiji oziroma za njihove družbenike velja
         davčno obravnavanje, ki ne temelji na takem različnem obravnavanju.

      50     Družba Columbus poleg tega navaja, da določbe AStG, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, povzročajo izkrivljanje
         izbire sedeža družb v drugih državah članicah.

      51     Kot je bilo ugotovljeno v točki 44 te sodbe, so imele države članice v času usklajevanja davčnega prava Skupnosti delno avtonomijo.
         Iz te davčne pristojnosti izhaja, da svoboda družb, da izbirajo med različnimi državami, kjer bi imele sedež, nikakor ne obsega
         tega, da bi bile svoj davčni sistem zavezane prilagoditi različnim sistemom obdavčitve drugih držav članic, da bi zagotovile,
         da bi bila družba, ki je za svoj sedež izbrala zadevno državo članico, na nacionalni ravni obdavčena enako kot družba, ki
         je za svoj sedež izbrala drugo državo članico.

      52     Družba Columbus med drugim navaja, da določbe AStG, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, povzročajo izkrivljanje
         izbire med različnimi oblikami sedeža. Uporabi navedenih določb naj bi se izognila, če bi se odločila izvajati svoje dejavnosti
         v Belgiji prek hčerinske družbe, ki je kapitalska družba, in ne prek poslovne enote, kot je ta, ki se obravnava v postopku
         v glavni stvari.

      53     Glede tega je treba opozoriti, da finančna avtonomija, na katero se sklicuje v točki 44 in 51 te sodbe, obsega tudi to, da
         so države članice svobodne pri določitvi pogojev in ravni obdavčitve različnih oblik poslovnih enot nacionalnih družb, ki
         poslujejo v tujini, pod pogojem, da se jim odobri obravnavanje, ki ni diskriminatorno do primerljivih nacionalnih poslovnih
         enot.

      54     Glede na vse te ugotovitve in načelo enakega davčnega obravnavanja med družbami, kot je Columbus, in osebnimi družbami s sedežem
         v Nemčiji, kot je navedeno v točki 40 te sodbe, je treba ugotoviti, da določbe AStG ni mogoče opredeliti kot omejitev svobode
         ustanavljanja v smislu člena 43 ES.

       Omejitev prostega pretoka kapitala
      55     Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje tudi sprašuje, ali je treba člen 56 ES razlagati tako, da nasprotuje
         taki nacionalni zakonodaji, kot se obravnava v postopku v glavni stvari.

      56     Glede tega zadošča opozorilo, da, kot izhaja iz zgornjih ugotovitev, taka zakonodaja, kot obravnavana v postopku v glavni
         stvari, ne ustvarja diskriminacije proti davčnim zavezancem države članice, ki se jim odštejejo dobički, ki so jih ustvarile
         osebne družbe s sedežem v drugi državi članici. Zato ugotovitev iz točke 54 te sodbe velja tudi za določbe o svobodnem pretoku
         kapitala (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in the FII Group Litigation,točka 60).

      57     Na postavljeno vprašanje je zato treba odgovoriti, da je treba člena 43 ES in 56 ES razlagati tako, da ne nasprotujeta davčni
         zakonodaji države članice, na podlagi katere dohodki nacionalnega rezidenta, ki izhajajo iz kapitala, vloženega v poslovno
         enoto s sedežem v drugi državi članici, ne glede na konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjene z državo članico
         sedeža te poslovne enote, niso oproščeni davka na nacionalni dohodek, ampak zanje velja nacionalna obdavčitev, od katere se
         odšteje davek, obračunan v drugi državi članici.

       Stroški
      58     Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, le-to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      Člena 43 ES in 56 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta davčni zakonodaji države članice, na podlagi katere dohodki
            nacionalnega rezidenta, ki izhajajo iz kapitala, vloženega v poslovno enoto s sedežem v drugi državi članici, ne glede na
            konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjeno z državo članico sedeža te poslovne enote, niso oproščeni davka na
            nacionalni dohodek, ampak so obdavčeni z nacionalnim davkom, od katerega se odšteje davek, obračunan v drugi državi članici.

      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.