title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 24. junija 2010. # Luigi Pontini in drugi # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale di Treviso - Italija. # Kmetijstvo - Skupna ureditev trga - Goveje in telečje meso - Uredba (ES) št. 1254/1999 - Finančne pomoči Skupnosti v obliki posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila - Pogoji za dodelitev - Izračun obremenitve na gospodarstvu - Pojem krmne površine na voljo - Uredbi (EGS) št. 3887/92 in (ES) št. 2419/2001 - Integrirani upravni in kontrolni sistem za nekatere programe pomoči Skupnosti - Nacionalna ureditev, ki odobritev finančne pomoči Skupnosti pogojuje s predložitvijo veljavnega pravnega naslova za uporabo izkoriščanih krmnih površin. # Zadeva C-375/08.

text:
      Zadeva C-375/08
      Kazenski postopek
      proti
      Luigiju Pontiniju in drugim
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Treviso)
      „Kmetijstvo – Skupna ureditev trga – Goveje in telečje meso – Uredba (ES) št. 1254/1999 – Finančne pomoči Skupnosti v obliki posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila – Pogoji za dodelitev – Izračun obremenitve na gospodarstvu – Pojem ‚krmne površine na voljo‘ – Uredbi (EGS) št. 3887/92 in (ES) št. 2419/2001 – Integrirani upravni in kontrolni sistem za nekatere programe pomoči Skupnosti – Nacionalna ureditev, ki odobritev finančne pomoči Skupnosti pogojuje s predložitvijo veljavnega pravnega naslova za uporabo
         izkoriščanih krmnih površin“

      Povzetek sodbe
      Kmetijstvo – Skupna ureditev trga – Goveje meso – Posebna premija za moško govedo – Ekstenzifikacijsko plačilo
      (Uredba Sveta št. 1254/1999)
      Ureditev Skupnosti in zlasti Uredba Sveta (ES) št. 1254/1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso upravičenosti
         zahtevka za odobritev posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila ne pogojuje s predložitvijo veljavnega
         pravnega naslova, na katerem temelji pravica vlagatelja zahtevka do uporabe krmnih površin, na katere se nanaša ta zahtevek.
         Vendar pa ureditev Skupnosti ne nasprotuje temu, da države članice v nacionalni ureditvi določijo obveznost predložitve takega
         pravnega naslova, če se upoštevajo cilji ureditve Skupnosti in splošna načela prava Skupnosti, zlasti načelo sorazmernosti.

      (Glej točko 90 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 24. junija 2010(*)

      „Kmetijstvo – Skupna ureditev trga – Goveje in telečje meso – Uredba (ES) št. 1254/1999 – Finančne pomoči Skupnosti v obliki posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila – Pogoji za dodelitev – Izračun obremenitve na gospodarstvu – Pojem krmne površine na voljo – Uredbi (EGS) št. 3887/92 in (ES) št. 2419/2001 – Integrirani upravni in kontrolni sistem za nekatere programe pomoči Skupnosti – Nacionalna ureditev, ki odobritev finančne pomoči Skupnosti pogojuje s predložitvijo veljavnega pravnega naslova za uporabo
         izkoriščanih krmnih površin“

      V zadevi C‑375/08,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Tribunale di Treviso (Italija)
         z odločbo z dne 6. maja 2008, ki je prispela na Sodišče 18. avgusta 2008, v kazenskem postopku proti

      Luigiju Pontiniju in drugim,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi J. N. Cunha Rodrigues (predsednik senata), P. Lindh, sodnica, A. Rosas, A. Ó Caoimh (poročevalec) in A. Arabadžiev,
         sodniki,

      generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. januarja 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Emanueleja Recha, Giovannija Forata in Lauro Forato B. Nascimbene in F. Rossi dal Pozzo, odvetnika,
      –        za Adele Adami in druge W. Viscardini, odvetnik,
      –        za Iva Colomberotta A. Mascotto in O. Bigolin, odvetnika,
      –        za Agrirocca di Rech Emanuele in Asolat di Rech Emanuele & C. G. Donà, odvetnik,
      –        za Agenzia Veneta per i Pagamenti in Agricoltura - AVEPA A. dal Ferro in A. Cevese, odvetnika,
      –        za italijansko vlado I. Bruni, zastopnica, skupaj s P. Gentilijem, avvocato dello Stato,
      –        za grško vlado A. Vassilopoulou in E. Leftheriotou, zastopnici,
      –        za Evropsko komisijo P. Rossi in N. Rasmussen, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago ureditve Skupnosti glede zahtevkov za dodelitev pomoči „na žival“
         in zlasti Uredbe Sveta (ES) št. 1254/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso (UL L 160,
         str. 21, in popravka v UL 1999, L 282, str. 16, in UL 2000, L 263, str. 34 – ta popravka ne zadevata slovenske različice).

      2        Ta predlog je bil predložen v okviru kazenskega postopka proti Luigiju Pontiniju, Emanueleju Rechu, Giovanniju Foratu, Dinu
         Bonori, Ivu Colomberottu, Lauri Forato in Adele Adami. Ti so obdolženi različnih kaznivih dejanj, storjenih v škodo Evropske
         komisije, v zvezi s prejetjem finančnih pomoči Skupnosti v obliki posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega
         plačila v letih od 2000 do 2004.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
       Uredba (EGS) št. 3508/92
      3        Člen 1(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 3508/92 z dne 27. novembra 1992 o vzpostavitvi integriranega upravnega in nadzornega sistema
         za nekatere programe pomoči Skupnosti (UL L 355, str. 1) določa, da vsaka država članica vzpostavi integrirani administrativni
         in kontrolni sistem (v nadaljevanju: IAKS), ki se uporablja za različne programe pomoči Skupnosti v sektorju rastlinske pridelave
         in v sektorju za živinorejo. Vsaka država članica vzpostavi integrirani administrativni in kontrolni sistem

      4        Člen 2 navedene uredbe, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1593/2000 z dne 17. julija 2000 (UL L 182, str. 4),
         določa, da IAKS vključuje računalniško zbirko podatkov, identifikacijski sistem za enote rabe ali poljine, sistem za označevanje
         in registracijo živali, zahtevke za pomoč in integrirani nadzorni sistem.

      5        Člen 6 Uredbe št. 3508/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1593/2000, določa:

      „1.      Za izpolnjevanje pogojev za enega ali več programov Skupnosti v skladu s to uredbo predloži vsak nosilec kmetijskega gospodarstva
         enkrat na leto zahtevek za pomoč ‚na površino‘, v katerem navede:

      –        enote rabe ali poljine, vključno s površinami pod krmnimi rastlinami, in enote rabe ali poljine, ki so vključene v ukrep prahe
         za orna zemljišča, in tiste, ki so v ledini,

      –        kjer je to primerno, vse druge potrebne podatke iz uredb v zvezi s programi Skupnosti ali tiste, ki jih določijo zadevne države
         članice.

      […]
      6.      Za vsako od prijavljenih enot rabe ali poljin morajo nosilci kmetijskega gospodarstva navesti površino in lokacijo; ti podatki
         morajo omogočiti identifikacijo enote rabe ali poljine v okviru identifikacijskega sistema za enote rabe ali poljine.

      […]“
       Uredba (EGS) št. 3887/92
      6        V sedmi in deveti uvodni izjavi Uredbe (EGS) št. 3887/92 z dne 23. decembra 1992 o podrobnih pravilih za uporabo integriranega
         upravnega in kontrolnega sistema za nekatere programe pomoči Skupnosti (UL L 391, str. 36), kakor je bila spremenjena z Uredbo
         Komisije (ES) št. 1678/98 z dne 29. julija 1998 (UL L 212, str. 23, v nadaljevanju: Uredba št. 3887/92) je navedeno, da:

      „[…] je treba učinkovito preverjati izpolnjevanje določb o pomoči Skupnosti; […]
      […] ker je glede na izkušnje in upoštevaje načelo sorazmernosti in posebne težave, povezane s primeri višje sile in naravnih
         okoliščin, treba sprejeti določbe za učinkovito preprečevanje in kaznovanje nepravilnosti in goljufij; […]“

      7        Člen 2(1)(b) Uredbe št. 3887/92 določa, da če je krmna površina v skupni rabi, jo pristojni organi porazdelijo med posamezne
         nosilce kmetijskih gospodarstev v razmerju z njihovo uporabo ali pravico do uporabe te površine.

      8        Člen 4(1)(b) Uredbe št. 3887/92 določa:

      „1.       Brez poseganja v zahteve, določene s sektorskimi uredbami, vsebuje zahtevek za pomoč ‚na površino‘ vse potrebne podatke, še
         zlasti:

      –        podatke o identiteti nosilca kmetijskega gospodarstva,
      –        podatke, ki omogočajo identifikacijo vseh enot rab ali poljin kmetijskega gospodarstva, njihovo površino […], njihovo lokacijo,
         njihovo uporabo, po potrebi ali gre za namakana zemljišča, ter zadevni program pomoči,

      –        izjavo proizvajalca, da se je seznanil s pogoji za dodelitev zadevnih pomoči.
      Pod ‚uporabo‘ se razume vrsta posevka ali pokrivnosti tal ali odsotnost posevka.
      […]“
       Uredba (ES, Euratom) št. 2988/95
      9        Člen 4(3) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti
         (UL L 312, str. 1) določa:

      „Če se ugotovi, da so bili v nasprotju s cilji veljavne zakonodaje Skupnosti zaradi pridobitve neke koristi zahtevani pogoji
         za pridobitev koristi ustvarjeni umetno, se zato korist ne odobri ali pa se odvzame.“

      10      Člen 8 te uredbe določa:

      „1.      Države članice v skladu s svojimi zakoni in drugimi predpisi sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev zakonitosti in dejanske
         izvedbe poslov, ki so povezani s finančnimi interesi Skupnosti.

      2.       Ukrepi, ki zagotavljajo preglede, morajo biti prilagojeni posebnostim vsakega sektorja in sorazmerni zastavljenim ciljem.
         […]

      […]“
       Uredba (ES) št. 1254/1999
      11      V uvodni izjavi 13 Uredbe št. 1254/1999 je navedeno, da „bi se morale zaradi trenda intenzifikacije proizvodnje govejega in
         telečjega mesa premije za živinorejo omejiti glede na krmno zmogljivost posameznega gospodarstva v povezavi s številom in
         vrsto živali, ki jih redi; […] bi bilo treba zato, da se izognemo preveč intenzivnim vrstam proizvodnje, podeljevanje takih
         premij pogojevati s tem, da se na gospodarstvu ne sme preseči najvišja obremenitev na hektar“.

      12      Kar zadeva potrebo po zagotovitvi fleksibilnega okvira dodatnih plačil v Skupnosti, je v uvodni izjavi 15 iste uredbe navedeno,
         da „je bistveno zlasti, da so države članice zavezane uporabljati svoja diskrecijska pooblastila izključno na podlagi objektivnih
         meril, da v celoti upoštevajo koncept enakega obravnavanja ter da se izogibajo tržnim in konkurenčnim deformacijam“.

      13      Pojem „gospodarstvo“ je v členu 3(b) Uredbe št. 1254/1999 opredeljen kot „vse proizvodne enote, ki jih upravlja proizvajalec
         in so na ozemlju posamezne države članice“.

      14      V skladu s členom 4(1) iste uredbe se lahko proizvajalec, ki ima na svojem gospodarstvu moška goveda, z zahtevkom kvalificira
         za posebno premijo.

      15      Člen 12 navedene uredbe, naslovljen „Obremenitev“, določa:

      „1.      Skupno število živali, ki se kvalificirajo za posebno premijo in za premijo za krave dojilje, je omejeno z obremenitvijo na
         gospodarstvu na dve glavi velike živine (GVŽ) na hektar in koledarsko leto. Ta obremenitev se izraža v GVŽ na enoto krmne
         površine gospodarstva, ki se uporablja za živali na gospodarstvu. Proizvajalec pa je izvzet od zahteve za obremenitev, če
         število živali, ki jih redi na gospodarstvu in ki jih je treba upoštevati pri določitvi obremenitve, ni večje od 15 GVŽ.

      2.      Za določitev obremenitve na gospodarstvu je treba upoštevati:
      a)       moške govedi, krave dojilje in telice, ovce in/ali koze, za katere so bili poslani zahtevki za pravice do premije, pa tudi
         krave molznice, potrebne za proizvodnjo celotne referenčne količine mleka, ki se dodeli proizvajalcu. Število živali se pretvori
         v GVŽ, za kar se uporablja pretvorbena tabela v Prilogi III,

      b)      krmno površino, ki pomeni površino gospodarstva na voljo za rejo goved in ovac in/ali koz skozi vse koledarsko leto. Krmna
         površina ne zajema:

      –        poslopij, gozdov, ribnikov, stez,
      –        površin, ki se uporabljajo za druge kulture, kvalificirane za pomoč Skupnosti, ali za trajne kulture ali hortikulturne rastline
         razen trajnih pašnikov, za katere se odobrijo plačila po členu 17 te uredbe in po členu 19 Uredbe [Sveta] (ES) št. 1255/1999
         [z dne 17. maja 1999 o skupni organizaciji trga mleka in mlečnih izdelkov (UL L 160, str. 48)],

      –        površin, ki se kvalificirajo za sistem podpor, določen za proizvajalce nekaterih poljščin, ki se uporabljajo za program pomoči
         za posušeno krmo ali so vključeni v nacionalni program ali program Skupnosti za praho.

            Krmna površina zajema površine v deljeni rabi in površine, na katerih so mešane kulture.
      3.       Komisija sprejme podrobna pravila za uporabo tega člena v skladu s postopkom, določenim v členu 43. Ta pravila zajemajo zlasti
         pravila:

      -      ki se nanašajo na površine v deljeni rabi in na površine, na katerih so mešane kulture,
      -       ki omogočajo preprečevanje nepravilne uporabe obremenitve.“
      16      Člen 12(1) Uredbe št. 1254/1999 je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES) št. 1512/2001 z dne 23. julija 2001 (UL L 201, str.
         1), s katero je bil prvi stavek te določbe nadomeščen s tem besedilom:

      „Skupno število živali, ki izpolnjujejo pogoje za posebno premijo in za premijo za kravo dojiljo, se z uporabo obremenitve
         na gospodarstvu omeji na dve glavi velikih živali (GVŽ) na hektar in koledarsko leto. Obremenitev bo od 1. januarja 2002 1,9
         GVŽ in od 1. januarja 2003 1,8 GVŽ.“

      17      Odstavek 1 člena 13 Uredbe št. 1254/1999, naslovljenega „Ekstenzifikacijsko plačilo“, določa:

      „Proizvajalci, ki prejemajo posebno premijo in/ali premijo za krave dojilje, so lahko upoštevani za ekstenzifikacijsko plačilo.“
      18      Člen 45 Uredbe št. 1254/1999 določa, da se Uredba Sveta (ES) št. 1258/1999 z dne 17. maja 1999 o financiranju skupne kmetijske
         politike (UL L 160, str. 103) in določbe, sprejete za njeno izvajanje, uporabljajo za proizvode iz člena 1 Uredbe št. 1254/1999.

       Uredba (ES) št. 1258/1999
      19      V skladu s členom 1 Uredbe št. 1258/1999 je Evropski kmetijski usmerjevalni in jamstveni sklad (v nadaljevanju: EKUJS) sestavljen
         iz jamstvenega oddelka, ki med drugim financira intervencije za stabilizacijo kmetijskih trgov.

      20      Člen 8(1) te uredbe določa:

      „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe skladno s svojimi zakoni in drugimi predpisi:
      a)      da se prepričajo, da so ukrepi, ki jih financira sklad, dejansko izvedeni in pravilno izvršeni;
      b)       da preprečijo in odpravljajo nepravilnosti;
      c)       da se izterjajo zneski, izgubljeni zaradi nepravilnosti ali malomarnosti.
      Države članice obvestijo Komisijo o za to sprejetih ukrepih, in zlasti o stanju upravnih in sodnih postopkov.“
       Uredba (ES) št. 1259/1999
      21      Uredba Sveta (ES) št. 1259/1999 z dne 17. maja 1999 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske
         politike (UL L 160, str. 113) se v skladu s členom 1 te uredbe uporabi za plačila, ki so neposredno dodeljena kmetom skladno
         s shemami podpor v okviru skupne kmetijske politike (SKP), ki jih v celoti ali delno financira jamstveni oddelek EKUJS, razen
         tistih, določenih v Uredbi Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega
         usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL L 160, str. 80).

      22      V skladu s členom 7 Uredbe št. 1259/1999 se ne glede na katere koli posebne določbe v posameznih shemah podpor upravičencem
         ne dodeli nobeno plačilo, kadar se ugotovi, da so umetno ustvarili pogoje, potrebne za pridobitev takih plačil, da bi dosegli
         korist, ki je v nasprotju s cilji te sheme podpor.

       Uredba (ES) št. 2419/2001
      23      Odstavek 1 člena 4 Uredbe Komisije (ES) št. 2419/2001 z dne 11. decembra 2001 o podrobnih pravilih za uporabo integriranega
         upravnega in kontrolnega sistema za nekatere programe pomoči Skupnosti, vzpostavljenega z Uredbo Sveta (EGS) št. 3508/92 (UL
         L 327, str. 11, in popravek v UL 2002, L 7, str. 48 – ta popravek ne zadeva slovenske različice), naslovljenega „Identifikacija
         in minimalna velikost enot rabe ali poljin“, določa:

      „Identifikacijski sistem iz člena 4 Uredbe (EGS) št. 3508/92 deluje na nivoju enote rabe ali poljine. Države članice lahko
         zagotovijo, da se namesto enote rabe ali poljine uporablja drugačna enota, kot na primer katastrska parcela ali proizvodni
         blok. V takšnih primerih države članice zagotovijo, da so enote rabe ali poljine zanesljivo identificirane. Še zlasti zahtevajo,
         da zahtevki za pomoč na površino vsebujejo podatke ali so jim priloženi dokumenti, ki jih je natančno določil pristojni organ,
         na osnovi katerih se lahko ugotovi lokacija posamezne enote rabe ali poljine in opravi njena meritev.“

      24      Člen 5(1) Uredbe št. 2419/2001 določa:

      „Za namene te uredbe:
      […]
      b)       Če je krmna površina v skupni rabi, jo pristojni organi porazdelijo na državni ravni med posamezne nosilce kmetijskih gospodarstev
         v razmerju z njihovo uporabo ali pravico uporabe te površine;

      c)       Vsaka krmna površina mora biti na voljo za rejne živali za najmanj sedem mesecev, začenši z datumom, ki ga določijo države
         članice, ki mora biti med 1. januarjem in 31. marcem.“

      25      Člen 10 Uredbe št. 2419/2001, naslovljen „Pogoji, ki se nanašajo na zahtevke za pomoč na žival“, določa:

      „1.       Zahtevek za pomoč na žival vsebuje vse podatke, ki so potrebni, da se ugotovi upravičenost do pomoči, še zlasti:
      a)       podatke o identiteti nosilca kmetijskega gospodarstva;
      b)       sklicevanje na zahtevek za pomoč na površino, če je bila le-ta že vložena;
      c)       število živali vsakega tipa, za katere je bila zaprošena kakršna koli pomoč, ter pri govedu identifikacijska številka živali;
      d)       po potrebi, zavezo kmeta, da bo obdržal živali iz točke (c) na svojem kmetijskem gospodarstvu v obdobju obvezne reje, ter
         navedbo kraja ali krajev, kjer se bodo živali nahajale, vključno z navedbo obdobja ali obdobij;

      e)       po potrebi, individualne omejitve ali individualne zgornje meje za zadevne živali;
      […]
      g)       izjavo nosilca kmetijskega gospodarstva, da se zaveda pogojev, ki se nanašajo na zadevno pomoč.
      Če bo v obdobju obvezne reje žival prestavljena na drugo lokacijo, mora nosilec kmetijskega gospodarstva to vnaprej pisno
         sporočiti pristojnemu organu.

      2.      Države članice zagotavljajo vsakemu imetniku živali pravico, da bo brez omejitev v primernih časovnih razmakih in brez pretiranih
         zamud od pristojnega organa prejel podatke iz računalniške zbirke podatkov, ki se nanašajo nanj in na njegove živali. Pri
         vlaganju zahtevkov za pomoč nosilec kmetijskega gospodarstva izjavi, da so ti podatki pravilni in popolni, ali da bo popravil
         nepravilne ali dodal manjkajoče podatke.

      […]“
      26      V skladu s členom 15 Uredbe št. 2419/2001 se upravne kontrole in kontrole na kraju samem izvajajo tako, da se lahko zanesljivo
         preveri, ali so bili upoštevani pogoji, pod katerimi se pomoč odobri.

      27      Člen 22 te uredbe, naslovljen „Ugotovitev površin“, določa:

      „1.      Površine enot rabe ali poljin se ugotovijo s katerim koli primernim načinom, ki ga je predvidel pristojni organ, in ki zagotavlja
         meritve vsaj z enakovredno natančnostjo, kot se zahteva za uradne meritve skladno z nacionalnimi določbami. […]

      2.      Upošteva se lahko skupna površina enote rabe ali poljine, pod pogojem, da se v celoti uporablja skladno z običajnimi standardi
         države članice ali zadevne regije. V drugih primerih se upošteva površina dejanske rabe.

      […]
      3.      Upravičenost enot rabe ali poljin se preverja s katerim koli primernim načinom. V ta namen se po potrebi zahteva predložitev
         dodatnih dokazil.“

      28      S členom 53(1) Uredbe št. 2419/2001 je bila razveljavljena Uredba št. 3887/92, pri čemer navedeni člen določa, da zadnjenavedena
         uredba še naprej velja za zahtevke za pomoč, ki se nanašajo na tržna leta ali premijska obdobja, ki se začnejo pred 1. januarjem
         2002.

      29      V skladu s členom 54(2) Uredbe št. 2419/2001 velja ta uredba za zahtevke za pomoč, ki se nanašajo na tržna leta ali premijska
         obdobja, ki se začnejo po 1. januarju 2002.

       Uredba (ES) št. 1782/2003
      30      S členom 153(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v
         okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES)
         št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000,
         (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL L 270, str. 1, in popravek v UL 2004, L 94, str. 70 – ta popravek ne zadeva slovenske
         različice) je bila razveljavljena Uredba št. 3508/92, pri čemer navedeni člen določa, da se zadnjenavedena uredba še naprej
         uporablja za zahtevke za neposredna plačila v zvezi s koledarskim letom pred letom 2005.

      31      Z Uredbo št. 1782/2003 so bile z učinkom od 1. januarja 2005 razveljavljene tudi nekatere določbe Uredbe št. 1254/1999.

       Nacionalna ureditev
      32      Uredba predsednika republike št. 503 z dne 1. decembra 1999 o uvedbi Listine za kmete in ribiče in registra kmetijskih gospodarstev
         (GURI št. 305 z dne 30. decembra 1999, v nadaljevanju: uredba št. 503/1999) ureja podatke iz registra kmetijskih gospodarstev
         in iz spisa kmetijskega gospodarstva ali proizvajalca.

      33      V skladu s členom 3(1)(f) te uredbe morajo podatki iz navedenega registra za vsako kmetijsko gospodarstvo med drugim obsegati
         podatke o površini, pravni naslov posesti in katastrske podatke nepremičnin, če te obstajajo, vključno z aerofotogramskimi,
         kartografskimi in teledetekcijskimi podatki, ki jih ima uprava.

      34      V skladu s predložitveno odločbo zadevni nacionalni predpisi, namreč uredba št. 503/1999 in uredbe ministra za kmetijsko in
         gozdarsko politiko z dne 4. aprila 2000, 10. avgusta 2001 in 17. aprila 2001, glede obveznosti v zvezi s spisom proizvajalca
         določajo, da mora vlagatelj zahtevka za dodelitev pomoči, ko pravni naslov za uporabo zemljišč, ki spadajo h kmetijskemu gospodarstvu,
         ni lastninska pravica, svojemu zahtevku priložiti dokazila o upravičenosti do te uporabe.

      35      Agenzia Veneta per i Pagamenti in Agricoltura – AVEPA (v nadaljevanju: AVEPA), plačilni organ za deželo Benečijo, se sklicuje
         na številne okrožnice, pri katerih gre za izvajanje uredbe št. 503/1999 in jih je sprejela Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura,
         med katerimi je tudi okrožnica št. 35 z dne 24. aprila 2001, ki določa:

      „B) Posebne zahteve za zahtevke [v zvezi s SKP, v nadaljevanju: zahtevki SKP] glede poljščin:
      Zaradi izboljšanja upravljanja v zvezi s fazo predložitve zahtevka SKP glede poljščin naj zainteresiran proizvajalec predloži
         kopijo posodobljenih katastrskih izpiskov glede vseh zemljišč, navedenih v zahtevku.

      Če proizvajalec, ki je vložil zahtevek, ni lastnik, vpisan v katastrskih izpiskih iz prvega odstavka, mora dokazati obstoj
         pravnega naslova za izkoriščanje zadevnih zemljišč (na primer pri zakupu, posodbi, užitku, dolgoročnem zakupu itd.), tako
         da predloži avtentično kopijo veljavno vpisanega pravnega naslova v skladu z veljavnimi predpisi.

      […] Proizvajalec, ki je vložil zahtevek, mora – če ne more predložiti dokumentacije v zvezi z navedenimi pravnimi naslovi
         za izkoriščanje in/ali če gre za ustno pogodbo – [sam potrditi] obstoj pogodbenega razmerja, na katerem temelji navedeni zahtevek,
         in se zavezati, da bo spoštoval obveznosti iz zakona št. 448 z dne 23. decembra 1998; [iz tega osebnega potrdila] mora biti
         razvidno, da proizvajalec legitimno izkorišča zemljišča, navedeno potrdilo pa mora vsebovati izpisek o osebnem stanju lastnika,
         datum začetka in konca pogodbe, pri čemer se na lastno odgovornost navede pravni naslov za izkoriščanje in razloge, zakaj
         je potrebno [navedeno potrdilo].“

       Dejansko stanje in vprašanje za predhodno odločanje
      36      Po preiskavah, ki so bile uvedene leta 2004 na predlog Procura della Repubblica di Treviso, so bili na podlagi ustreznih določb
         italijanskega kazenskega zakonika proti L. Pontiniju in drugim uvedeni postopki pred Tribunale di Treviso (sodišče v Trevisu)
         zaradi sodelovanja v hudodelski združbi in trajajoče kvalificirane goljufije v škodo Evropske skupnosti. Tožilstvo jim očita,
         da so v letih od 2000 do 2004 neupravičeno prejeli finančne pomoči Skupnosti, namreč posebne premije za moško govedo, določene
         v členu 4(1) Uredbe št. 1254/1999, in ekstenzifikacijska plačila, določena v členu 13 navedene uredbe.

      37      Iz predložitvene odločbe je razvidno, da tožilstvo meni, da so se obdolženci zatekli k zvijači in prevari, da bi zato, da
         bi sebi ali komu drugemu pridobili protipravno premoženjsko korist, spravili v zmoto pristojne nacionalne organe. Postopki
         temeljijo na tezi, da naj bi bile posebne premije za moško govedo in ekstenzifikacijska plačila prejeta s prevaro, in sicer
         na podlagi tega, da so bile zahtevkom priložene posodbene pogodbe v zvezi s krmnimi površinami, ki spadajo h kmetijskim gospodarstvom
         vlagateljev zahtevkov za dodelitev pomoči, pogodbe, ki naj bi bile sklenjene brez vednosti lastnikov zadevnih zemljišč.

      38      Predložitveno sodišče navaja, da veljavni nacionalni predpisi določajo, da mora vlagatelj zahtevka za dodelitev pomoči svojemu
         zahtevku priložiti dokumente, ki dokazujejo pravni naslov, na podlagi katerega je upravičen do izkoriščanja krmnih površin
         svojega kmetijskega gospodarstva. Če vlagatelj zahtevka za dodelitev pomoči ni lastnik zemljišč, na katere se nanaša njegov
         zahtevek, mora svojemu zahtevku priložiti dokazila o upravičenosti do njihove uporabe. Po mnenju tega sodišča je treba veljavne
         nacionalne predpise razlagati tako, da mora vlagatelj zahtevka za dodelitev pomoči predložiti veljavni pravni naslov za izkoriščanje
         navedenih zemljišč in da, v nasprotju s tem, kar zatrjujejo obdolženci, dejanska uporaba krmnih površin ne zadošča, ne glede
         na podlago njihove posesti ali izkoriščanja.

      39      Obdolženci so pred predložitvenim sodiščem zatrjevali, da je v nekaterih državah članicah dodelitev finančnih pomoči Skupnosti,
         kot so te, obravnavane v postopku v glavni stvari, odvisna le od pogoja dejanske razpoložljivosti in uporabe primernih krmnih
         površin, ne da bi se pri tem upošteval pravni naslov, ki upravičuje uporabo zadevnih zemljišč.

      40      Predložitveno sodišče sprašuje, ali Uredba št. 1254/1999 – glede pogojev za dodelitev finančnih pomoči Skupnosti, kot so te,
         obravnavane v postopku v glavni stvari – določa stroge pogoje, od katerih države članice ne morejo odstopiti, ali določa le
         splošni referenčni okvir, pri čemer je pristojnim nacionalnim organom prepuščen potreben prenos in ureditev podrobnosti.

      41      Ker je Tribunale di Treviso presodilo, da je razlaga Uredbe št. 1254/1999, zlasti kar zadeva pojem „krmne površine na voljo“
         iz člena 12 te uredbe, zelo pomembna za rešitev spora, o katerem odloča, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje
         predložilo to vprašanje:

      „Kateri so pogoji za upravičenost do premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila [? Ali zlasti] zadošča zahteva
         po uporabi krmnih površin, neodvisno od obstoja pravnega naslova, ki bi to uporabo upravičeval?“

      42      Ker je predložitveno sodišče menilo, da to vprašanje glede na to, da kazenski postopek proti obdolžencem traja že od leta
         2004 in da je pristojni nacionalni organ v tem času zamrznil dodelitev vseh pomoči Skupnosti v njihovo korist, zahteva nujen
         odgovor Sodišča, je Sodišču predlagalo, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku iz člena
         104b Poslovnika Sodišča.

      43      Tretji senat Sodišča je z odločbo z dne 21. avgusta 2008 ta predlog zavrnil, ker se predlog za sprejetje predhodne odločbe
         ne nanaša na področje, ki bi bilo zajeto z nujnim postopkom iz člena 23a Statuta Sodišča in 104b Poslovnika, in ker vsekakor
         ne obstaja nujnost, ki se zahteva za uporabo navedenega postopka.

      44      Predložitveno sodišče je Sodišču iz istih razlogov podredno predlagalo, naj ta predlog za sprejetje predhodne odločbe preuči
         po hitrem postopku v skladu s členom 104a, prvi odstavek, Poslovnika Sodišča.

      45      Predsednik Sodišča je ta predlog s sklepom z dne 29. septembra 2008 zavrnil, saj je menil, da pogoji iz navedenega člena 104a,
         prvi odstavek, niso izpolnjeni.

       Vprašanje za predhodno odločanje
      46      Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali v skladu z zadevnimi predpisi prava Skupnosti glede zahtevkov
         za dodelitev pomoči „na žival“ in zlasti z Uredbo št. 1254/1999 zahtevku za odobritev posebnih premij za moško govedo ali
         ekstenzifikacijskega plačila mora biti priložen veljavni pravni naslov, na katerem temelji pravica vlagatelja zahtevka za
         dodelitev pomoči, da uporablja krmne površine, na katere se nanaša ta zahtevek.

      47      Uvodoma je treba ugotoviti, da je, kot izhaja iz navajanj med obravnavo pred Sodiščem, dejansko stanje spora o glavni stvari
         predmet hudih nesoglasij. Ta nesoglasja se nanašajo zlasti na vprašanje, ali so obdolženci ali nekateri od njih ponaredili
         in predložili posodbene pogodbe, da bi prejeli premije Skupnosti, in ali je večino zemljišč, na katera se nanašajo zadevni
         zahtevki za dodelitev pomoči iz postopka v glavni stvari, mogoče opredeliti za krmne površine na voljo v smislu Uredbe št.
         1254/1999.

      48      Vendar pa je Sodišče na podlagi člena 234 ES, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, pristojno
         odločati o razlagi ali veljavnosti prava Skupnosti samo na podlagi dejstev, ki mu jih predloži nacionalno sodišče (glej v
         tem smislu zlasti sodbo z dne 19. februarja 2009 v zadevi Schwarz, C‑321/07, ZOdl., str. I‑1113, točka 49).

      49      Zato je nacionalno sodišče tisto, ki mora ugotoviti dejstva, ki so pripeljala do spora, in iz tega izpeljati posledice za
         odločitev, ki jo je dolžno izreči (glej zlasti sodbo z dne 16. septembra 1999 v zadevi WWF in drugi, C-435/97, Recueil, str. I‑5613,
         točka 32).

      50      Obdolženci izpodbijajo tudi upoštevnost uredb iz točke 34 te sodbe, ki jih je predložitveno sodišče navedlo kot zadevne nacionalne
         predpise, in okrožnic iz točke 35 te sodbe, na katere se je sklicevala AVEPA, ker naj te uredbe v času dejanskega stanja ne
         bi bile veljavne oziroma ker naj te okrožnice ne bi imele pravne moči, temveč naj bi pri njih šlo le za upravne predpise.

      51      Vendar pa je v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe nacionalno sodišče tisto, ki mora pojasniti dejanski in pravni
         okvir spora o glavni stvari (glej sklep z dne 28. junija 2000 v zadevi Laguillaumie, C‑116/00, Recueil, str. I-4979, točka
         23). Sodišče ni pristojno, da bi določilo, kateri predpisi nacionalnega prava so upoštevni za dejanski stan v tem sporu, da
         bi se izreklo o razlagi navedenih določb in da bi presojalo o tem, ali jih predložitveno sodišče pravilno razlaga (glej v
         tem smislu sodbo z dne 23. aprila 2009 v združenih zadevah Angelidaki in drugi, od C-378/07 do C-380/07, ZOdl., str. I-3071,
         točka 48).

      52      Spor o glavni stvari se nanaša zlasti na razlago ureditve Skupnosti glede zahtevkov za dodelitev pomoči „na žival“, pogoje,
         ki jih navedena ureditev določa za odobritev posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskih plačil, določenih v členih
         4 oziroma 13 Uredbe št. 1254/1999, in na način, na katerega zadevni pristojni nacionalni organi izvajajo ureditev Skupnosti.

      53      Obdolženci zatrjujejo, da bi bila razlaga upoštevne ureditve Skupnosti v smislu, da je živinorejo mogoče izvajati le na krmnih
         površinah, ki pripadajo proizvajalcu ali za uživanje katerih ima ta poseben pravni naslov, v nasprotju s smislom te ureditve,
         ki se nanaša na površine, ki jih proizvajalec uporablja oziroma na katerih ima užitek, neodvisno od pravnega naslova za to
         uporabo ali ta užitek. Obdolženci menijo, da je namen zakonodajalca Skupnosti, da se plačila podvržejo zgolj uporabi ali razpoložljivosti
         krmnih površin, razviden zlasti iz členov 3, 12 in 17 Uredbe št. 1254/1999, člena 1(4) Uredbe št. 3508/92 in členov 5, 6 in
         22 Uredbe št. 2419/2001.

      54      Ureditev Skupnosti glede pravil za odobritev posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskih plačil se naj ne bi nikjer
         sklicevala na pravni naslov posesti krmnih površin. Pomembna naj bi bila le dejanska uporaba pašnih zemljišč. Uredba št. 1254/1999
         naj bi določala vrsto strogih pogojev, da bi se zagotovilo, da živinorejec na svojem kmetijskem gospodarstvu redi dovolj živali,
         da postane upravičen do premije. Bistven dejavnik naj bi bil obstoj prijavljenih živali.

      55      Nasprotno AVEPA ter italijanska in grška vlada menijo, da nacionalni predpisi, v skladu s katerimi mora vlagatelj zahtevka
         za dodelitev pomoči predložiti veljavni pravni naslov, ki dokazuje, da ima na voljo površino, na katero se nanaša njegov zahtevek
         za posebno premijo za moško govedo in ekstenzifikacijsko plačilo, niso v nasprotju z ureditvijo Skupnosti na tem področju.
         Države članice naj bi v okviru IAKS morale sprejeti ukrepe za spremljanje in podrobna pravila za nadzor s ciljem učinkovitega
         preverjanja izpolnjevanja določb o pomoči Skupnosti in sprejetja določb za učinkovito preprečevanje in kaznovanje nepravilnosti
         in goljufij.

      56      AVEPA in italijanska vlada zlasti zatrjujeta, da naložitev predložitve veljavnega pravnega naslova omogoča nadzor nad usklajenostjo
         podatkov iz zahtevkov za dodelitev pomoči, prispeva k preprečitvi dvakratnega upoštevanja krmne zmogljivosti zadevne površine
         in preprečuje, da bi lahko živinorejci, z očitnim ciljem zaobiti ureditev glede pomoči, neupravičeno izkoriščali zemljišča,
         ki so v lasti drugih.

      57      Kot upravičeno navaja Komisija, je treba preučiti, ali ureditev Skupnosti, zlasti Uredba št. 1254/1999, kot pogoj za upravičenost
         do posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskih plačil določa obveznost v zvezi s predložitvijo veljavnega pravnega
         naslova za uporabo krmnih površin, na katere se nanaša zahtevek za dodelitev pomoči, in če ne, ali ureditev Skupnosti nasprotuje
         temu, da države članice določijo tako obveznost v nacionalni ureditvi.

      58      V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba za razlago določb prava Skupnosti upoštevati ne le njihovo besedilo, temveč tudi
         njihovo sobesedilo in cilje, ki jih uresničuje zakonodaja, katere del so (sodbi z dne 1. marca 2007 v zadevi Schouten, C-34/05,
         ZOdl., str. I-1687, točka 25, in z dne 24. maja 2007 v zadevi Maatschap Schonewille-Prins, C-45/05, ZOdl., str. I-3997, točka
         30).

      59      Kar zadeva najprej besedilo zadevnih določb Skupnosti, je gospodarstvo v členu 3(b) Uredbe št. 1254/1999 opredeljeno kot vse
         proizvodne enote, ki jih upravlja proizvajalec in so na ozemlju posamezne države članice.

      60      Člen 12(1) navedene uredbe določa, da je skupno število živali, ki se kvalificirajo za posebno premijo iz člena 4(1) te uredbe,
         omejeno z obremenitvijo na gospodarstvu, ki se je v zadevnih letih spreminjala in je znašala od dve do 1,8 GVŽ na hektar in
         za referenčno koledarsko leto.

      61      Kot je razvidno iz člena 12(2)(a) in (b) navedene uredbe, ta obremenitev ustreza ulomku, v katerem je števec enak številu
         živali, za katere so bili vloženi zahtevki za dodelitev premije, imenovalec pa krmni površini kmetijskega gospodarstva, ki
         je na voljo za rejo goved in ovac in/ali koz skozi vse koledarsko leto. Zato velja, da večja, kot je krmna površina, namenjena
         reji goved skozi leto, večje je število živali, za katere se lahko zaprosi za posebno premijo.

      62      Niti opredelitev gospodarstva iz člena 3(b) Uredbe št. 1254/1999 niti napotitev na „krmno površino na voljo“ iz člena 12(2)(b)
         te uredbe ne omogočata ugotovitve, da mora proizvajalec ob vložitvi zahtevka za dodelitev pomoči – na podlagi navedene uredbe
         in da postane upravičen do zadevnih premij – predložiti veljavni pravni akt, ki dokazuje, da je bodisi on sam lastnik upoštevane
         površine bodisi da ima iz drugega naslova pravico do njene uporabe.

      63      Kot je zatrjevala Komisija, te določbe ne nasprotujejo temu, da bi zgolj dejanska uporaba krmne površine skozi vse koledarsko
         leto lahko pomenila, da je ta površina na voljo v smislu Uredbe št. 1254/1999.

      64      Tako iz člena 12(2), zadnji pododstavek, Uredbe št. 1254/1999 kot iz člena 2(1)(b) Uredbe št. 3887/92 je razvidno, da so lahko
         krmne površine, na katere se nanaša zahtevek za dodelitev pomoči, v skupni rabi. V skladu s členom 5(1)(b) Uredbe št. 2419/2001,
         ki se nanaša na zahtevke za pomoč, ki se nanašajo na tržna leta ali premijska obdobja, ki se začnejo po 1. januarju 2002,
         lahko pristojni organi krmno površino, če je ta v skupni rabi, porazdelijo na državni ravni med posamezne nosilce kmetijskih
         gospodarstev v razmerju z njihovo uporabo ali pravico do uporabe te površine

      65      Člen 22 Uredbe št. 2419/2001, naslovljen „Ugotovitev površin“, določa, da se površine enot rabe ali poljin ugotovijo s katerim
         koli primernim načinom in da se, če se ne upošteva skupna površina enote rabe ali poljine, ker se ta ne uporablja v celoti,
         upošteva površina dejanske rabe.

      66      Iz zgoraj navedenih določb je razvidno, da se o odobritvi zadevnih premij odloča glede na dejansko uporabljane krmne površine
         in število živali na teh površinah v zadevnem koledarskem letu, in ne glede na predložitev veljavnega pravnega naslova za
         uporabo navedenih površin.

      67      Dalje, kar zadeva cilje Uredbe št. 1254/1999, je iz uvodnih izjav 4 in 13 razvidno, da je eden od ciljev te uredbe omejiti
         trend intenzifikacije proizvodnje govejega in telečjega mesa, ker imajo proizvajalci na svojih gospodarstvih vedno večje število
         govedi, ne da bi se površina posameznega gospodarstva povečevala in tako zadostovala za prehrano živali (zgoraj navedena sodba
         Schouten, točka 28).

      68      Namen določitve obremenitve v členu 12 navedene uredbe je podeliti premijo le za živali na gospodarstvu, katerega površina
         zadostuje za njihovo prehranjevanje. Kot je upravičeno zatrjevala Komisija, se izračun obremenitve na podlagi krmne površine,
         ki je na voljo, nanaša na dejansko krmno zmogljivost gospodarstva in nadzor nad njeno dejansko uporabo, in ne na krmno zmogljivost
         te površine, ki je formalno ali pravno na voljo, vendar se dejansko ne uporablja.

      69      Kot menijo obdolženci, uresničitev tega cilja Uredbe št. 1254/1999 ne zahteva, kot predpogoj za odobritev zadevnih premij,
         predložitve veljavnega pravnega naslova za uporabo krmnih površin, na katere se nanaša zahtevek za dodelitev pomoči, saj pri
         tem zadošča dokaz o dejanski uporabi navedenih površin.

      70      Iz zgoraj navedenega je razvidno, da člen 12 Uredbe št. 1254/1999 upravičenosti zahtevka za dodelitev pomoči ne pogojuje s
         predložitvijo veljavnega pravnega naslova, na katerem temelji pravica vlagatelja zahtevka do uporabe krmnih površin, na katere
         se nanaša ta zahtevek. Iz upoštevnih določb Uredbe št. 1254/1999, njihovega sobesedila in ciljev, ki jih uresničuje zlasti
         ta uredba, izhaja, da je dejanska uporaba krmne površine eden od pogojev za upravičenost do odobritve zadevnih premij.

      71      Toda čeprav takega pogoja ureditev Skupnosti ne določa, je treba preučiti, kot izhaja iz točke 57 te sodbe, ali ureditev Skupnosti
         nasprotuje temu, da bi države članice obveznost predložitve veljavnega pravnega naslova, na katerem temelji pravica vlagatelja
         zahtevka za dodelitev pomoči, da uporablja krmne površine, na katere se nanaša njegov zahtevek, določile v okviru svoje nacionalne
         ureditve.

      72      V zvezi s tem je treba preučiti značilnosti in cilje IAKS, vzpostavljenega s predpisi Skupnosti glede programov pomoči Skupnosti,
         in določiti obseg diskrecijske pravice, ki je priznana državam članicam glede nadzora nad spoštovanjem pogojev, določenih
         za odobritev pomoči v okviru IAKS.

      73      V skladu s členoma 1 in 2 Uredbe št. 3508/92 mora vsaka država članica vzpostaviti integrirani administrativni in kontrolni
         sistem, ki vključuje računalniško zbirko podatkov, identifikacijski sistem za enote rabe ali poljine, sistem za označevanje
         in registracijo živali, zahtevke za pomoč in integrirani nadzorni sistem.

      74      V skladu s sedmo in deveto uvodno izjavo Uredbe št. 3887/92 je cilj IAKS učinkovito preverjati izpolnjevanje določb o pomoči
         Skupnosti in sprejeti določbe za učinkovito preprečevanje in kaznovanje nepravilnosti in goljufij (glej v tem smislu sodbe
         z dne 17. julija 1997 v zadevi National Farmers’ Union in drugi, C‑354/95, Recueil, str. I‑4559, točka 51; z dne 16. maja
         2002 v zadevi Schilling in Nehring, C‑63/00, Recueil, str. I‑4483, točka 25, in z dne 1. julija 2004 v zadevi Gerken, C-295/02,
         ZOdl., str. I-6369, točka 41).

      75      Iz ureditve Skupnosti glede IAKS, zaščite finančnih interesov Skupnosti in financiranja SKP jasno izhaja, da je naloga držav
         članic, da sprejmejo ukrepe, ki so primerni za zagotovitev pravilnega izvajanja IAKS, in da morajo zlasti sprejeti potrebne
         ukrepe, da zagotovijo, da so transakcije, ki jih financirajo Skupnosti in zlasti EKUJS, dejansko izvedene in pravilno izvršene,
         ter da preprečijo in obravnavajo nepravilnosti.

      76      Iz presoje upoštevnih določb ureditve Skupnosti glede programov pomoči Skupnosti in IAKS prav tako izhaja, da imajo države
         članice pri izvajanju navedenih programov in izbiri nacionalnih ukrepov, za katere menijo, da so potrebni za učinkovito preprečevanje
         in kaznovanje nepravilnosti in goljufij, nekaj diskrecijske pravice.

      77      Tako člen 6(1) Uredbe št. 3508/92 določa, da mora za izpolnjevanje pogojev za programe pomoči Skupnosti v skladu s to uredbo
         vsak nosilec kmetijskega gospodarstva enkrat na leto predložiti zahtevek za pomoč „na površino“, v katerem navede enote rabe
         ali poljine, skupaj s površinami pod krmnimi rastlinami, in, kjer je to primerno, „vse druge potrebne podatke iz uredb v zvezi
         [z navedenimi] programi [pomoči] Skupnosti ali tiste, ki jih določijo zadevne države članice“.

      78      Podobno člen 4(1) Uredbe št. 3887/92 določa, da mora zahtevek za pomoč „na površino“ vsebovati vse potrebne podatke, še zlasti
         podatke, ki omogočajo identifikacijo vseh enot rab ali poljin kmetijskega gospodarstva, njihovo površino, njihovo lokacijo,
         njihovo uporabo.

      79      Diskrecijska pravica držav članic glede nadzora nad zahtevki za dodelitev pomoči izhaja tudi iz Uredbe št. 2419/2001. Iz njene
         uvodne izjave 48 je razvidno, da morajo države članice sprejeti vse nadaljnje ukrepe, ki so potrebni za njeno pravilno izvajanje.
         V skladu s členom 4 morajo države članice zagotoviti, da so enote rabe ali poljine zanesljivo identificirane, in zlasti zahtevati,
         da zahtevki za pomoč na površino vsebujejo podatke ali da so jim priloženi dokumenti, ki jih je natančno določil pristojni
         organ in na osnovi katerih se lahko ugotovi lokacija posamezne enote ter opravi njena meritev. V skladu s členom 22(3) te
         uredbe se upravičenost enot rabe ali poljin preverja s katerim koli primernim načinom in se lahko s tem namenom po potrebi
         zahteva predložitev dodatnih dokazil.

      80      Poleg tega člen 7 Uredbe št. 1259/1999 določa, da se upravičencem ne dodeli nobeno plačilo iz naslova shem pomoči, na katere
         se nanaša ta uredba, kadar se ugotovi, da so umetno ustvarili pogoje, potrebne za pridobitev takih plačil, da bi dosegli korist,
         ki je v nasprotju s cilji te sheme podpor.

      81      Poleg tega je treba, kot je razvidno iz člena 8(1) Uredbe št. 2988/95 in člena 8(1) Uredbe št. 1258/1999, ukrepe iz točke
         75 te sodbe, ki jih morajo države članice sprejeti zaradi zagotovitve zakonitosti in dejanske izvedbe poslov, ki jih financirajo
         Skupnosti, sprejeti skladno z nacionalnimi zakoni in drugimi predpisi.

      82      Iz vseh zgoraj navedenih določb ureditve Skupnosti glede programov pomoči in podrobnih pravil za uporabo IAKS je jasno razvidno,
         da imajo države članice nekaj diskrecijske pravice, kar zadeva listine in dokaze, ki jih je treba od vlagatelja zahtevka za
         dodelitev pomoči zahtevati v zvezi s krmnimi površinami, na katere se nanaša njegov zahtevek. Glede na to diskrecijsko pravico
         je državam članicam dovoljeno, da določijo podrobnejša pravila glede dokazov, ki jih je treba priložiti zahtevku za dodelitev
         pomoči, in da se pri tem sklicujejo na običajno prakso v zvezi z uživanjem in uporabo krmnih površin ter naslovov, ki jih
         je treba predložiti glede te uporabe, ki je na področju kmetijstva uveljavljena na njihovem ozemlju.

      83      Vendar pa je treba spomniti, da je ta diskrecijska pravica podvržena nekaterim omejitvam.

      84      Kot je razvidno iz uvodne izjave 15 Uredbe št. 1254/1999, je bistveno zlasti, da so države članice zavezane uporabljati svoja
         diskrecijska pooblastila izključno na podlagi objektivnih meril, da v celoti upoštevajo koncept enakega obravnavanja ter da
         se izogibajo tržnim in konkurenčnim deformacijam. Če gre pri zahtevi po predložitvi veljavnega pravnega naslova načeloma za
         tako objektivno merilo, mora predložitveno sodišče preveriti, ali ta zahteva velja za vse zadevne vlagatelje zahtevkov za
         dodelitev pomoči, ki so v primerljivem položaju.

      85      Podobno je iz člena 8(1) in (2) Uredbe št. 2988/95 razvidno, da morajo biti ukrepi, ki zagotavljajo preglede in jih države
         članice sprejmejo zaradi zagotovitve zakonitosti in dejanske izvedbe poslov, ki jih financira Skupnost, prilagojeni posebnostim
         vsakega sektorja in sorazmerni zastavljenim ciljem.

      86      Zato morajo države članice pri izvrševanju diskrecijske pravice glede dokazov, ki jih je treba priložiti zahtevku za dodelitev
         pomoči, zlasti glede možnosti, da se od vlagatelja zahtevka za dodelitev pomoči zahteva predložitev veljavnega pravnega naslova,
         na katerem temelji njegova pravica do uporabe krmnih površin, na katere se nanaša njegov zahtevek, upoštevati cilje zadevne
         ureditve Skupnosti in splošna načela prava Skupnosti, zlasti načelo sorazmernosti.

      87      Kot je presodilo Sodišče, morajo to načelo, v skladu s katerim morajo biti z določbo opredeljena sredstva primerna za doseganje
         želenega cilja, ki ne smejo presegati nujno potrebnega, spoštovati tako zakonodajalec Skupnosti kot nacionalni zakonodajalci
         in sodniki, ki uporabljajo pravo Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 17. januarja 2008 v združenih zadevah Viamex Agrar
         Handel in ZVK, C-37/06 in C‑58/06, ZOdl., str. I-69, točka 33). Pristojni nacionalni organi morajo zato v okviru uporabe določb
         Uredbe št. 1254/1999 in določb v zvezi z IAKS to načelo spoštovati.

      88      Kot je razvidno iz točke 75 te sodbe, je v skladu z ureditvijo Skupnosti glede IAKS, zaščite finančnih interesov Skupnosti
         in financiranja SKP treba sprejeti nacionalne ukrepe, ki so primerni za zagotovitev pravilnega izvajanja IAKS ter zakonitosti
         in dejanske izvedbe poslov, ki jih financirata Skupnosti. Z zadevno ureditvijo iz postopka v glavni stvari – njen namen je,
         kot je razvidno iz točke 56 te sodbe, zlasti preprečiti, da bi živinorejci lahko s ciljem zaobiti ureditev Skupnosti glede
         navedenih programov neupravičeno izkoriščali zemljišča, ki so v lasti drugih – se želi ta cilja spoštovati. Zdi se, da se
         z zahtevo, ki jo taka ureditev določa glede predložitve veljavnega pravnega naslova, spoštuje zahteve načela sorazmernosti.

      89      Vendar pa mora predložitveno sodišče preveriti, ali je bilo v okoliščinah primera iz postopka v glavni stvari to načelo spoštovano.

      90      Glede na vse zgoraj navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da ureditev Skupnosti in zlasti Uredba št. 1254/1999
         upravičenosti zahtevka za odobritev posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila ne pogojuje s predložitvijo
         veljavnega pravnega naslova, na katerem temelji pravica vlagatelja zahtevka do uporabe krmnih površin, na katere se nanaša
         ta zahtevek. Vendar pa ureditev Skupnosti ne nasprotuje temu, da države članice v okviru nacionalne ureditve določijo obveznost
         predložitve takega pravnega naslova, če se upoštevajo cilji ureditve Skupnosti in splošna načela prava Skupnosti, zlasti načelo
         sorazmernosti.

       Stroški
      91      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      Ureditev Skupnosti in zlasti Uredba Sveta (ES) št. 1254/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje
            meso upravičenosti zahtevka za odobritev posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila ne pogojuje s predložitvijo
            veljavnega pravnega naslova, na katerem temelji pravica vlagatelja zahtevka do uporabe krmnih površin, na katere se nanaša
            ta zahtevek. Vendar pa ureditev Skupnosti ne nasprotuje temu, da države članice v okviru nacionalne ureditve določijo obveznost
            predložitve takega pravnega naslova, če se upoštevajo cilji ureditve Skupnosti in splošna načela prava Skupnosti, zlasti načelo
            sorazmernosti.
      Podpisi
      * Jezik postopka: italijanščina.


title: Sodba Sodišča (občna seja) z dne 12. oktobra 2004.#Peter Paul, Cornelia Sonnen-Lütte in Christel Mörkens proti Bundesrepublik Deutschland.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesgerichtshof - Nemčija.#Kreditne institucije - Sistem zajamčenih vlog - Direktiva 94/19/ES - Direktive 77/780/EGS, 89/299/EGS in 89/646/EGS - Nadzorni ukrepi organa, pristojnega za zaščito vlagateljev - Odgovornost nadzorstvenih organov za izgube, ki so nastale kot posledica nezadostnega nadzora.#Zadeva C-222/02.

text:
      Zadeva C-222/02
      Peter Paul in drugi
      proti
      Zvezni republiki Nemčiji
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)
      „Kreditne institucije – Sistem zajamčenih vlog – Direktiva 94/19/ES – Direktive 77/780/EGS, 89/299/EGS in 89/646/EGS – Nadzorni ukrepi organa, pristojnega za zaščito vlagateljev – Odgovornost nadzorstvenih organov za izgube, ki so nastale kot posledica nezadostnega nadzora“
      Povzetek sodbe
      1.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svobodno opravljanje storitev – Kreditne institucije – Sistem zajamčenih vlog
            – Nacionalna ureditev, ki omejuje naloge nacionalnega organa za nadzor v splošnem interesu in ki izključuje možnost zahtevati
            povrnitev škode, povzročene z nezadostnim nadzorom – Skladnost z Direktivo 94/19 – Pogoj – Plačilo odškodnin pod pogoji iz
            direktive
      (Direktiva 94/19 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 3 od (2) do (5))
      2.        Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svobodno opravljanje storitev – Kreditne institucije – Nadzor kreditnih institucij
            – Nacionalna ureditev, ki omejuje naloge nacionalnega organa za nadzor v splošnem interesu in ki izključuje možnost zahtevati
            povrnitev škode, povzročene z nezadostnim nadzorom – Skladnost z direktivami 77/780, 89/299 in 89/646
      (Direktive Sveta 77/780, 89/299 in 89/646)
      1.        Ker Direktiva 94/19/ES o sistemih zajamčenih vlog zagotavlja odškodnino vlagateljem, člena 3 od (2) do (5) slednje ni mogoče
         razlagati, kot da nasprotuje nacionalnemu pravilu, po katerem se naloge nacionalnega organa za nadzor kreditnih institucij
         izvajajo le v splošnem interesu, kar po nacionalnem pravu izključuje možnost, da bi posamezniki lahko zahtevali povrnitev
         škode, povzročene zaradi nezadostnega nadzora s strani tega organa.

      Cilj navedenih določb je namreč vlagateljem zagotoviti, da kreditna institucija, v kateri imajo vloge, pripada sistemu zajamčenih
         vlog, tako da je njihova pravica do odškodnine v primeru nerazpoložljivosti njihovih vlog varovana v skladu s pravili, določenimi
         v navedeni direktivi, in je tako namen teh določb le vzpostavitev in dobro delovanje sistema zajamčenih vlog, kot je določeno
         v Direktivi 94/19. Nasprotno in zato, ker je zagotovljena odškodnina, vlagateljem ne priznavajo pravice, da pristojni organi
         v njihovem interesu zagotavljajo ukrepe nadzora.

      (Glej točke 29, 30 in 32 ter točko 1 izreka.)
      2.        Prva direktiva 77/780/EGS o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih
         institucij, Direktiva 89/299/EGS o lastnih sredstvih kreditnih institucij in Direktiva 89/646/EGS o usklajevanju zakonov in
         drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij ne nasprotujejo nacionalnemu pravilu,
         po katerem se naloge nacionalnega organa za nadzor kreditnih institucij izvajajo le v splošnem interesu, kar po nacionalnem
         pravu izključuje možnost, da bi posamezniki lahko zahtevali povrnitev škode, povzročene zaradi nezadostnega nadzora s strani
         tega organa.

      Čeprav namreč zadevne direktive nacionalnim organom nalagajo določene obveznosti nadzora glede kreditnih institucij, niti
         iz tega niti iz dejstva, da je med cilji navedenih direktiv prav tako navedena zaščita vlagateljev, nujno ne izhaja, da je
         namen teh direktiv vzpostaviti pravice v korist vlagateljev v primeru nerazpoložljivosti njihovih vlog, do katere je prišlo
         zaradi nezadostnega nadzora s strani pristojnih nacionalnih organov.

      (Glej točke 39, 40 in 47 ter točko 2 izreka.)
SODBA SODIŠČA (občna seja)
      z dne 12. oktobra 2004*
      „Kreditne institucije – Sistem zajamčenih vlog – Direktiva 94/19/ES – Direktive 77/780/EGS, 89/299/EGS in 89/646/EGS – Nadzorni ukrepi organa, pristojnega za zaščito vlagateljev – Odgovornost nadzorstvenih organov za izgube, ki so nastale kot posledica nezadostnega nadzora“
      V zadevi C-222/02,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija)
         z odločbo z dne 16. maja 2002, ki je prispela na Sodišče 17. junija 2002, v postopku

      Peter Paul,
      Cornelia Sonnen-Lütte,
      Christel Mörkens
      proti
      Zvezni republiki Nemčiji,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, C. Gulmann (poročevalec), J.-P. Puissochet in N.
         Cunha Rodrigues, predsedniki senata, F. Macken in N. Colneric, S. von Bahr, sodniki,

      generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
      sodna tajnica: M.-F. Contet, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka po obravnavi z dne 30. septembra 2003,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za P. Paul, C. Sonnen-Lütte C. in Mörkens K. Hasse, Rechtsanwalt,
      –        za nemško vlado W.-D. Plessing in A. Tiemann, zastopnika,
      –        za špansko vlado E. Braquehais Conesa, zastopnik,
      –        za irsko vlado D. J. O'Hagan, zastopnik, skupaj z A. M. Collins, BL,
      –        za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj s P. Palmieri, avvocatessa dello Stato,
      –        za portugalsko vlado L. I. Fernandes in L. Máximo dos Santos, zastopnika,
      –        za vlado Združenega kraljestva K. Manji, zastopnik, skupaj z M. Hoskins, barrister,
      –        za Komisijo evropskih skupnosti M. G. Zavvos, zastopnik, skupaj z B. Wägenbaur, Rechtsanwalt,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 25. novembra 2003
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 3 in 7 Direktive 94/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta
         z dne 30. maja 1994 o sistemih zajamčenih vlog (UL L 135, str. 5) ter na več določb Prve direktive Sveta 77/780/EGS z dne
         12. decembra 1977 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij
         (UL L 322, str. 30), Direktive Sveta 89/299/EGS z dne 17. aprila 1989 o lastnih sredstvih kreditnih institucij (UL L 124,
         str. 16) in Druge direktive Sveta 89/646/EGS z dne 15. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku
         opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij, ki spreminja Direktivo 77/780 (UL L 386, str. 1).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med P. Paulom, C. Sonnen-Lütte in C. Mörkens (v nadaljevanju: P. Paul in drugi) proti
         Zvezni republiki Nemčiji, od katere zahtevajo odškodnino zaradi prepoznega prenosa Direktive 94/19 in zaradi nezadostnega
         nadzora banke s strani urada Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (zvezni urad za nadzor kreditnih institucij, v nadaljevanju:
         Bundesaufsichtsamt).

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        V štiriindvajseti uvodni izjavi Direktive 94/19 je določeno:

      „[…] ker se od držav članic ali njihovih pristojnih organov na temelju te direktive ne more zahtevati odgovornosti do vlagateljev,
         če so poskrbele za ustanovitev in uradno priznanje enega ali več sistemov, ki ščitijo vloge ali kreditne institucije same
         in zagotavljajo plačilo odškodnin ali zaščito vlagateljev pod pogoji iz te direktive“.

      4        V členu 3 Direktive 94/19 je določeno:

      „1.      Vsaka država članica na svojem ozemlju zagotovi ustanovitev in uradno priznanje enega ali več sistemov zajamčenih vlog. […]
      […]
      2.      Če kreditna institucija ne izpolnjuje svojih obveznosti članice sistema zajamčenih vlog, so o tem obveščeni pristojni organi,
         ki so ji izdali dovoljenje; le-ti skupaj z jamstvenim sistemom storijo vse potrebno, skupaj z izrekom sankcij, da bi zagotovili
         izpolnjevanje obveznosti kreditne institucije.

      3.      Če kreditna institucija svojih obveznosti kljub tem ukrepom ne izpolnjuje, lahko sistem, če nacionalna zakonodaja to dopušča
         in z izrecnim dovoljenjem pristojnih organov, kreditno institucijo obvesti o svoji nameri, da ji z odpovednim rokom najmanj
         12 mesecev odpove članstvo v sistemu. Vloge, ki so bile položene pred iztekom odpovednega roka, so še naprej zaščitene s popolnim
         jamstvom sistema. Če kreditna institucija po preteku odpovednega roka svojih obveznosti ne izpolni, lahko sistem jamstev izvede
         izključitev, potem ko je prejel ponovno izrecno dovoljenje pristojnih organov.

      4.      Če nacionalna zakonodaja dopušča, lahko kreditna institucija, ki je bila izključena iz sistema zajamčenih vlog, z izrecnim
         privoljenjem pristojnih organov, ki so izdali dovoljenje, nadaljuje sprejemanje vlog, če je pred svojo izključitvijo sprejela
         nadomestne jamstvene ukrepe, ki vlagateljem zagotavljajo zaščito, po višini in obsegu najmanj enakovredno zaščiti uradno priznanega
         sistema.

      5.      Če kreditna institucija, za katero je predlagana izključitev po odstavku 3, ni sposobna sprejeti nadomestnih jamstvenih ukrepov,
         ki izpolnjujejo zahteve iz odstavka 4, pristojni organi takoj prekličejo dovoljenje, ki so ga izdali.“

      5        V členu 7 Direktive 94/19 je določeno:

      „1.      Sistemi zajamčenih vloge predvidevajo v primeru nerazpoložljivosti vlog kritje celotnih vlog istega vlagatelja do 20.000 ekujev.
      […]
      3.      Ta člen ne izključuje ohranitve ali sprejetja določb, ki ponujajo višje ali obsežnejše jamstvo za vloge. Predvsem lahko sistemi
         zajamčenih vlog, ob upoštevanju socialnih vidikov, krijejo nekatere vrste vlog v polnem obsegu.

      […]
      6.      Države članice zagotovijo, da ima vlagatelj glede na pravico do odškodnine možnost ukrepati proti sistemu zajamčenih vlog.“
      6        V členu 14(1) Direktive 94/19 je določeno, da „[d]ržave članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev
         s to direktivo, najpozneje do 1. julija 1995“.

       Nacionalna ureditev
      7        V členu 6(3) in (4) Gesetz über das Kreditwesen (zakon o kreditih, v nadaljevanju: KWG), v različici, ki se uporablja v sporu
         o glavni stvari (zaradi amandmaja z dne 9. septembra 1998, BGBl. 1998 I, str. 2776), je določeno:

      „3.      Bundesaufsichtsamt lahko v okviru nalog, ki so mu zaupane, proti podjetjem ali njihovim upraviteljem sprejme ukrepe, ki so
         primerni in potrebni za preprečitev in odpravo problemov znotraj podjetij, ki bi lahko ogrozili varnost sredstev, ki so jim
         zaupana, ali ovirali normalno izvajanje bančnih transakcij ali finančnih storitev.

      4.      Bundesaufsichtsamt izvaja naloge, ki so mu zaupane s tem in z drugimi zakoni, v splošnem interesu.“
      8        Tej zadnji določbi danes ustreza člen 4(4) Gesetz über die Bundesanstalt für Finanzdienstleitungsaufsicht (zakon o celostnem
         nadzoru finančnih storitev) z dne 22. aprila 2002 (BGBl. 2002 I, str. 1310).

      9        V členu 839(1), prvi stavek, Bürgerliches Gesetzbuch (nemški civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB) je določeno:

      „Vsak uslužbenec, ki namenoma ali iz malomarnosti krši dolžnosti, ki izvirajo iz delovnega mesta proti tretjemu, mu je dolžan
         povrniti škodo, ki iz tega izvira.“

      10      V členu 34, prvi stavek, Grundgesetz (temeljni zakon, v nadaljevanju: GG) je določeno:

      „Če kdorkoli pri izvajanju javnega pooblastila, ki mu je zaupano, krši obveznosti, ki izvirajo iz tega pooblastila proti tretjemu,
         je za to odgovorna država ali organ, znotraj katerega ta deluje.“

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      11      P. Paul in drugi so bili stranke BVH Bank für Vermögensanlagen und Handel AG (v nadaljevanju: BVH Bank). Ta banka je v letu
         1987 prejela odobritev Bundesaufsichtsamta, vendar ni bila del sistema zajamčenih vlog. Med 1987 in 1992 je zaman poskušala
         biti sprejeta v sklade zajamčenih vlog Bundesverband deutscher Banken eV, vendar ni izpeljala sprejemnega postopka, ker ni
         izpolnjevala zahtevanih pogojev.

      12      V letih 1991, 1995 in 1997 je slaba finančna situacija BVH Bank privedla Bundesaufsichtsamt do tega, da je pričel izvajati
         preiskave o njenih dejavnostih. Po tretji od teh preiskav je Bundesaufsichtsamt 14. novembra 1997 zahteval uvedbo stečajnega
         postopka in BVH Bank odvzel dovoljenje za izvajanje bančnih dejavnosti.

      13      P. Paul in drugi so pri BVH Bank odprli trajne hranilne račune, in sicer 7. junija 1995, 28. februarja 1994 in 17. junija
         1993. V okviru stečajnega postopka, uvedenega v decembru 1997, so prijavili terjatve v višini 131.455,80 DEM, 101.662,51 DEM
         in 66.976,20 DEM.

      14      P. Paul in drugi so pri Landgericht Bonn (Nemčija) proti Zvezni republiki Nemčiji vložili tožbo za plačilo odškodnine zaradi
         izgube svojih vlog. Uveljavljali so, da vlog ne bi izgubili, če bi bila Direktiva 94/19 prenesena v roku, določenem v njenem
         členu 14(1), torej pred 1. julijem 1995. V bistvu bi Bundesaufsichtsamt moral sprejeti nadzorne ukrepe zoper BVH Bank, še
         preden so tožniki izvajali nakazila pri njej.

      15      Direktivo 94/19 je v nemško pravo prenesel zakon o prenosu Direktive ES o zajamčenih vlogah in Direktive ES o plačilu odškodnin
         investitorjev z dne 16. julija 1998 (BGBl. 1998 I, str. 1842), ki je pričel veljati 1. avgusta 1998.

      16      Na prvi stopnji je Landgericht Bonn razsodilo, da je Zvezna republika Nemčija s prepoznim prenosom Direktive 94/19 kršila
         pravo Skupnosti, in jo obsodilo, da mora vsakemu od tožnikov plačati znesek 39.450 DEM, kar v protivrednosti znaša 20.000
         evrov, torej znesek, ki je določen v členu 7(1) Direktive 94/19, in obresti.

      17      Glede finančne škode, višje od tega zneska, sta Landgericht Bonn kot tudi Oberlandesgericht Köln (Nemčija) zavrnila zahtevke
         P. Paula in drugih. Po mnenju teh dveh sodišč odgovornost upravnih organov iz naslova 839 BGB ob upoštevanju člena 34 GG predstavlja
         kršitev „obveznosti ravnanja proti tretjim“, torej obveznost, ki v vseh primerih obstaja proti stranki, ki je utrpela škodo.
         Ob uporabi člena 6(4) KWG sta razsodili, da je bil iz tega izključen Bundesaufsichtsamt, ki naloge, ki so mu zaupane, izvaja
         v javnem interesu.

      18      P. Paul in drugi so zato vložili „Revision“ pri Bundesgerichtshof in zahtevali, naj se Zvezno republiko Nemčijo obsodi na
         plačilo škode zaradi kršitve prava Skupnosti.

      19      Po eni strani Bundesgerichtshof pripominja, da P. Paul in drugi niso natančno navedli nadzornih ukrepov, ki bi bili nujni,
         vendar jih Bundesaufsichtsamt ni izvajal. Po drugi strani poudarja, da Zvezna republika Nemčija ni izrecno izpodbijala očitka
         o nepravilnem ravnanju Bundesaufsichtsamta, temveč je le zanikala odgovornost, ker ta organ opravlja naloge le v splošnem
         interesu. V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof ocenilo, da mora preizkus „Revision“ temeljiti na predpostavki, po kateri
         Bundesaufsichtsamt ni izvrševal nadzornih ukrepov, ki bi jih moral, ali jih je izvajal prepozno, zaradi česar so posledično
         P. Paul in drugi utrpeli škodo, ki presega znesek, ki jim je že bil prisojen na prvi stopnji.

      20      Bundesgerichtshof ocenjuje, da je za pravno presojo v postopku, ki poteka pred njim, odločilno, ali lahko pravilo, kot je
         tisto iz člena 6(4) KWG, da ne bi bilo deležno kritike, omejuje uveljavljanje odgovornosti Bundesaufsichtsamta s tem, da mu
         priznava le upravne obveznosti v splošnem interesu – v primeru katerega bi sodišči, ki sta pred tem določali o sporu, upravičeno
         zavrnili odgovornost Zvezne republike Nemčije iz naslova člena 839 BGB ob upoštevanju člena 34 GG – oziroma ali mora ta določba
         ostati neuporabljena zaradi primarnosti prava Skupnosti.

      21      Bundesgerichtshof pojasnjuje, da bi bil člen 6(4) KWG v nasprotju s pravom Skupnosti, če bi Sodišče moralo razsoditi, da Direktiva
         94/19 ali druge direktive na področju kreditnih institucij vlagateljem priznavajo pravico, da pristojni organi v njihovem
         interesu zagotavljajo nadzorne ukrepe.

      22      Glede različnih direktiv o usklajevanju na bančnem področju, na katere se sklicuje, Bundesgerichtshof navaja, da so P. Paul
         in drugi v okviru svojih „Revision“ navajali, da iz celote navedenih direktiv izhaja, da je cilj bančnih nadzornih ukrepov
         varstvo vlagateljev. Če te direktive, upoštevne z vidika prava bančnega nadzora, ne bi vsebovale nobene izrecne navedbe o
         varstvu vlagateljev, bi bile del globalnega sistema nadzora bank, ki bi bil po mnenju P. Paula in drugih brez praktične uporabe,
         če bi Bundesaufsichtsamt na podlagi člena 6(4) KWG dejavnosti izvajal samo v splošnem interesu.

      23      V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      a)     Ali določbe členov 3 in 7 Direktive 94/19 […] priznavajo vlagateljem poleg pravice, da jim v primeru nerazpoložljivosti njihove
         vloge sistem zajamčenih vlog plača odškodnino za celotno vlogo, navedeno v členu 7(1), dodatno pravico, da lahko pristojni
         organi izvajajo ukrepe, navedene v členu 3 (od 2 do 5), in odvzamejo dovoljenje, izdano kreditni instituciji, če je to potrebno.

               b)     Če je vlagatelju taka pravica priznana, ali ta pokriva tudi možnost zahtevati povračilo škode, ki izvira iz nepravilnega ravnanja
         pristojnih organov in presega znesek, določen v členu 7(1) Direktive [94/19].

      2.      a)     Ali v nadaljevanju navedene določbe direktive o uskladitvi prava o nadzoru bank – same ali skupaj in glede na posamični primer
         od kdaj – vlagatelju in investitorju priznavajo pravice, da morajo pristojni organi držav članic v njihovem interesu izvajati
         ukrepe nadzora, za katere jih pooblaščajo direktive, in so odgovorni v primeru nepravilnega ravnanja,

               ali pa Direktiva [94/19] vsebuje posebno ureditev, izključno za vse primere nerazpoložljivosti vlog.
      –        Prva direktiva 77/780 […], člen 6(1) četrta in dvanajsta uvodna izjava;
      –        Druga direktiva 89/646 […], člen 3, členi od 4 do 7, členi od 10 do 17, enajsta uvodna izjava;
      –        Direktiva 89/299 […], člen 7 v povezavi s členi od 2 do 6;
      –        Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/26/ES z dne 29. junija 1995 (o spremembah direktiv 77/780/EGS in 89/646/EGS na
         področju kreditnih institucij, direktiv 73/239/EGS in 92/49/EGS na področju premoženjskega zavarovanja, direktiv 79/267/EGS
         in 92/96/EGS na področju življenjskega zavarovanja, Direktive 93/22/EGS na področju investicijskih podjetij in Direktive 85/611/EGS
         na področju kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) za okrepitev nadzora varnega
         in skrbnega poslovanja, UL L 168, str. 7), petnajsta uvodna izjava.

      b)      Ali so direktive
      –        Sveta 92/30/EGS z dne 6. aprila 1992 o nadzoru kreditnih institucij na konsolidirani osnovi (UL L 110, str. 52), enajsta uvodna
         izjava;

      –        Sveta 93/6/EGS z dne 15. marca 1993 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij (UL L 141, str.
         1), osma uvodna izjava;

      –        Sveta 93/22/EGS z dne 10. maja 1993 o investicijskih storitvah na področju vrednostnih papirjev (UL L 141, str. 27), druga,
         peta, devetindvajseta, dvaintrideseta, enainštirideseta in dvainštirideseta uvodna izjava,

      sredstvo razlage za odgovor na prejšnje vprašanje, neodvisno od dejstva, da v zadevnem primeru vsebujejo ali ne vsebujejo
         prava, ki se uporabi?

      3.      Če mora Sodišče priznati, da navedene direktive ali nekatere med njimi vlagateljem ali investitorjem priznavajo pravico, da
         pristojni organi v njihovem interesu zagotavljajo nadzorne ukrepe, senat postavlja še ta vprašanja:

      a)      ali ima pravica vlagatelja ali investitorja do izvajanja nadzornih ukrepov v njegovem interesu v postopku proti državi članici
         neposreden učinek, tako da se nacionalna pravila, ki mu nasprotujejo, ne smejo uporabiti;

      b)      ali je država članica, ki med prenosom direktiv ni upoštevala te pravice vlagateljev in investitorjev, odgovorna le na podlagi
         načel Skupnosti o odgovornosti države;

               c)     ali je država članica v zadnjem primeru kršila pravico Skupnosti na dovolj izrazit način, ko ni priznala pravice zahtevati
         izvajanje nadzornih ukrepov.“

       Vprašanja za predhodno odločanje
      24      Čeprav je bilo izraženih nekaj dvomov v nekaterih stališčih, predloženih Sodišču, glede dopustnosti predhodnih vprašanj, je
         treba ugotoviti, da je s poglobljeno obrazložitvijo, ki je ponovljena v točkah od 19 do 22 te sodbe, Bundesgerichtshof izkazalo,
         zakaj se mu zdi razlaga pravil Skupnosti, ki jih navaja, pomembna za odločitev o sporu o glavni stvari. Poleg tega je dovolj
         izpostavilo pravni in dejanski okvir, da je Sodišču omogočilo, da mu poda koristen odgovor in da strankam iz postopka v glavni
         stvari, državam članicam in Komisiji omogoči, da predstavijo stališča v skladu s členom 23 Statuta Sodišča.

       Prvo vprašanje
      25      S prvim vprašanjem Bundesgerichtshof sprašuje, ali Direktiva 94/19, če v členu 3 (od 2 do 5) določa sprejetje nadzornih ukrepov
         in obveznost odvzema dovoljenja kreditni instituciji, nasprotuje nacionalnemu pravilu, po katerem se naloge nacionalnega organa
         za nadzor kreditnih institucij izvajajo le v splošnem interesu, kar po nacionalnem pravu izključuje možnost, da bi lahko posamezniki
         zahtevali povrnitev škode, povzročene z nezadostnim nadzorom s strani tega organa.

      26      Glede tega je treba spomniti, da je namen Direktive 94/19 vzpostaviti ne glede na to, kje v Skupnosti so vloge locirane, zaščito
         vlagateljev v primeru nerazpoložljivosti vlog pri kreditni instituciji, ki je del sistema zajamčenih vlog.

      27      Pravico do odškodnine vlagateljev v enakem položaju urejajo določbe člena 7 (1 in 6) te direktive. Ta člen v odstavku 1 določa
         maksimalni znesek odškodnine, ki jo lahko zahteva vlagatelj na podlagi Direktive, pri čemer odstavek 3 istega člena določa,
         da lahko države članice v nacionalnem pravu določijo ureditev, ki vlagateljem ponuja višje ali obsežnejše jamstvo za vloge.
         Člen 7(6) Direktive 94/19 zavezuje države članice, da zagotovijo, da ima vlagatelj glede na pravico do odškodnine, kot je
         določena v odstavkih 1 in 3, možnost ukrepati proti sistemu zajamčenih vlog.

      28      Člen 3 (od 2 do 5) te direktive določa obveznost za vse pristojne organe, ki so izdali dovoljenje kreditnim institucijam,
         da s sodelovanjem s sistemom zajamčenih vlog zagotovijo, da navedene kreditne institucije kot članice sistema zajamčenih vlog
         izpolnijo njihove obveznosti in glede na posamični primer ob pogojih, določenih v odstavku 5, sprejmejo odločitev o odvzemu
         dovoljenja zadevni kreditni instituciji.

      29      Cilj člena 3 (od 2 do 5) Direktive 19/94 je vlagateljem zagotoviti, da kreditna institucija, v kateri imajo vloge, pripada
         sistemu zajamčenih vlog, tako da je varovana njihova pravica do odškodnine v primeru nerazpoložljivosti njihovih vlog v skladu
         s pravili, določenimi v navedeni direktivi in zlasti v njenem členu 7. Te določbe tako služijo le vzpostavitvi in dobremu
         delovanju sistema zajamčenih vlog, kot je določeno v Direktivi 94/19.

      30      V teh okoliščinah in tistih, ki so jih navedle vlade, ki so Sodišču in Komisiji predložile stališča, zato ker je zagotovljena
         odškodnina vlagateljem v primeru nerazpoložljivosti vlog, kot to določa Direktiva 94/19, njen člen 3 (od 2 do 5) vlagateljem
         ne priznava pravice, da pristojni organi v njihovem interesu zagotavljajo ukrepe nadzora.

      31      Ta razlaga Direktive 94/19 je podkrepljena s štiriindvajseto uvodno izjavo, ki izključuje, se bi se od držav članic ali njihovih
         pristojnih organov na temelju te direktive lahko uveljavljala odgovornosti do vlagateljev, če so zagotovili plačilo odškodnin
         ali zaščito vlagateljev pod pogoji iz te direktive.

      32      Na prvo vprašanje je torej treba odgovoriti, da člena 3 (od 2 do 5), ker je vlagateljem zagotovljena odškodnina, določena
         z Direktivo 94/19, ni mogoče razlagati, kot da nasprotuje nacionalnemu pravilu, po katerem se naloge nacionalnega organa za
         nadzor kreditnih institucij izvajajo samo v splošnem interesu, kar po nacionalnem pravu izključuje možnost, da bi posamezniki
         lahko zahtevali povrnitev škode, povzročene z nezadostnim nadzorom s strani tega organa.

       Drugo vprašanje
      33      Z drugim vprašanjem Bundesgerichtshof želi vedeti, ali direktive 77/780, 89/299 in 89/646, če vsebujejo določbe o nadzoru
         kreditnih institucij, nasprotujejo nacionalnemu pravilu, po katerem se naloge nacionalnega organa za nadzor kreditnih institucij
         izvajajo samo v splošnem interesu, kar po nacionalnem pravu izključuje možnost, da bi lahko posamezniki zahtevali povrnitev
         škode, povzročene z nezadostnim nadzorom s strani tega organa.

      34      Glede tega je najprej treba pripomniti, da so bile direktive 77/780, 89/299 in 89/646 prerazporejene v okviru Direktive 2000/12/ES
         Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (UL
         L 126, str. 1) po tem, ko je zakonodajalec Skupnosti izvedel njihovo kodifikacijo, upoštevajoč dejstvo, da so bile večkrat
         bistveno spremenjene.

      35      Te direktive so bile sprejete na podlagi člena 57(2) Pogodbe ES (ki je po preštevilčenju postal člen 47(2) ES), po katerem
         za olajšanje začetka in opravljanja neplačanih dejavnosti Svet sprejme direktive za uskladitev določb zakonov ali drugih predpisov
         v državah članicah, ki se nanašajo na njihov začetek in opravljanje.

      36      Iz prve uvodne izjave Direktive 89/646, ki je ponovljena v četrti uvodni izjavi Direktive 2000/12, izhaja, da uskladitev,
         ki jo vpeljuje, z vidika svobode ustanavljanja in svobode opravljanja finančnih storitev na področju delovanja kreditnih institucij
         predstavlja osnovni instrument za vzpostavitev notranjega trga.

      37      Iz četrte uvodne izjave Direktive 89/646, kot je ponovljena v sedmi uvodni izjavi Direktive 2000/12, izhaja, da je namen sprejetega
         pristopa zakonodajalca na področju kreditnih institucij doseči le osnovno uskladitev, ki je potrebna in zadostna za zagotavljanje
         medsebojnega priznavanja dovoljenj in sistemov bonitetnega nadzora, kar omogoča izdajo enotne licence, priznane na ozemlju
         Skupnosti, pa tudi uporabo načela bonitetnega nadzora matične države članice.

      38      V določenih uvodnih izjavah direktiv, na katere se sklicuje v drugem vprašanju a) in b), je na splošno rečeno, da je cilj
         določene uskladitve med drugimi cilji zaščita vlagateljev.

      39      Poleg tega direktive 77/780, 89/299 in 89/646 nacionalnim organom nalagajo določene obveznosti nadzora glede kreditnih institucij.

      40      Vendarle, v nasprotju s tem, kar uveljavljajo P. Paul in drugi, iz obstoja teh obveznosti niti iz dejstva, da je med cilji
         navedenih direktiv prav tako navedena zaščita vlagateljev, nujno ne izhaja, da je namen teh direktiv vzpostaviti pravice v
         korist vlagateljev v primeru nerazpoložljivosti njihovih vlog, do katere je prišlo zaradi nezadostnega nadzora s strani pristojnih
         nacionalnih organov.

      41      Glede tega je najprej treba pripomniti, da direktive 77/780, 89/299 in 89/646 ne vsebujejo nobenega izrecnega pravila, ki
         bi vlagateljem priznavalo te pravice.

      42      Nadalje, usklajevanje, ki ga določajo direktive 77/780, 89/299 in 89/646, katerih temelj je člen 57(2) Pogodbe, se omejuje
         na to, kar je potrebno in zadostno za zagotavljanje medsebojnega priznavanja dovoljenj in sistemov bonitetnega nadzora, kar
         omogoča izdajo enotne licence, priznane na ozemlju Skupnosti, pa tudi uporabo načela bonitetnega nadzora matične države članice.

      43      Vendar se usklajevanje nacionalnih pravil o odgovornosti nacionalnih organov glede vlagateljev v primeru nezadostnega nadzora
         ne zdi nujno za dosego rezultatov, navedenih v prejšnji točki.

      44      Poleg tega je, kot v nemškem pravu, v določenem številu držav članic izključeno, da bi lahko bili nacionalni organi za nadzor
         kreditnih institucij v primeru nezadostnega nadzora odgovorni proti posameznikom. Zlasti je bilo poudarjeno, da ta ureditev
         temelji na stališčih v povezavi z zapletenostjo bančnega nadzora, v okviru katerega je dolžnost organov, da zaščitijo številne
         interese, med katerimi je zlasti interes stabilnost finančnega sistema.

      45      Končno, s sprejetjem Direktive 94/19 je zakonodajalec Skupnosti vzpostavil minimalno zaščito vlagateljev v primeru nerazpoložljivosti
         njihovih vlog, ki je prav tako zagotovilo, če bi lahko bil razlog za nerazpoložljivost vlog nezadosten nadzor pristojnih organov.

      46      V teh okoliščinah je treba ugotoviti, kot so to navedle države članice in Komisija, ki so pri Sodišču predložile stališča,
         da direktiv 77/780, 89/299 in 89/646 ni mogoče razlagati tako, da vlagateljem priznavajo pravice v primeru nerazpoložljivosti
         njihovih vlog, zaradi katere je prišlo zaradi nezadostnega nadzora s strani pristojnih nacionalnih organov.

      47      Upoštevajoč zgoraj navedeno je na drugo vprašanje treba odgovoriti, da direktive 77/780, 89/299 in 89/646 ne nasprotujejo
         nacionalnemu pravilu, po katerem se naloge nacionalnega organa za nadzor kreditnih institucij izvajajo le v splošnem interesu,
         kar po nacionalnem pravu izključuje možnost, da bi posamezniki lahko zahtevali povrnitev škode, povzročene zaradi nezadostnega
         nadzora s strani tega organa.

       Tretje vprašanje
      48      Tretje vprašanje, ki je bilo postavljeno samo v primeru pritrdilnega ali delno pritrdilnega odgovora na prvi dve vprašanji,
         se nanaša na morebitno odgovornost države na podlagi načel prava Skupnosti v primeru nezadostnega nadzora s strani pristojnih
         nacionalnih oblasti.

      49      Iz sodne prakse izhaja, da se odgovornost države za kršitev pravila prava Skupnosti lahko uveljavlja samo, kadar je cilj kršenega
         pravnega pravila priznati pravice posameznikom (glej sodbe z dne 5. marca 1996 v zadevi Brasserie du pêcheur in Factortame,
         C-46/93 in C-48/93, Recueil, str. I-1029, točka 51; z dne 8. oktobra 1996 v zadevi Dillenkofer in drugi, C-178/94, C-179/94
         in od C-188/94 do C-190/94, Recueil, str. I-4845, točka 21, in z dne 4. decembra 2003 v zadevi Evans, C-63/01, Recueil, 2003,
         str. I-14447, točka 83).

      50      Iz odgovorov na prvi dve vprašanji izhaja, da direktive 94/19, 77/80, 89/299 in 89/646 vlagateljem ne priznavajo pravic v
         primeru nerazpoložljivosti njihovih vlog, do katere je prišlo zaradi nezadostnega nadzora s strani pristojnih nacionalnih
         organov, kadar je vlagateljem zagotovljena odškodnina, določena z Direktivo 94/19.

      51      V teh okoliščinah in iz razlogov, na katerih temeljijo ti odgovori, zgoraj navedenih direktiv ni mogoče šteti za direktive,
         ki bi posameznikom v primeru nerazpoložljivosti njihovih vlog, do katere je prišlo zaradi nezadostnega nadzora s strani pristojnih
         nacionalnih organov, priznavale pravice, na podlagi katerih bi lahko uveljavljali odgovornost države na osnovi prava Skupnosti.

       Stroški
      52      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Ker Direktiva 94/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o sistemih zajamčenih vlog zagotovlja odškodnino
            vlagateljem, člena 3 (od 2 do 5) te direktive ni mogoče razlagati, kot da nasprotuje nacionalnemu pravilu, po katerem se naloge
            nacionalnega organa za nadzor kreditnih institucij izvajajo le v splošnem interesu, kar po nacionalnem pravu izključuje možnost,
            da bi posamezniki lahko zahtevali povrnitev škode, povzročene zaradi nezadostnega nadzora s strani tega organa.
      2)      Prva direktiva Sveta 77/780/EGS z dne 12. decembra 1977 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in
            opravljanju dejavnosti kreditnih institucij, Direktiva Sveta 89/299/EGS z dne 17. aprila 1989 o lastnih sredstvih kreditnih
            institucij in Direktiva Sveta 89/646/EGS z dne 15. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja
            in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij, ki spreminja Direktivo 77/780, ne nasprotujejo nacionalnemu pravilu, po katerem
            se naloge nacionalnega organa za nadzor kreditnih institucij izvajajo le v splošnem interesu, kar po nacionalnem pravu izključuje
            možnost, da bi posamezniki lahko zahtevali povrnitev škode, povzročene zaradi nezadostnega nadzora s strani tega organa.
      Podpisi