title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. junija 2011. # Union Investment Privatfonds GmbH proti UniCredito Italiano SpA. # Pritožba - Znamka Skupnosti - Uredba (ES) št. 40/94 - Člen 8(1)(b) - Besedni znamki UNIWEB in UniCredit Wealth Management - Ugovor imetnika nacionalnih besednih znamk UNIFONDS in UNIRAK ter nacionalne figurativne znamke UNIZINS - Presoja verjetnosti zmede - Verjetnost povezovanja - Serija ali družina znamk. # Zadeva C-317/10 P.

text:
      Zadeva C-317/10 P
      Union Investment Privatfonds GmbH
      proti
      UniCredito Italiano SpA
      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člen 8(1)(b) – Besedni znamki UNIWEB in UniCredit Wealth Management – Ugovor imetnika nacionalnih besednih znamk UNIFONDS in UNIRAK ter nacionalne figurativne znamke UNIZINS – Presoja verjetnosti zmede – Verjetnost povezovanja – Serija ali družina znamk“
      Povzetek sodbe
      1.        Pritožba – Razlogi – Napačna uporaba prava – Neupoštevanje vseh dejavnikov, upoštevnih za presojo verjetnosti zmede v smislu
            člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 – Izkrivljanje vsebine akta
      (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
      2.        Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede glede prejšnje znamke
            – Verjetnost povezovanja – Prejšnji znamki z značilnostmi, na podlagi katerih ju je mogoče šteti za del iste „serije“ ali
            „družine“ – Pogoji
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))
      1.        Obstoj verjetnosti zmede v javnosti je treba v skladu s členom 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti presojati celovito
         in ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov v zadevnem primeru. Čeprav je presoja teh dejavnikov dejansko vprašanje, ki ni
         predmet nadzora Sodišča, pa gre pri neupoštevanju vseh teh dejavnikov za napačno uporabo prava in se kot tako lahko navaja
         pred Sodiščem v okviru pritožbe. Enako velja za očitek, da naj bi Splošno sodišče izkrivilo analizo odbora za pritožbe, saj
         gre pri izkrivljanju vsebine akta prav tako za napačno uporabo prava.

      (Glej točki 45 in 46.)
      2.        Verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti pomeni verjetnost, da bi javnost lahko mislila,
         da zadevni proizvodi ali storitve izhajajo iz istega podjetja ali morda ekonomsko povezanih podjetij.

      Če ugovor temelji na več znamkah, katerih skupne značilnosti jih uvrščajo v isto družino ali serijo znamk, je treba pri presoji
         obstoja verjetnosti zmede upoštevati dejstvo, da pri družini ali seriji znamk taka verjetnost izhaja iz dejstva, da se potrošnik
         lahko moti glede izvora ali porekla proizvodov ali storitev, ki jih pokriva prijavljena znamka, in napačno meni, da je ta
         del te družine ali serije znamk.

      (Glej točki 53 in 54.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 16. junija 2011(*)

      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člen 8(1)(b) – Besedni znamki UNIWEB in UniCredit Wealth Management – Ugovor imetnika nacionalnih besednih znamk UNIFONDS in UNIRAK ter nacionalne figurativne znamke UNIZINS – Presoja verjetnosti zmede – Verjetnost povezovanja – Serija ali družina znamk“
      V zadevi C‑317/10 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 1. julija 2010,
      Union Investment Privatfonds GmbH s sedežem v Frankfurtu na Majni (Nemčija), ki jo zastopata J. Zindel in C. Schmid, odvetnika,

      pritožnica,
      drugi stranki v postopku sta
      UniCredito Italiano SpA s sedežem v Gênesu (Italija), ki jo zastopa G. Floridia, odvetnik,

      tožeča stranka na prvi stopnji,
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa P. Bullock, zastopnik,
      tožena stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, L. Bay Larsen, sodnik, C. Toader, A. Prechal, sodnici, in E. Jarašiūnas (poročevalec),
         sodnik,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: A. Impellizzeri, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. marca 2011,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Družba Union Investment Privatfonds GmbH s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. aprila 2010
         v združenih zadevah UniCredito Italiano proti UUNT – Union Investment Privatfonds (UNIWEB) (T‑303/06 in T‑337/06, v nadaljevanju:
         izpodbijana sodba), s katero je to, prvič, razveljavilo odločbi drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem
         trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 5. septembra 2006 (združeni zadevi R 196/2005-2 in R 211/2005-2) in 25. septembra 2006
         (združeni zadevi R 456/2005-2 in R 502/2005-2) (v nadaljevanju: sporni odločbi) v delu, v katerem je bilo ugodeno ugovoroma
         pritožnice, s katerima je ta nasprotovala temu, da bi družba UniCredito Italiano SpA (v nadaljevanju: družba UniCredito) kot
         znamki Skupnosti za nekatere storitve registrirala besedna znaka „UNIWEB“ in „UniCredit Wealth Management“, in drugič, zavrnilo
         njena predloga, naj se navedeni odločbi razveljavita v delu, v katerem se nanašata na posle v zvezi s posredovanjem nepremičnin.

       Pravni okvir
      2        Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1) je bila razveljavljena in nadomeščena
         z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1), ki je začela veljati
         13. aprila 2009. Vendar se glede na dan izdaje odločb, ki se izpodbijata pred Splošnim sodiščem, za ta spor uporablja Uredba
         št. 40/94.

      3        Člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 določa:

      „Ob ugovoru imetnika prejšnje znamke se znamka, za katero je vložena prijava, ne registrira v naslednjih primerih:
      […]
      b)      če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujejo znamke,
         obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem je varovana prejšnja znamka; verjetnost zmede zajema verjetnost
         povezovanja s prejšnjo znamko.“

       Dejansko stanje
      4        Družba UniCredito je 29. maja in 7. avgusta 2001 pri UUNT vložila predlog za registracijo besednih znakov „UNIWEB“ in „UniCredit
         Wealth Management“ kot znamki Skupnosti za nekatere storitve, med katerimi so tudi storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega
         aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran
         in spremenjen (v nadaljevanju: Nicejski aranžma), ki ustrezajo temu opisu:

      –        „bančništvo, finančni posli, denarni posli, zavarovalništvo, posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, informiranje in svetovanje
         na finančnem in zavarovalniškem področju, izdajanje kreditnih/debetnih kartic, bančne in finančne storitve na spletu“ za besedno
         znamko UNIWEB;

      –        „bančništvo, finančni posli, denarni posli, zavarovalništvo, posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančno informiranje“
         za besedno znamko UniCredit Wealth Management.

      5        Pritožnica je 6. marca in 21. junija 2002 na podlagi člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 vložila ugovor zoper registracijo navedenih
         znamk za zgoraj navedene storitve.

      6        Ugovora sta temeljila na nemških besednih znamkah UNIFONDS in UNIRAK, prijavljenih 2. aprila 1979 in registriranih 17. oktobra 1979,
         ter na nemški figurativni znamki, prijavljeni 6. marca 1992 in registrirani 10. julija istega leta, ki se je kot prej navedeni
         nanašala na „finančne naložbe“ iz navedenega razreda 36 in je prikazana spodaj:

      7        Oddelek za ugovore UUNT je z odločbama z dne 17. decembra 2004 in 28. februarja 2005 ugovoroma ugodil glede vseh storitev,
         na katere sta se nanašala, razen glede „poslov v zvezi s posredovanjem nepremičnin“.

      8        V obeh primerih je oddelek za ugovore v bistvu štel, da je pritožnica dokazala resno in dejansko uporabo prejšnjih znamk ter
         to, da je bila imetnica znamk, ki vse vsebujejo predpono „UNI“ in tvorijo serijo ali družino znamk. Ugotovil je, da med prijavljenima
         znamkama in prejšnjimi znamkami obstaja verjetnost zmede, ki vključuje verjetnost povezovanja, razen kar zadeva „posle v zvezi
         s posredovanjem nepremičnin“, glede katerih je presodil, da te storitve niso podobne storitvam, na katere se nanašajo prejšnje
         registracije.

      9        Družba UniCredito se je 17. februarja in 21. aprila 2005 zoper ti odločbi oddelka za ugovore UUNT pritožila, kar je 11. februarja
         in 28. aprila 2005 storila tudi pritožnica.

      10      Drugi odbor za pritožbe UUNT je s spornima odločbama te pritožbe zavrnil. Strinjal se je z analizo oddelka za ugovore in je
         v vsaki od teh dveh odločb med drugim ugotovil, da je pritožnica dokazala resno in dejansko uporabo znamk, ki tvorijo serijo
         znamk, ter to, da ima prijavljena znamka značilnosti, zaradi katerih bi jo bilo mogoče povezovati s to serijo, saj upoštevna
         javnost navedeno predpono, če se uporablja v zvezi z investicijskimi skladi, povezuje s pritožnico.

       Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
      11      Družba UniCredito je 6. in 28. novembra 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbi za razveljavitev spornih odločb.
         Na obravnavi pred Splošnim sodiščem je navedla, da je namen njenih tožb le delna razveljavitev spornih odločb, in sicer v
         delu, v katerem je bilo ugodeno ugovoroma zoper registracijo besednih znakov „UNIWEB“ in „UniCredit Wealth Management“ kot
         znamki Skupnosti, kar zadeva storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja, ki niso posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin.

      12      Pritožnica je v obeh zadevah predlagala, naj se tožba zavrne in sporna odločba delno razveljavi ter naj se v celoti ugodi
         njenemu ugovoru zoper registracijo znamke UNIWEB oziroma UniCredit Wealth Management, namreč tudi glede poslov v zvezi s posredovanjem
         nepremičnin.

      13      UUNT je predlagal, naj se tožbi zavrneta.

      14      Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo:

      –        obe zadevi združilo za izdajo skupne sodbe;
      –        odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 5. septembra 2006 razveljavilo v delu, v katerem je bila z njo zavrnjena pritožba
         družbe UniCredito in je bilo ugodeno ugovorom zoper registracijo znamke UNIWEB za „bančništvo, finančne posle, denarne posle,
         zavarovalništvo, informiranje in svetovanje na finančnem in zavarovalniškem področju, izdajanje kreditnih/debetnih kartic,
         bančne in finančne storitve na spletu“ iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja;

      –        odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 25. septembra 2006 razveljavilo v delu, v katerem je bila z njo zavrnjena pritožba
         družbe UniCredito in je bilo ugodeno ugovorom zoper registracijo prijavljene znamke UniCredit Wealth Management za „bančništvo,
         finančne posle, denarne posle, zavarovalništvo in finančno informiranje“ iz razreda 36;

      –        zavrnilo predloge pritožnice in
      –        vsaki stranki naložilo plačilo lastnih stroškov.
      15      Splošno sodišče je tako odločilo, ker je sprejelo tožbeni razlog, ki ga je kot edinega navajala družba Uni Credito in ki se
         nanaša na kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      16      Splošno sodišče se je v točkah 33, 34 in od 37 do 40 izpodbijane sodbe sklicevalo na svojo sodbo z dne 23. februarja 2006
         v zadevi Il Ponte Finanziaria proti UUNT – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (T-194/03, ZOdl., str. II-445, v nadaljevanju:
         sodba BAINBRIDGE) in v točki 41 izpodbijane sodbe navedlo, da UUNT v obravnavani zadevi ni opravil temeljitega preizkusa pogoja
         povezovanja prijavljenih znamk z navajano serijo, saj je odbor za pritožbe navedel le, da sta obe znamki sestavljeni iz kombinacije
         dveh elementov, namreč skupnega elementa „UNI“ in različnih izrazov, namreč „web“ oziroma „credit wealth management“, ki sta,
         kar zadeva storitve, na katere se nanašata ti znamki, brez slehernega razlikovalnega učinka.

      17      V točki 42 izpodbijane sodbe je presodilo, da ni mogoče niti na podlagi razlikovalnega učinka predpone „UNI“ niti na podlagi
         drugih vidikov primerjave zadevnih znamk ugotoviti, da bi obstajala verjetnost zmede. V zvezi z razlikovalnim učinkom te predpone
         je v točki 43 navedene sodbe navedlo, da taka predpona po svojem bistvu sama ne more povzročiti, da bi se prijavljeni znamki
         povezovali z navajano serijo. Poleg tega je v točki 44 te sodbe štelo, da dejanska uporaba znamk serije v finančnem sektorju
         in redno objavljanje informacij o tečajih investicijskih skladov po abecednem redu ne moreta dokazovati tega, da je že na
         podlagi same predpone „UNI“ mogoče sklepati o izvoru skladov.

      18      V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 45 izpodbijane sodbe navedlo, da je v časopisnih izrezkih, predloženih v postopku
         z ugovorom, navedeno, da obstajajo skladi s predpono „UNI“, ki ne pripadajo pritožnici. V zvezi s tem je štelo, da čeprav
         je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da gre „v primeru skladov, katerih ime se začne z ‚united‘ […] in ‚universal‘ […],
         […] za nedeljiv izraz, katerega prve črke ‚uni‘ so sestavni del zgradbe besede“, vendarle ni jasno, da to velja tudi za znamke,
         ki se začnejo z „unico“, saj upoštevna javnost v Nemčiji tega izraza nujno ne povezuje z italijansko besedo „unico“ (edini),
         ampak se lahko razume kot okrajšava brez pomena.

      19      Poleg tega je Splošno sodišče v točki 46 izpodbijane sodbe navedlo, da je v časopisnih izrezkih, ki jih je predložila pritožnica,
         ime družbe upraviteljice navedeno na začetku seznama skladov, ki jih upravlja, zato je le malo verjetno, da bi lahko zadevna
         javnost, ki ima relativno visoko sposobnost pozornosti, mislila, da sklade, ki jih označujeta prijavljeni znamki, upravlja
         druga družba, kot je ta, katere ime je navedeno na začetku skupine, katere del je.

      20      V zvezi z drugimi vidiki primerjave je Splošno sodišče v točki 47 izpodbijane sodbe ugotovilo, da razen skupne predpone „UNI“
         pritožnica ni dokazala obstoja drugih podobnosti med zadevnimi znamkami in da nasprotno med njimi obstaja pomenska razlika,
         saj je pri znamkah UNIWEB in UniCredit Wealth Management predpona dodana izrazom v angleščini, pri navajanih prejšnjih znamkah
         pa izrazom v nemščini.

      21      Splošno sodišče je na podlagi tega v točki 48 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ne glede na dejansko uporabo prejšnjih znamk
         in skupno predpono z dokazi, ki so bili predloženi UUNT, ni mogoče dokazati, da bi ta predpona sama ali v povezavi z drugimi
         dejavniki lahko omogočala povezovanje prijavljenih znamk s prejšnjo serijo.

      22      Splošno sodišče je tako po tem, ko je sprejelo razlog, ki ga je v utemeljitev tožb kot edinega navajala družba UniCredito,
         zavrnilo razlog pritožnice, ki se je prav tako nanašal na kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 in s katerim je ta želela
         doseči, da bi se njenima ugovoroma ugodilo tudi glede poslov v zvezi s posredovanjem nepremičnin.

       Predlogi strank
      23      Pritožnica s pritožbo Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in tožbi, ki ju je Splošnemu sodišču predložila družba
         UniCredito, zavrne. Poleg tega predlaga, naj se sporni odločbi v delu, v katerem sta zavrnjena njena ugovora zoper registracijo
         znamk UNIWEB in UniCredit Wealth Management za posle v zvezi s posredovanjem nepremičnin, razveljavita in naj se tema ugovoroma
         ugodi.

      24      UUNT Sodišču predlaga, naj pritožbi ugodi in družbi UniCredito naloži plačilo stroškov.

      25      Družba UniCredito predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov pritožnici.

       Pritožba
       Trditve strank
      26      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja, da je Splošno sodišče kršilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94. Meni, da Splošno sodišče
         ni upoštevalo vseh dejanskih okoliščin v obravnavani zadevi, zato izpodbijana sodba temelji na nepopolno in torej napačno
         ugotovljenem dejanskem stanju.

      27      Po mnenju pritožnice bi Splošno sodišče pri presoji verjetnosti zmede z vidika nemške javnosti namreč moralo upoštevati številne
         odločbe nemških sodišč in Deutsche Patent- und Markenamt (nemški urad za patente in znamke), ki so bile predložene oddelku
         za ugovore in iz katerih izhaja obstoj te verjetnosti. Pritožnica meni, da če bi se resnično upošteval vidik nemške javnosti,
         Splošno sodišče ne bi napačno ugotovilo, da gre pri elementu „web“ za angleški izraz in da so izrazi, ki jim je dodana predpona
         „UNI“, vedno nemški.

      28      Poleg tega naj bi Splošno sodišče upoštevalo le tri prejšnje znamke, na katerih sta temeljila njena ugovora, medtem ko naj
         bi morala presoja verjetnosti povezovanja temeljiti na analizi celotne serije znamk, katerih imetnica je. Če bi se te upoštevale,
         naj bi se ugotovilo, da je predpona „UNI“ dodana tudi angleškim izrazom in da ni iz zgradbe registriranih znamk razvidna nobena
         razlika, ki bi omogočala, da ne bi upoštevna javnost tako znamke UNIWEB kot znamke UniCredit Wealth Management povezovala
         z njeno serijo znamk.

      29      Splošno sodišče naj bi s tem, da je predpostavljalo, da najde upoštevna javnost imena skladov le v delih časopisov, posvečenih
         financam, napačno ugotovilo, da ta imena vedno spremlja navedba imen subjektov ali družb, ki te sklade upravljajo. V zvezi
         s tem se naj ne bi upoštevali elementi, pojasnjeni na obravnavi.

      30      Pritožnica poudarja, da je imetnica približno 90 znamk, ki vsebujejo predpono „UNI“, združeno z različnimi elementi, in da
         je ta predpona, ki poleg tega kot taka tvori eno znamko, razlikovalni element. V teh okoliščinah naj glede na to, da imata
         besedna znaka „UNIWEB“ in „UniCredit Wealth Managament“ enako zgradbo, ne bi bilo mogoče zanikati, da obstaja verjetnost zmede,
         ki je posledica tega, da upoštevna javnost navedeni znamki povezuje z znamkami, katerih imetnica je ona, in to čeprav drugi
         subjekti upravljajo sklade, katerih ime vsebuje element „united“, „universal“ ali „unico“.

      31      Pritožnica v zvezi s svojim predlogom glede poslov v zvezi s posredovanjem nepremičnin, ki ga je Splošno sodišče zavrnilo,
         meni, da so ta vrsta storitev in naložbene dejavnosti neposredno povezane.

      32      UUNT tako kot pritožnica meni, da je Splošno sodišče v zvezi z uporabo člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 napačno uporabilo pravo.

      33      UUNT se sklicuje na sodbo BAINBRIDGE in meni, da je jasno, da imata prijavljeni znamki značilnosti, zaradi katerih bi ju bilo
         mogoče povezovati s serijo znamk, na katero se sklicuje pritožnica. V zvezi s tem navaja, da je element „UNI“ v prijavljenih
         znamkah uporabljen na istem mestu kot v znamkah iz te serije, da nima drugačnega pomena in da je njegov razlikovalni učinek
         poudarjen z dejstvom, da mu sledijo drugi besedni elementi, kot sta „web“ in „Credit Wealth Management“, ki sta v finančnem
         sektorju opisna in nerazlikovalna, in to celo v očeh referenčne nemške javnosti.

      34      Splošno sodišče se naj ne bi izreklo o svojstvenem razlikovalnem učinku predpone „UNI“ in naj bi tako kršilo načelo, v skladu
         s katerim je treba pri presoji obstoja verjetnosti zmede upoštevati vse upoštevne dejavnike v zadevi, zlasti pa razlikovalni
         učinek prejšnje znamke. Enako naj Splošno sodišče ne bi pojasnilo razloga, zakaj predpona „UNI“ sama ne bi mogla povzročiti,
         da bi se prijavljeni znamki povezovali s serijo, na katero se sklicuje pritožnica.

      35      Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi opravilo konkretne presoje tega, kako znamke dojema nemška javnost. V zvezi s tem naj
         ne bi nobene teže pripisalo številnim odločbam nemškega urada za patente in znamke, čeprav naj bi te očitno odražale dojemanje
         zainteresirane javnosti in naj bi pomenile dejavnik, ki bi ga bilo treba upoštevati, in to tudi če te odločbe ne zavezujejo
         niti UUNT niti Splošnega sodišča.

      36      Splošno sodišče naj bi v sodbi BAINBRIDGE priznalo, da lahko pri istem razlikovalnem elementu verjetnost zmede obstaja, čeprav
         se znamke med seboj razlikujejo zaradi dodanja besednih ali grafičnih elementov. Zato naj ne bi bilo razumljivo, zakaj naj
         bi bilo v obravnavani zadevi na podlagi pomena različnih izrazov „web“, „credit“, „wealth management“, „zins“, „fonds“ in
         „rak“ po mnenju Splošnega sodišča mogoče šteti, da pomenska različnost, ki iz tega izhaja, izključuje obstoj verjetnosti zmede.
         Poleg tega se naj pri takem sklepanju ne bi upoštevalo, da upoštevna javnost na podlagi teh izrazov, ki so neposredno opisni
         ali izhajajo iz splošne uporabe v finančnem jeziku v Nemčiji, ne more ugotoviti, da označujejo finančne storitve ali proizvode
         različnih podjetij, saj je v finančnem sektorju uporaba angleških izrazov običajna.

      37      V zvezi z okoliščinami, v katerih je upoštevna javnost zaradi zadevnih znamk, naj bi bilo treba navesti, da čeprav je pred
         temi vedno navedeno ime družbe, ki upravlja zadevne sklade, to samo po sebi ne izključuje obstoja verjetnosti zmede, saj lahko
         nemški potrošnik, ki že pozna sklade, ki jih ponuja pritožnica, meni, da drugi skladi, ki prav tako vsebujejo predpono UNI,
         pripadajo podjetjem, ki so s pritožnico ekonomsko povezana.

      38      Poleg tega naj bi Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da odbor za pritožbe ni opravil temeljitega preizkusa zahteve po
         povezovanju prijavljenih znamk s serijo znamk, na katero se sklicuje pritožnica, in da pri ugotovitvi, da obstaja verjetnost
         zmede, ni dokazal obstoja drugih podobnosti razen skupnega elementa „UNI“, popačilo in izkrivilo analizo navedenega odbora.

      39      Družba UniCredito v utemeljitev predloga za zavrnitev pritožbe najprej navaja, da so pritožbeni razlogi nedopustni, saj se
         pritožnica sklicuje na napake izpodbijane sodbe, povezane z napačno presojo dejstev.

      40      Družba UniCredito dalje trdi, da so deli presoje Splošnega sodišča, ki jih prereka pritožnica – bodisi del, ki se nanaša na
         obstoj skladov, ki v imenu vsebujejo predpono „UNI“, vendar ne pripadajo pritožnici, bodisi del, ki se nanaša na dejstvo,
         da se ta imena v časopisih povezujejo z imeni družb, ki te sklade upravljajo, ali pa del, ki se nanaša na povezovanje te predpone
         z angleškimi ali nemškimi izrazi – v primerjavi s celotno presojo dejstev glede neobstoja verjetnosti zmede s strani Splošnega
         sodišča le dopolnilnega in postranskega pomena in zato ne morejo vplivati na pravilnost te presoje.

      41      Družba UniCredito poleg tega nasprotuje trditvam pritožnice v zvezi z obveznostjo upoštevanja odločb nacionalnih upravnih
         in sodnih organov, saj so nacionalni sistemi in sistem Skupnosti glede varstva znamk samostojni in drug od drugega neodvisni.

      42      Tudi očitek pritožnice, da naj bi Splošno sodišče pri presoji verjetnosti zmede upoštevalo le tri prejšnje znamke, na katerih
         sta temeljila ugovora, in ne vseh znamk iz serije, na katero se sklicuje pritožnica, naj ne bi bil utemeljen. Ta očitek naj
         bi bil protisloven, saj naj bi navedena ugovora temeljila na teh treh znamkah, in naj ne bi bil utemeljen glede na sodbo BAINBRIDGE.
         V skladu z navedeno sodbo, ki temelji na načelu, da je treba pri seriji znamk verjetnost tveganja presojati ob upoštevanju
         verjetnosti, da bi javnost menila, da prijavljena znamka pripada seriji, naj te znamke ne bi bilo treba ločeno primerjati
         z vsako posamezno znamko iz serije.

      43      Nazadnje, glede poslov v zvezi s posredovanjem nepremičnin družba UniCredito navaja, prvič, da niso podobni finančnim storitvam,
         in drugič, da med zadevnimi znamkami ne obstaja verjetnost zmede, in to niti glede finančnih storitev v ožjem smislu.

       Presoja Sodišča
      44      Po mnenju družbe UniCredito je pritožba nedopustna, ker naj bi se z njo izpodbijala presoja dejanskega stanja iz izpodbijane
         sodbe. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da ni upoštevalo vseh okoliščin
         v obravnavani zadevi, in zlasti s tem, da ni glede verjetnosti povezovanja prijavljenih znamk s serijo ali družino znamk,
         na katero se sklicuje pritožnica, upoštevalo vidika nemške javnosti, kršilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      45      V skladu z ustaljeno sodno prakso pa je treba obstoj verjetnosti zmede v javnosti presojati celovito in ob upoštevanju vseh
         upoštevnih dejavnikov v zadevnem primeru (glej v tem smislu sodbe z dne 11. novembra 1997 v zadevi SABEL, C‑251/95, Recueil,
         str. I‑6191, točka 22; z dne 22. junija 1999 v zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, str. I‑3819, točka 18; z
         dne 12. junija 2007 v zadevi UUNT proti Shaker, C‑334/05 P, ZOdl., str. I‑4529, točka 34, in z dne 20. septembra 2007 v zadevi
         Nestlé proti UUNT, C‑193/06 P, točka 33). Čeprav je presoja teh dejavnikov dejansko vprašanje, ki ni predmet nadzora Sodišča,
         pa gre pri neupoštevanju vseh teh dejavnikov za napačno uporabo prava (glej v tem smislu sodbo z dne 24. junija 2010 v zadevi
         Becker proti Harman International Industries, C‑51/09 P, ZOdl., str. I-5805, točka 40) in se kot tako lahko navaja pred Sodiščem
         v okviru pritožbe.

      46      Enako velja za očitek UUNT, da naj bi Splošno sodišče izkrivilo analizo odbora za pritožbe, saj gre pri izkrivljanju vsebine
         akta prav tako za napačno uporabo prava (glej sodbo z dne 27. januarja 2000 v zadevi DIR International Film in drugi proti
         Komisiji, C‑164/98 P, Recueil, str. I‑447, točka 48).

      47      Torej je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je uveljavljala družba UniCredito, zavrniti.

      48      V okviru presoje po vsebini je treba navesti, da je Splošno sodišče za razveljavitev spornih odločb v točkah 35, 36 in 41
         izpodbijane sodbe navedlo:

      „35      V obravnavani zadevi presoja odbora za pritožbe, v skladu s katero sestavljajo prejšnje znamke UNIFONDS, UNIRAK in UNIZINS,
         na katere se sklicuje [pritožnica], ‚serijo‘ v smislu sodbe BAINBRIDGE, […] v glavnem temelji na ugotovitvah, da ima predpona
         ‚UNI‘, skupna vsem tem trem znamkam, kar zadeva finančne storitve, razlikovalni učinek in da je [pritožnica] dokazala dejansko
         uporabo teh znamk.

      36      Odbor za pritožbe je po tem, ko je ugotovil obstoj ‚serije‘ znamk, na podlagi tega skoraj samodejno zaključil, da upoštevna
         javnost predpono ‚UNI‘, če je uporabljana v povezavi z investicijskimi skladi, povezuje s [pritožnico] in da zato obstaja
         verjetnost zmede med zadevnimi znamkami.

      […]
      41      UUNT v obravnavani zadevi ni opravil temeljitega preizkusa pogoja povezovanja prijavljenih znamk s serijo, navajano v ugovor.
         Odbor za pritožbe je navedel le, da sta obe znamki sestavljeni iz kombinacije dveh posamičnih elementov, namreč skupnega elementa
         ‚UNI‘ in različnih izrazov, namreč ‚web‘ oziroma ‚credit wealth management‘, ki sta, kar zadeva prijavljene storitve, brez
         slehernega razlikovalnega učinka.“

      49      V zvezi z očitkom, da naj bi Splošno sodišče tako izkrivilo analizo odbora za pritožbe, je treba ugotoviti, da je odbor za
         pritožbe v točkah 36 in 37 odločbe z dne 5. septembra 2006 navedel:

      „36      V obravnavani zadevi imajo znamka [družbe UniCredito] in znamke [pritožnice] isto zgradbo. Sestavljene so iz kombinacije dveh
         posamičnih elementov, namreč skupnega elementa ‚UNI‘ na začetku vseh znamk, ki mu vsakič sledi druga beseda. Vendar pa zgolj
         zato ni mogoče šteti, da ima znamka UNIWEB značilnosti, zaradi katerih bi jo bilo mogoče povezovati z znamkami ‚UNI-‘ [pritožnice].
         Skupni element bi lahko bil izključno opisen ali brez slehernega razlikovalnega učinka, pri čemer se [pritožnica] v takem
         primeru ne more uspešno sklicevati na argument ‚družine znamk‘.

      37      Razlikovalni učinek skupnega elementa ‚UNI‘ je treba presojati glede na to, kako zadevne znake in storitve dojema upoštevna
         javnost. Pri tej presoji je treba upoštevati ne le svojstvene značilnosti elementa ‚UNI‘, ampak tudi njegovo uporabo. V Nemčiji,
         kjer živi ciljni povprečni potrošnik, beseda ‚uni‘ pomeni ‚uni‘ (ene same barve) in ‚Uni‘, pomanjševalnica od univerze (pogovorni
         jezik). Zdi se, da v zvezi z zadevnimi storitvami ta izraz nima jasnega in neposrednega pomena. Poleg tega je [pritožnica]
         v obravnavani zadevi zlasti s svojim letnim poročilom in polletnim poročilom z dne 30. septembra 2001 ter s časopisnimi izrezki
         izkazala, da tri znamke, ki vsebujejo predpono ‚UNI-‘, uporablja za ‚finančne naložbe‘ v Nemčiji.“

      50      Besedilo točk 40 in 41 odločbe z dne 25. septembra 2006 je podobno, pri čemer je odbor za pritožbe v prvi od teh točk poleg
         tega ugotovil:

      „Poudariti je treba, da sta besedi ‚Wealth Management‘, ki jih vsebuje znamka [družbe UniCredito], angleški besedi, ki se
         na upoštevnem ozemlju, namreč v Nemčiji, na področju financ splošno uporabljata za storitve, pri katerih gre za kombinacijo
         funkcije svetovanja na področju financ/naložb, računovodskih/davčnih storitev in pravno-finančnega načrtovanja. Zato je povezava
         besed ‚Wealth Management‘, kar zadeva prijavljene storitve, brez slehernega razlikovalnega učinka.“

      51      Ugotoviti je torej treba, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo, da je odbor za pritožbe „skoraj samodejno“ in brez „temeljitega
         preizkusa“ pogojev povezovanja prijavljenih znamk s serijo, na katero se sklicuje pritožnica, sklepalo na obstoj verjetnosti
         zmede, pri čemer je ugotovilo le, da ta serija obstaja in da so navedene znamke sestavljene iz skupnega elementa „UNI“, ki
         so mu dodani različni izrazi brez slehernega razlikovalnega učinka, izkrivilo vsebino spornih odločb.

      52      Tako Splošno sodišče ni preučilo vidikov, ki jih je pri presoji upošteval odbor za pritožbe in so navedeni v točkah 49 in
         50 te sodbe. To velja zlasti za premisleke odbora za pritožbe v zvezi z enako zgradbo primerjanih znamk, razlikovalnim učinkom
         – z vidika upoštevne javnosti – elementa „UNI“, skupnega tem znamkam, in neobstojem razlikovalnega učinka izraza „Wealth Management“.
         Splošno sodišče je tako nezadostno obrazložilo svojo sodbo.

      53      Glede očitka, da naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94, je treba poudariti, da v skladu z
         ustaljeno sodno prakso Sodišča pomeni verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 verjetnost, da bi javnost lahko
         mislila, da zadevni proizvodi ali storitve izhajajo iz istega podjetja ali morda ekonomsko povezanih podjetij (glej v tem
         smislu sodbo z dne 29. septembra 1998 v zadevi Canon, C‑39/97, Recueil, str. I‑5507, točka 29, in zgoraj navedene sodbe Lloyd
         Schuhfabrik Meyer, točka 17; UUNT proti Shaker, točka 33, in Nestlé proti UUNT, točka 32).

      54      Če ugovor temelji na več znamkah, katerih skupne značilnosti jih uvrščajo v isto „družino“ ali „serijo“ znamk, je treba pri
         presoji obstoja verjetnosti zmede upoštevati dejstvo, da pri „družini“ ali „seriji“ znamk taka verjetnost izhaja iz dejstva,
         da se potrošnik lahko moti glede izvora ali porekla proizvodov ali storitev, ki jih pokriva prijavljena znamka, in napačno
         meni, da je ta del te družine ali serije znamk (glej v tem smislu sodbi z dne 13. septembra 2007 v zadevi Il Ponte Finanziaria
         proti UUNT, C‑234/06 P, ZOdl., str. I‑7333, točki 62 in 63, in z dne 18. decembra 2008 v zadevi Les Éditions Albert René proti
         UUNT, C‑16/06 P, ZOdl., str. I‑10053, točka 101).

      55      Kot je bilo navedeno v točki 45 te sodbe, je treba obstoj verjetnosti zmede v javnosti presojati celovito in ob upoštevanju
         vseh upoštevnih dejavnikov v zadevnem primeru.

      56      V obravnavani zadevi je Splošno sodišče to, da verjetnost zmede ne obstaja, ugotovilo, ne da bi upoštevalo vse upoštevne dejavnike,
         da bi konkretno preverilo, ali obstaja verjetnost, da bi upoštevna javnost lahko mislila, da so prijavljene znamke del serije
         znamk, na katero se sklicuje pritožnica, in se tako s tem, da bi menila, da zadevne storitve izhajajo iz istega podjetja ali
         ekonomsko povezanih podjetij, motila glede njihovega porekla.

      57      Kot zatrjujeta pritožnica in UUNT, izpodbijana sodba namreč najprej ne vsebuje analize zgradbe znamk, ki jih je treba primerjati,
         in vpliva položaja elementa, ki jim je skupen, namreč predpone „UNI“, na to, kako lahko te znamke dojema upoštevna javnost.

      58      Dalje, glede morebitnega razlikovalnega učinka skupnega elementa je Splošno sodišče v točki 43 izpodbijane sodbe ugotovilo,
         da ta po svojem bistvu sam ne more povzročiti, da bi se prijavljeni znamki povezovali s serijo znamk, na katero se sklicuje
         pritožnica. Vendar pa, kot sta v bistvu na obravnavi trdila pritožnica in UUNT, Splošno sodišče te ugotovitve ni utemeljilo
         in tako v zvezi s tem ni analiziralo presoje odbora za pritožbe glede tega, kako bi lahko upoštevna javnost dojemala ta element,
         niti ni glede tega vprašanja navedene sodbe obrazložilo.

      59      Poleg tega je Splošno sodišče v okviru preučitve uporabe navajane serije znamk s strani pritožnice v točkah od 44 do 46 izpodbijane
         sodbe iz razlogov, ki spadajo pod presojo dejanskega stanja, za nadzor katere Sodišče ni pristojno, med drugim presodilo,
         da je le težko verjetno, da bi lahko zadevna javnost mislila, da sklade, ki jih označujeta prijavljeni znamki, upravlja druga
         družba, kot je ta, katere ime je v časopisnih izrezkih navedeno na začetku seznama navedenih skladov. Vendar pa bi glede na
         načelo iz člena 53 te sodbe Splošno sodišče, da ne bi napačno uporabilo prava, moralo vsaj preučiti, ali ta javnost ne bi
         mogla verjeti, da ti skladi ustrezajo storitvam, ki jih ponujajo ekonomsko povezana podjetja.

      60      Končno, Splošno sodišče je glede drugih elementov, iz katerih so sestavljene znamke, ki jih je treba primerjati, v točki 47
         izpodbijane sodbe navedlo le, da je predpona „UNI“ v vseh prijavljenih znamkah dodana izrazom v angleščini, v vseh prejšnjih
         znamkah, navajanih v utemeljitev ugovorov, pa izrazom v nemščini. Poleg tega, da Splošno sodišče ni preučilo, ali je zaradi
         te razlike z vidika zadevnih finančnih storitev in upoštevne javnosti mogoče, da ne obstaja verjetnost, da bi upoštevna javnost
         lahko mislila, da so prijavljene znamke del serije znamk, na katero se sklicuje pritožnica, tudi ni preučilo, ali imajo ti
         elementi razlikovalni učinek ali ne.

      61      Tako ob upoštevanju tega, kar je bilo navedeno v točkah 52 in od 57 do 60 te sodbe, Splošno sodišče ni moglo v točki 48 izpodbijane
         sodbe veljavno ugotoviti, da „ne glede na dejansko uporabo prejšnjih znamk in predpono ‚UNI‘, skupno vsem tem znamkam in prijavljenim
         znamkam, z dokazi, ki so bili predloženi UUNT, ni mogoče dokazati, da bi ta predpona sama ali v povezavi z drugimi dejavniki
         lahko omogočala povezovanje prijavljenih znamk s prejšnjo serijo“, in v točki 49 te sodbe, da je odbor za pritožbe nepravilno
         štel, da med spornimi znaki obstaja verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.

      62      Iz tega izhaja, da je treba edinemu pritožbenemu razlogu ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi bilo treba preučiti
         druge trditve pritožnice in se zlasti izreči o njenih trditvah v zvezi z zavrnitvijo njenih ugovorov glede poslov v zvezi
         s posredovanjem nepremičnin.

      63      V skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče ob razveljavitvi odločbe Splošnega
         sodišča zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.

      64      V obravnavani zadevi pomeni celovita presoja verjetnosti zmede celovito presojo dejstev, da bi se preverilo, ali obstaja,
         kot je ugotovil odbor za pritožbe UUNT, verjetnost, da bi upoštevna javnost lahko mislila, da so prijavljene znamke del serije
         znamk, na katero se sklicuje pritožnica. Zato je treba zadevo vrniti Splošnemu sodišču, da to ponovno razsodi o tožbah, ki
         mu ju je predložila družba UniCredito, ter o predlogih za delno razveljavitev spornih odločb, ki ju je podala pritožnica,
         in pridržati odločitev o stroških postopka s pritožbo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      1.      Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. aprila 2010 v združenih zadevah UniCredito Italiano proti UUNT – Union Investment
            Privatfonds (UNIWEB) (T-303/06 in T-337/06) se razveljavi.
      2.      Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.
      3.      Odločitev o stroških se pridrži.
      Podpisi
      * Jezik postopka: italijanščina.


Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 13. septembra 2011. # Thorsten Behnke proti Evropski komisiji. # Javni uslužbenci - Uradniki. # Zadeva F-68/10.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 12. februarja 2015.#Kazenski postopek zoper N.F. Gielna in druge.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank Oost-Brabant ’s-Hertogenbosch.#Predhodno odločanje – Predhodne sestavine za prepovedane droge – Nadzor trgovine med državami članicami – Uredba (ES) št. 273/2004 – Nadzor trgovine med Evropsko unijo in tretjimi državami – Uredba (ES) št. 111/2005 – Pojem ‚snov s seznama“ – Snov „alfa-fenilacetoacetonitril‘ (APAAN) – Snov s seznama „1‑fenil-2‑propanon“ (BMK).#Zadeva C-369/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 12. februarja 2015 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Predhodne sestavine za prepovedane droge — Nadzor trgovine med državami članicami — Uredba (ES) št. 273/2004 — Nadzor trgovine med Evropsko unijo in tretjimi državami — Uredba (ES) št. 111/2005 — Pojem ‚snov s seznama‘ — Snov ‚alfa-fenilacetoacetonitril’ (APAAN) — Snov s seznama ‚1‑fenil-2‑propanon‘ (BMK)“
      V zadevi C‑369/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Rechtbank Oost-Brabant ’s-Hertogenbosch (Nizozemska), z odločbo z dne 21. junija 2013, ki je prispela na Sodišče 1. julija 2013, v kazenskih postopkih proti

         N. F. Gielenu,

         M. M. J. Geeringsu,

         F. A. C. Pruijmboomu,

         A. A. Pruijmboomu,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász in D. Šváby (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: M. Szpunar,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za nizozemsko vlado K. Bulterman in B. Koopman, agentki,

               —

               za špansko vlado L. Banciella Rodríguez-Miñón, agent,

               —

               za Evropsko komisijo J.‑F. Brakeland in K. Talabér-Ritz, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(a), (b), (d) in (f) Uredbe (ES) št. 273/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o predhodnih sestavinah pri prepovedanih drogah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 8, str. 46) in člena 2(a) in (f) Uredbe Sveta (ES) št. 111/2005 z dne 22. decembra 2004 o določitvi pravil za nadzor trgovine s predhodnimi sestavinami za prepovedane droge med Skupnostjo in tretjimi državami (UL 2005, L 22, str. 1).

               2

               Ta predlog je bil vložen v kazenskih postopkih, uvedenih zoper N. F. Gielena, M. M. J. Geeringsa, F. A. C. Pruijmbooma in A. A. Pruijmbooma zaradi uvoza in/ali izvoza snovi, imenovane alfa-fenilacetoacetonitril (v nadaljevanju: APAAN), na evropsko carinsko območje, brez za to potrebne licence ter, podredno, zaradi posedovanja in dajanja te snovi v promet, prav tako brez licence.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               Zakonodajalec Unije je, da bi preprečil preusmerjanje snovi, ki se pogosto uporabljajo za nezakonito proizvodnjo drog in psihotropnih snovi, sprejel ukrepe spremljanja in nadzora, ki vsebujejo notranji del v obliki Uredbe št. 273/2004 in zunanji del v obliki Uredbe št. 111/2005.

         Uredba št. 273/2004

               4

               V uvodnih izjavah 13 in 17 Uredbe št. 273/2004 je navedeno:

                        „(13)

                        Znatno število drugih snovi, od katerih s številnimi poteka zakonit promet v velikih količinah, je opredeljenih kot predhodne sestavine za nezakonito proizvodnjo sintetičnih drog in psihotropnih snovi. Podreditev teh snovi enako strogemu nadzoru, kot velja za snovi s seznama v Prilogi I bi predstavljalo nepotrebno oviro v prometu, kjer so za opravljanje dejavnosti potrebne licence in dokumentacija za sklenjene posle. Zato je na ravni Skupnosti treba določiti bolj prilagodljiv mehanizem, s pomočjo katerega se pristojne organe v državah članicah uradno obvešča o vseh takih sklenjenih poslih.

                  […]

                        (17)

                        Ker države članice ciljev te uredbe, namreč usklajeno spremljanje prometa s predhodnimi sestavinami in preprečevanje preusmerjanja le teh v nezakonito proizvodnjo sintetičnih drog in psihotropnih snovi, ne morejo zadovoljivo dosegati in jih je zaradi mednarodne in spremenljive narave te trgovine mogoče bolje dosegati na ravni Skupnosti, ta lahko sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. Skladno z načelom sorazmernosti iz istega člena ta uredba ne presega okvirov, ki so potrebni za doseganje teh ciljev.“

               5

               Člen 2(a), (b), (d) in (f) te uredbe določa:
               „Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

                        (a)

                        ‚snov s seznama‘ pomeni vsako snov, ki je navedena v Prilogi, vključno z zmesmi in naravnimi proizvodi, ki to snov vsebujejo, izključena pa so zdravila, kot jih opredeljuje Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83/ES z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 69)], farmacevtski pripravki, zmesi, naravni proizvodi in drugi pripravki, ki vsebujejo snovi s seznama, sestavljene na tak način, da teh snovi ni mogoče na enostaven način uporabiti ali ekstrahirati z razpoložljivimi ali ekonomsko smiselnimi načini;

                        (b)

                        ‚snov, ki ni na seznamu‘ je katera koli snov, ki je, čeprav ni na seznamu v Prilogi I, opredeljena kot snov, ki je že bila uporabljena za nezakonito proizvodnjo drog ali psihotropnih snovi;

                  […]

                        (d)

                        ‚izvajalec‘ je katera koli fizična ali pravna oseba, ki je vključena v promet s snovmi s seznama;

                  […]

                        (f)

                        ‚posebna licenca‘ je licenca, podeljena posebni vrsti izvajalca;

                  […]“

               6

               V skladu s členom 3(2) navedene uredbe morajo „[i]zvajalci […] od ustreznih organov pridobiti licenco, preden lahko posedujejo snovi s seznama skupine 1 Priloge I, ali opravljajo promet z njimi“.

               7

               Člen 9 iste uredbe določa:
               „1.   Za lažje sodelovanje med pristojnimi organi, izvajalci in kemijsko industrijo, zlasti pri snoveh, ki niso na seznamu, Komisija v skladu s postopkom iz člena 15(2) pripravi in dopolnjuje usmeritve, ki so pomoč kemijski industriji.
               2.   V usmeritvah se zagotovijo zlasti:

                        (a)

                        informacije, kako prepoznati sumljivo sklepanje poslov in kako obveščati o njih;

                        (b)

                        redno dopolnjen seznam snovi, ki niso na seznamu, s čimer se industriji omogoča, da na prostovoljni osnovi spremlja promet s takimi snovmi;

                        (c)

                        druge informacije, ki se lahko štejejo za koristne.

                  […]“

               8

               V Prilogi I Uredbe št. 273/2004 je naveden seznam „snovi s seznama“ v smislu člena 2(a) Uredbe št. 273/2004, med katerimi je v skupini 1 „1‑fenil-2 propanon“ (v nadaljevanju: BMK). Nasprotno pa APAAN v njej ni naveden.

         Uredba št. 111/2005

               9

               Pojem „snov s seznama“, ki je opredeljen v členu 2(a) Uredbe št. 111/2005, je v bistvenem enak pojmu iz člena 2(a) Uredbe št. 273/2004. Priloga k Uredbi št. 111/2005, na katero se sklicuje člen 2(a) te uredbe, je prav tako v bistvenem enaka Prilogi I k Uredbi št. 273/2004.

               10

               Člen 2(f) Uredbe št. 111/2005 pojem „izvajalec“ opredeljuje kot „vsako fizično ali pravno osebo, ki sodeluje pri uvozu in izvozu snovi s seznama ali pri zadevnih posredniških dejavnostih, vključno z osebami, ki opravljajo dejavnost izdajanja carinskih deklaracij za stranke kot samozaposlene osebe, bodisi kot svojo glavno dejavnost bodisi kot dodatno dejavnost v povezavi z neko drugo dejavnostjo“.

               11

               Člen 6(1) te uredbe določa:
               „Izvajalci s sedežem v Skupnosti, ki niso carinski zastopniki in prevozniki, kadar nastopajo samo v tej vlogi, pri opravljanju uvozne, izvozne ali posredniške dejavnosti, ki vključujejo snovi s seznama, navedene v skupini 1 Priloge, morajo imeti licenco. Licenco izda pristojni organ države članice, v kateri ima izvajalec sedež.
               […]“

               12

               Člen 10 navedene uredbe določa:
               „1.   Da bi se olajšalo sodelovanje med pristojnimi organi držav članic, izvajalci s sedežem v Skupnosti in kemično industrijo, zlasti glede snovi, ki niso na seznamu, Komisija v sodelovanju z državami članicami sestavi smernice in jih posodablja.
               2.   Usmeritve zagotavljajo zlasti:

                        (a)

                        informacije, kako prepoznati sumljivo sklepanje poslov in kako obveščati o njih;

                        (b)

                        redno dopolnjen seznam snovi, ki niso na seznamu, s čimer se industriji omogoča, da na prostovoljni osnovi spremlja promet s takimi snovmi;

                  […]“

               13

               Z uredbama (EU) št. 1258/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 330, str. 21) z dne 20. novembra 2013 in (EU) št. 1259/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. novembra 2013 (UL L 330, str. 30) sta bili spremenjeni uredbi št. 273/2004 oziroma št. 111/2005. Poleg sprememb pojma „snov s seznama“ v smislu teh dveh uredb je bila z njima vključena APAAN na seznam „snovi s seznama“, vpisanih v Prilogo I k Uredbi št. 273/2004 in Prilogo k Uredbi št. 111/2005. Ker pa sta uredbi št. 1258/2013 in št. 1259/2013 začeli veljati šele 30. decembra 2013, se v sporu v glavni stvari ne uporabljata.

         Nizozemsko pravo

               14

               Uredbi št. 273/2004 in št. 111/2005 sta se začeli uporabljati z zakonom o preprečevanju zlorabe kemičnih snovi (Wet Voorkoming Misbruik Chemicaliën, v nadaljevanju: WVMC).

               15

               Člen 2(a) WVMC določa:
               „Prepovedano je ravnati v nasprotju s pogoji, določenimi s ali v skladu s:

                        a.

                        členi 3(2) in (3) in 8 Uredbe št. 273/2004 ter členi 6(1), 8(1), 9, 12(1) in 20 Uredbe št. 111/2005 […]“

               16

               Naklepna kršitev te določbe je gospodarsko kaznivo dejanje, za katero je zagrožena kazen zapora največ šest let.

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               17

               Na podlagi člena 2 WVMC so bili N. F. Gielen, M. M. J. Geerings, F. A. C. Pruijmboom in A. A. Pruijmboom kazensko preganjani zaradi uvoza in/ali izvoza APAAN na evropsko carinsko območje, pri čemer gre za snov, za katero nizozemski organi menijo, da spada med „snovi s seznama“, navedene v skupini 1 Priloge k Uredbi št. 111/2005. Podredno in na enaki pravni podlagi se jim je očitalo tudi, da so brez licence posedovali in dajali v promet to snov, za katero se šteje, da spada v skupino 1 Priloge I Uredbe št. 273/2004.

               18

               Openbaar Ministerie je 2. januarja 2013 obtožence, ki so trenutno v „preiskovalnem priporu“, pozvalo pred predložitveno sodišče.

               19

               Rechtbank Oost-Brabant ’s-Hertogenbosch je v okviru tega postopka ugotovilo, da se APAAN ne nahaja izključno na seznamu „snovi s seznama“ iz skupine 1 Priloge I k Uredbi št. 273/2004 in iz skupine Priloge k Uredbi št. 111/2005. Zato transakcije, ki se nanašajo na to snov, zlasti na podlagi načela enakosti, ne bi smele biti razlog za pregon na podlagi člena 2(a) WVMC.

               20

               Vendar in kljub nasprotni sodni praksi to sodišče ne izključuje, da bi bilo mogoče to snov vendarle opredeliti kot „snov s seznama“ v smislu člena 2(a) uredb št. 273/2004 in št. 111/2005, glede na to, prvič, da je APAAN mogoče enostavno pretvoriti v BMK – snov s seznama, ki spada v skupino 1 upoštevnih prilog k tema uredbama – in drugič, da lahko zaradi te pretvorbe nastanejo znatne finančne koristi.

               21

               Ob predpostavki, da je treba APAAN opredeliti kot „snov s seznama“ v smislu člena 2(a) navedenih uredb, se predložitveno sodišče sprašuje tudi o obsegu pojma „izvajalec“, opredeljenem v členu 2(d) Uredbe št. 273/2004 in 2(f) Uredbe št. 111/2005.

               22

               V teh okoliščinah je Rechtbank Oost-Brabant ’s-Hertogenbosch prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                                 (a)

                                 Ali je lahko kemijska snov [APAAN] izenačena s snovjo [BMK]? Rechtbank zlasti sprašuje, ali je treba nizozemsko besedo bevatten [vsebovati] oziroma izraza v angleščini containing in francoščini contenant razlagati tako, da mora biti snov BMK že vsebovana v snovi APAAN?

                                 (b)

                                 Če je odgovor na prvo vprašanje (a) nikalen:
                                 Ali je treba APAAN šteti za ‚stoffen […], die zodanig zijn vermengd dat genoemde stoffen niet gemakkelijk of met economisch rendabele middelen kunnen worden gebruikt of geëxtraheerd’ [‚snovi […], [ki so] sestavljene tako, da jih ni mogoče enostavno uporabiti ali ekstrahirati z razpoložljivimi ali ekonomsko smiselnimi načini‘] oziroma ‚substance that is compounded in such a way that it cannot be easily used or extracted by readily applicable or economically viable means‘ oziroma ‚une autre préparation contenant un au plus de substances classifiées qui sont composées de maniere telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées, ni extraites par des moyens aisés a mettre en oeuvre ou économiquement viables‘? Po mnenju policije iz priloge 3 izhaja, da gre za relativno pregleden, morda celo enostaven postopek pretvorbe.

                                 c)

                                 Ali je pri odgovoru na prvo vprašanje (b), zlasti v zvezi z besedno zvezo ‚economische rendabele middelen [ekonomsko smiselnimi načini]/economically viable means/économiquement viable‘, pomembno, da je s pretvorbo APAAN v BMK očitno – kadar do tega pride nezakonito – (mogoče) zaslužiti zelo veliko denarja, če se APAAN uspešno predela v BMK in/ali amfetamin in/ali (nezakonito) proda BMK, pridobljen iz APAAN?

                        2.

                        Pojem ‚izvajalec‘ je opredeljen v členu 2(d) Uredbe št. 273/2004 in v členu 2(f) Uredbe št. 111/2005. Pri odgovoru na naslednje vprašanje Rechtbank naproša [Sodišče], naj se izhaja iz tega, da gre za snov s seznama v smislu člena 2(a), ali z njo izenačeno snov v smislu Priloge 1 ‚snovi v smislu člena 2(a)‘ uredb.
                        Ali je treba pod pojmom ‚izvajalec‘ razumeti tudi fizično osebo, ki ima sama ali skupaj z drugo pravno osebo/drugimi pravnimi osebami in/ali drugo fizično osebo/drugimi fizičnimi osebami (naklepno) v posesti snov s seznama, ne da bi obstajali še drugi razlogi za sum?“

               23

               Predložitveno sodišče je v predlogu za sprejetje predhodne odločbe vložilo predlog za obravnavanje po hitrem postopku, določenem v členu 105 Poslovnika Sodišča.

               24

               Ta predlog je bil zaradi neobstoja nujnosti zavrnjen s sklepom predsednika Sodišča v zadevi Gielen in drugi (C‑369/13, EU:C:2013:708).

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo vprašanje

               25

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(a) uredb št. 273/2004 in št. 111/2005 razlagati tako, da se opredelitev „snov s seznama“ v smislu teh določb ne uporablja za snov, kot je APAAN, ki ni navedena v Prilogi I k Uredbi št. 273/2004 ali v Prilogi k Uredbi št. 111/2005, ampak jo je mogoče enostavno in ekonomsko smiselno v smislu teh uredb pretvoriti v snov iz navedenih prilog.

               26

               Najprej je treba opozoriti, da je pojem „snov s seznama“ opredeljen v členih 2(a) uredb št. 273/2004 in št. 111/2005 kot katera koli snov iz upoštevnih prilog k tema uredbama, vključno z zmesmi in naravnimi proizvodi, ki te snovi vsebujejo, izključena pa so zdravila, kakor so opredeljena z Direktivo 2001/83, farmacevtski pripravki, zmesi, naravni proizvodi in drugi pripravki, ki vsebujejo snovi s seznama, ki so sestavljeni tako, da jih ni mogoče uporabiti enostavno ali ekstrahirati z razpoložljivimi ali ekonomsko smiselnimi načini.

               27

               Iz besedila teh določb je razvidno, da je seznam snovi iz upoštevnih prilog k uredbama št. 273/2004 in št. 111/2005 izčrpen in da so tako lahko le snovi, ki so izključno navedene na seznamu iz teh prilog, opredeljene kot „snovi s seznama“ v smislu teh uredb, ob izključitvi vseh snovi, izenačenih s snovjo s seznama.

               28

               Ta ozka razlaga je podprta, prvič, z dejstvom, da uredbi št. 273/2004 in št. 111/2005 ne vsebujeta nobene navedbe, ki bi dokazovala, da je zakonodajalec Unije želel določiti tak pojem izenačene snovi, in drugič, z uvodno izjavo 13 Uredbe št. 273/2004, v skladu s katero zakonodajalec Unije poudarja, da bi bila podreditev vseh predhodnih sestavin za sintetične droge ali psihotropne snovi enako strogemu nadzoru, kot velja za snovi s seznama v Prilogi I k Uredbi št. 273/2004, nepotrebna ovira v prometu.

               29

               Prav tako je iz običajnega pomena pojma „vsebujejo“, uporabljenega v opredelitvi „snov s seznama“, razvidno, da če gre za farmacevtske pripravke, zmesi, naravne proizvode in druge pripravke, opredelitev „snov s seznama“ takih proizvodov zahteva, da je snov iz upoštevnih prilog k tema uredbama kot taka vsebovana v njih, in sicer, da je ena od njihovih sestavin.

               30

               V tem primeru ni sporno, prvič, da APAAN ni na seznamu snovi s seznama v smislu členov 2(a) uredb št. 273/2004 in št. 111/2005, ki so navedene v upoštevnih prilogah k tema uredbama, v njunih različicah, ki sta veljali v sporu v glavni stvari, in drugič, da BMK kot taka ni sestavina APAAN.

               31

               V zvezi s tem je iz predložitvene odločbe, ki je tu podprta s stališči vseh zainteresiranih strank, ki so predložile stališča v tem postopku, razvidno, da se proizvodnja BMK iz APAAN ne izvaja z ekstrakcijo, ampak s hidrolizo APAAN, ki pomeni njeno pretvorbo.

               32

               Vendar tako kot izhaja iz točke 29 te sodbe, proizvoda, ki kot tak ne vsebuje snovi iz Priloge I k Uredbi št. 273/2004 in Priloge k Uredbi št. 111/2005, ampak se iz njega taka snov pridobi s pretvorbo, ni mogoče opredeliti za „snov s seznama“ v smislu člena 2(a) uredb št. 273/2004 in št. 111/2005.

               33

               Zato ob neobstoju izrecne navedbe APAAN v upoštevnih prilogah k uredbama št. 273/2004 in št. 111/2005 te snovi ni mogoče opredeliti za „snov s seznama“ v smislu člena 2(a) teh uredb ali za snov, izenačeno s tako snovjo.

               34

               V zvezi s tem in ob upoštevanju neobstoja BMK v sestavini APAAN ni upoštevno dejstvo, ki ga navaja predložitveno sodišče, da je pretvorba APAAN v BMK nezapletena in ekonomsko smiselna.

               35

               Kot trdi Kraljevina Nizozemska, te ugotovitve ni mogoče izpodbijati s ciljem, ki mu sledita uredbi št. 273/2004 in št. 111/2005, kot izhaja iz uvodne izjave 13 prve uredbe ali s spremenljivo naravo trgovine z drogami, ki izhaja iz uvodne izjave 17 te uredbe.

               36

               Čeprav je res, da je cilj teh uredb preprečevanje preusmerjanja snovi, ki se običajno uporabljajo pri nezakoniti proizvodnji drog in psihotropnih snovi, z vzpostavitvijo sistema nadzora trgovine s temi snovmi, ki predvideva učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni, ostaja dejstvo, da cilj kaznovanja navedenih uredb ne more vplivati niti na opredelitev pojma „snov s seznama“ niti na morebitno uvrstitev zadevne snovi s seznama na podlagi te opredelitve (glej po analogiji sodbo D. in G., C‑358/13 in C‑181/14, EU:C:2014:2060, točka 49).

               37

               To velja še toliko bolj, ker je zakonodajalec Unije v členu 9 Uredbe št. 273/2004 in v členu 10 Uredbe št. 111/2005 predvidel mehanizem sodelovanja med državami članicami, izvajalci in kemijsko industrijo za nadzorovanje prometa „snovi s seznama“, opredeljenih v členih 2(b) teh uredb kot vseh snovi, za katere je bilo ugotovljeno, da se, čeprav niso navedene v upoštevnih prilogah k tema uredbama, uporabljajo za nezakonito proizvodnjo drog ali psihotropnih snovi.

               38

               Na podlagi zgoraj navedenih ugotovitev je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člena 2(a) uredb št. 273/2004 in št. 111/2005 razlagati tako, da se opredelitev „snov s seznama“ v smislu teh določb ne uporablja za snov, kot je APAAN, ki ni navedena v Prilogi I k Uredbi št. 273/2004 ali v Prilogi k Uredbi št. 111/2005, tudi če jo je mogoče enostavno in ekonomsko smiselno v smislu teh uredb pretvoriti v snov iz navedenih prilog.

         Drugo vprašanje

               39

               Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo ni treba odgovoriti.

         Stroški

               40

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                     Člena 2(a) Uredbe (ES) št. 273/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o predhodnih sestavinah pri prepovedanih drogah in Uredbe Sveta (ES) št. 111/2005 z dne 22. decembra 2004 o določitvi pravil za nadzor trgovine s predhodnimi sestavinami za prepovedane droge med Skupnostjo in tretjimi državami je treba razlagati tako, da se opredelitev „snov s seznama“ v smislu teh določb ne uporablja za snov, kot je alfa-fenilacetoacetonitril, ki ni navedena v Prilogi I k Uredbi št. 273/2004 ali v Prilogi k Uredbi št. 111/2005, tudi če jo je mogoče enostavno in ekonomsko smiselno v smislu teh uredb pretvoriti v snov iz navedenih prilog.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 12. julija 2012. # Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston SAA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Absolutni razlogi za zavrnitev - Prijava tridimenzionalne znamke - Oblika steklenice - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-323/11.


Sodba Sodišča z dne 17. maja 1990. # Douglas Harvey Barber proti Guardian Royal Exchange Assurance Group. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Court of appeal (England) - Združeno kraljestvo. # Socialna politika. # Zadeva C-262/88.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 27. marca 1990. # Jean-Louis Chomel proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva T-123/89.