title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. septembra 2011. # Bell & Ross BV proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Pritožba - Podpisan izvirnik tožbe, ki je bil vložen po izteku roka - Popravljiva napaka. # Zadeva C-426/10 P.

text:
      Zadeva C-426/10 P
      Bell & Ross BV
      proti
      Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
      „Pritožba – Podpisan izvirnik tožbe, ki je bil vložen po izteku roka – Popravljiva napaka“
      Povzetek sodbe
      1.        Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Razlog, ki se nanaša na pogoje za vložitev tožbe pri Splošnem
            sodišču – Izpodbijani sklep, ki je sprejet brez zaslišanja strank – Dopustnost
      (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 111)
      2.        Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Nepredložitev podpisanega izvirnika tožbe pred potekom
            roka – Nedopustnost
      (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(6))
      3.        Postopek – Roki za pritožbe – Prekluzija – Nepredvidene okoliščine ali višja sila – Pojem – Opravičljiva zmota – Pojem
      (Statut Sodišča, člen 45(2))
      1.        V okviru pritožbe zoper sklep Splošnega sodišča, ki je bil sprejet na podlagi člena 111 Poslovnika Splošnega sodišča, ki ne
         zahteva, da so stranke pred sprejetjem takega sklepa predhodno zaslišane, pritožnici ni mogoče očitati, da v tožbi ni navedla
         argumentov v zvezi s pogoji za njeno vložitev. V teh okoliščinah torej predmet pritožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev
         točke 57(b) Praktičnih navodil Splošnega sodišča za stranke, ni sprememba predmeta spora pred Splošnim sodiščem, zato je ta
         predmet dopusten.

      (Glej točko 37.)
      2.        Nepredložitev podpisanega izvirnika tožbe ni ena od pomanjkljivosti, ki jih je mogoče odpraviti v skladu s členom 44(6) Poslovnika
         Splošnega sodišča. Tako tožba, ki je odvetnik ne podpiše, vsebuje napako, zaradi katere je ni dopustno vložiti po izteku procesnega
         roka, in ni predmet dopolnitve. Stroga uporaba teh procesnih pravil ustreza zahtevam po pravni varnosti in nujnosti, da se
         izogne vsaki diskriminaciji ali vsakemu samovoljnemu ravnanju v pravosodju.

      (Glej točki 42 in 43.)
      3.        V zvezi z roki za vložitev tožbe je pojem opravičljive zmote treba razlagati ozko in tako, da se lahko nanaša le na izjemne
         okoliščine, zlasti kadar je institucija, ki je izdala izpodbijani akt, ravnala tako, da je lahko njeno ravnanje samo po sebi
         ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri posamezniku, ki je ravnal v dobri veri in je izkazal potrebno skrbnost, ki
         se zahteva od običajno obveščenega subjekta.

      Pojem nepredvidenih okoliščin vsebuje objektivni element, ki se nanaša na neobičajne okoliščine, na katere subjekt nima vpliva,
         in subjektivni element, ki od subjekta zahteva, da se zavaruje pred posledicami neobičajnega dogodka s tem, da sprejme potrebne
         ukrepe brez pretiranih žrtev. Subjekt mora zlasti skrbno spremljati potek začetega postopka in predvsem izkazati potrebno
         skrbnost glede spoštovanja določenih rokov.

      Za pripravo, nadzor in preverjanje procesnih listin, ki jih je treba vložiti v sodno tajništvo, je odgovoren odvetnik zadevne
         stranke. Zato tega, da je treba pomešanje izvirnika in prepisov tožbe pripisati tretjemu, ki ga je pritožnica pooblastila
         za izdelavo prepisov, ni mogoče šteti za izjemne okoliščine ali nenavadne dogodke, na katere pritožnica ni imela vpliva, ki
         bi v njenem primeru lahko upravičili opravičljivo zmoto ali nepredvidene okoliščine.

      (Glej točke 47, 48 in 50.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 22. septembra 2011(*)

      „Pritožba – Podpisan izvirnik tožbe, ki je bil vložen po izteku roka – Popravljiva napaka“
      V zadevi C‑426/10 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 24. avgusta 2010,
      Bell & Ross BV s sedežem v Zoetermeeru (Nizozemska), ki jo zastopa S. Guerlain, odvetnik,

      pritožnica,
      drugi stranki v postopku sta
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa A. Folliard-Monguiral, zastopnik,

      tožena stranka na prvi stopnji,
      Klockgrossisten i Norden AB s sedežem v Upplands Väsbyju (Švedska),

      intervenientka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi J. N. Cunha Rodrigues, predsednik senata, A. Rosas, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh, sodniki, in P. Lindh (poročevalka),
         sodnica,

      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 9. junija 2011
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Družba Bell & Ross BV (v nadaljevanju: Bell & Ross) s pritožbo zahteva razveljavitev sklepa Splošnega sodišča Evropske unije
         z dne 18. junija 2010 v zadevi Bell & Ross proti UUNT (T‑51/10, v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je Splošno sodišče
         zavrglo njeno tožbo za razveljavitev odločbe tretjega odbora za pritožbe UUNT z dne 27. oktobra 2009 (zadeva R 1267/2008-3),
         ki se nanaša na postopek za ugotovitev ničnosti med družbama Klockgrossisten i Norden AB in Bell & Ross, kot očitno nedopustno,
         ker je bila prepozno vložena.

       Pravni okvir
       Statut Sodišča
      2        Člen 21, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije še zlasti določa, da mora biti tožbi priložen, kjer je to primerno,
         akt, katerega razveljavitev se zahteva. Če tožbi ni priložen, „sodni tajnik zadevno stranko pozove, naj [ga] predloži v razumnem
         roku, pri čemer pa tožba ne more biti zavržena niti v primeru, če [so] dokazila […] predložena po izteku roka, predpisanega
         za vložitev tožbe.“

      3        Člen 45 Statuta Sodišča določa:

      „Roki, ki upoštevajo oddaljenost, se določijo s poslovnikom.
      Potek roka ne škoduje pravicam, če zadevna stranka dokaže obstoj nepredvidenih okoliščin ali višje sile.“
       Poslovnik Splošnega sodišča
      4        Člen 43 Poslovnika Splošnega sodišča določa:

      „1.      Izvirnik vsakega procesnega akta mora podpisati zastopnik ali odvetnik stranke.
      Izvirnik, ki so mu priložene vse v njem navedene priloge, se vloži skupaj s petimi prepisi za Splošno sodišče in s po enim
         prepisom za vsako drugo stranko. Prepise overi stranka, ki jih vloži.

      […]
      6.      […] dan, ko sodno tajništvo po telefaksu ali s katerim drugim tehničnim sredstvom sporočanja, ki je na voljo Splošnemu sodišču,
         prejme prepis podpisanega izvirnika procesnega akta […] [se šteje] za datum vložitve akta le pod pogojem, da je podpisani
         izvirnik akta, ki so mu priloženi priloge in prepisi iz drugega pododstavka odstavka 1 zgoraj, vložen v sodnem tajništvu najpozneje
         deset dni pozneje. Člen 102(2) se ne uporablja za ta desetdnevni rok.

      […]“
      5        Člen 44 Poslovnika Splošnega sodišča določa:

      „[…]
      3.      Odvetnik, ki zastopa stranko ali ji pomaga, mora sodnemu tajništvu predložiti potrdilo, iz katerega izhaja, da je upravičen
         za zastopanje pred sodišči države članice ali druge države pogodbenice Sporazuma EGP.

      4.      Po potrebi se tožbi priložijo listine iz drugega odstavka člena 21 Statuta.
      5.      Tožbi, ki jo vloži pravna oseba zasebnega prava, je treba priložiti:
      (a) akt o ustanovitvi ali novejši izpisek iz sodnega registra, registra društev ali kakšen drug dokaz o njenem pravnem statusu;
      (b) dokaz, da je odvetnika pravilno pooblastila za to pooblaščena oseba.
      5a.      Tožbi, vloženi na podlagi arbitražne klavzule v pogodbi javnega ali zasebnega prava, ki jo je sklenila Unija ali je bila sklenjena
         za njen račun […], je treba priložiti izvod pogodbe, ki vsebuje to klavzulo.

      6.      Če tožba ni v skladu z zahtevami iz odstavkov od 3 do 5 tega člena, sodni tajnik določi razumen rok, v katerem jih mora tožeča
         stranka izpolniti, bodisi tako, da dopolni tožbo samo ali da predloži zahtevane listine. Če tožeča stranka v tako določenem
         roku tožbe ne dopolni ali ne predloži zahtevanih listin, Splošno sodišče odloči, ali naj se zaradi nespoštovanja teh zahtev
         tožba zavrže iz formalnih razlogov.“

       Navodila sodnemu tajniku
      6        Člen 7 Navodil sodnemu tajniku Splošnega sodišča z dne 5. julija 2007 (UL L 232, str. 1, v nadaljevanju: navodila sodnemu
         tajniku) določa:

      „1.      Sodni tajnik skrbi za skladnost listin, vloženih v spis, z določbami Statuta, Poslovnika in praktičnih navodil za stranke
         ter s temi navodili.

      Glede na okoliščine primera določi strankam rok, da se jim omogoči, da odpravijo oblikovne nepravilnosti vloženih listin.
      Vročitev vloge se odloži, če niso upoštevane določbe Poslovnika iz točk 55 in 56 praktičnih navodil za stranke.
      Neupoštevanje določb, povzetih v točkah 57 in 59 praktičnih navodil za stranke, povzroči oziroma lahko povzroči, odvisno od
         primera, zamudo pri vročitvi vloge.

      […]
      3.      Brez vpliva na določbe člena 43(6) Poslovnika o pošiljanju listin po telefaksu ali drugem tehničnem sredstvu sporočanja in
         na sklep iz člena 43(7) Poslovnika o določitvi pogojev, pod katerimi se vloga, ki je bila elektronsko posredovana sodnemu
         tajništvu, šteje za izvirnik, sodni tajnik sprejme le listine, ki vsebujejo izvirnik podpisa odvetnika ali zastopnika stranke.

      […]“
       Praktična navodila za stranke
      7        Praktična navodila Splošnega sodišča za stranke v različici z dne 5. julija 2007 (UL L 232, str. 7, v nadaljevanju: praktična
         navodila za stranke) v razdelku B, naslovljenem „Predstavitev vlog“, še zlasti določajo:

      „[…]
      7.      Izvirni podpis odvetnika ali zastopnika zadevne stranke na vlogi se mora nahajati na koncu vloge. Kadar je zastopnikov več,
         zadostuje, da vlogo podpiše eden izmed njih.

      […]
      9. Prvo stran vsakega prepisa vseh procesnih aktov, ki jih morajo predložiti stranke v skladu s členom 43(1), drugi pododstavek,
         Poslovnika, mora odvetnik ali zastopnik zadevne stranke opremiti z navedbo, ki jo parafira in s katero potrjuje, da se prepis
         ujema z izvirnikom.“

      8        Razdelek F praktičnih navodil za stranke, naslovljen „Dopolnitev vlog“, v točkah od 55 do 59 določa pogoje, pod katerimi se
         lahko tožbe dopolnijo.

      9        V skladu z navedeno točko 55 je za dopolnitev tožbe, ki ne izpolnjuje spodaj navedenih pogojev, določenih v členu 44, od (3)
         do (5), Poslovnika Splošnega sodišča, določen razumen rok:

      „a)      predložitev potrdila, iz katerega izhaja, da je odvetnik upravičen za zastopanje […];
      b)      dokaz o pravnem obstoju pravne osebe zasebnega prava […];
      c)      pooblastilo […];
      d)      dokaz, da je odvetnika pravilno pooblastila za to pooblaščena oseba […];
      e)      predložitev izpodbijanega akta (ničnostna tožba) […].“
      10      Točka 56 praktičnih navodil za stranke določa:

      „V zadevah s področja prava intelektualne lastnine, v katerih se izpodbija zakonitost odločbe odbora za pritožbe UUNT, se
         tožba, ki ne izpolnjuje naslednjih pogojev iz člena 132 Poslovnika, ne vroči drugi/drugim strankam, določi pa se primeren
         rok za njeno dopolnitev:

      a)      imena strank v postopku pred odborom za pritožbe in naslovi, ki so jih te navedle zaradi vročitev, ki jih je bilo treba opraviti
         v tem postopku (člen 132(1), prvi pododstavek, Poslovnika);

      b)      datum vročitve odločbe odbora za pritožbe (člen 132(1), drugi pododstavek, Poslovnika);
      c)      izpodbijana odločba v prilogi (člen 132(1), drugi pododstavek, Poslovnika).“
      11      Točka 57 teh navodil zlasti določa:

      „Če tožba ne vsebuje naslednjih obličnostnih zahtev, se njena vročitev odloži in se določi razumen rok za njeno dopolnitev:
      […]
      b)      izvirni podpis odvetnika ali zastopnika zadevne stranke na koncu tožbe (točka 7 praktičnih navodil);
      […]
      o)      predloženi prepisi, ki se ujemajo s tožbo (člen 43(1), drugi pododstavek, Poslovnika; točka 9 praktičnih navodil).“
      12      Točka 58 praktičnih navodil za stranke določa, da v primeru, če tožba ne izpolnjuje obličnostnih zahtev v zvezi z naslovom
         za vročanje, s potrdilom za vsakega dodatnega odvetnika, da je ta upravičen za zastopanje, s povzetkom tožbenih razlogov in
         s prevodom v jezik postopka, ki ga spremlja listina v drugem jeziku, kot je jezik postopka, se šteje za vročeno, določi pa
         se tudi razumen rok za njeno dopolnitev.

      13      Točka 59 določa načelo ali možnost, odvisno od primera, tako poprave tožbe, katere število strani presega število strani,
         predpisanih v praktičnimi navodili, kot tudi odložitev vročitve tožbe v takem primeru.

       Dejansko stanje
      14      Pritožnica je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 22. januarja 2010 po telefaksu vložila tožbo zoper odločbo tretjega odbora
         za pritožbe UUNT z dne 27. oktobra 2009. Tožba je v sodno tajništvo prispela pred potekom roka za vložitev tožbe, ki je potekel
         25. januarja 2010.

      15      Pritožnica je z dopisom z dne 28. januarja 2010 pojasnila, da v sodno tajništvo Splošnega sodišča dostavlja izvirnik tožbe,
         ki jo je 22. januarja 2010 poslala po telefaksu, skupaj s prilogami, ter sedem izvodov iste tožbe, skupaj z listinami, zahtevanimi
         v členu 44, od (3) do (5), Poslovnika Splošnega sodišča.

      16      Sodno tajništvo je 2. februarja 2010 pritožnico obvestilo, da med listinami, predloženimi 1. februarja 2010, ne more z gotovostjo
         prepoznati izvirnika.

      17      Odvetnik pritožnice je z dopisom z dne 3. februarja 2010 v sodno tajništvo poslal izvod tožbe, ki je bil v njegovem spisu,
         ter pojasnil naslednje:

      „Ker sem prepričan, da sem vam izvirnik dokumenta skupaj s fotokopijami že poslal, vam ne morem reči, ali je priloženi dokument
         izvirnik ali ne. Menim, da gre za izvod, ki smo ga ohranili v spisu. Prepuščam vam, da ga preučite in pričakujem vaše ugotovitve.“

      18      Sodno tajništvo Splošnega sodišča je 5. februarja 2010 pritožnico obvestilo o ugotovitvi, da dokument šteje za izvirnik, saj
         se je po potegu vlažne krpe čez podpis črnilo črne barve rahlo razmazalo.

      19      Sodno tajništvo Splošnega sodišča je tožbo vpisalo v vpisnik 5. februarja 2010, torej po poteku desetdnevnega roka, ki je
         začel teči s prenosom tožbe po telefaksu, skladno s členom 43(6) Poslovnika Splošnega sodišča.

      20      Pritožnica se je v dopisu z dne 12. februarja 2010 sklicevala na opravičljivo zmoto, da bi upravičila vložitev podpisanega
         izvirnika tožbe po poteku zgoraj navedenega desetdnevnega roka.

      21      Splošno sodišče tožbe ni vročilo UUNT.

       Izpodbijani sklep
      22      Z izpodbijanim sklepom je Splošno sodišče na podlagi člena 111 Poslovnika tožbo zavrglo kot očitno nedopustno.

      23      Splošno sodišče je opomnilo, da člen 43(6) Poslovnika določa desetdnevni rok za vložitev izvirnika tožbe, poslane po telefaksu.
         Ob upoštevanju tega dodatnega roka bi moral izvirnik tožbe prispeti v sodno tajništvo pred potekom tega roka, ki je 1. februarja 2010.
         Ker je bil izvirnik sodbe prejet 5. februarja 2010, je bila tožba prepozno vložena, pri čemer se ni mogoče sklicevati na opravičljivo
         zmoto iz teh razlogov:

      „15      Tožba je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispela po telefaksu 22. januarja 2010, kar je pred potekom roka za vložitev.
      16      V skladu s členom 43(6) Poslovnika se dan, ko sodno tajništvo po telefaksu prejme prepis podpisanega izvirnika vloge, šteje
         za datum vložitve vloge le, če sodno tajništvo Splošnega sodišča podpisan izvirnik vloge prejme najpozneje deset dni po prejetju
         telefaksa.

      17      V tej zadevi je torej tožeča stranka v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila sedem neoverjenih prepisov tožbe. Podpisan
         izvirnik tožbe je prispel v sodno tajništvo 5. februarja 2010, kar je po preteku desetdnevnega roka, ki ga določa člen 43(6)
         Poslovnika. V skladu z navedeno določbo je zato glede vprašanja, ali je bil upoštevan rok za vložitev tožbe, bistven zgolj
         datum vložitve podpisanega izvirnika tožbe, torej 5. februar 2010. Zaradi navedenega je treba šteti, da je bila tožba vložena
         prepozno (sklep Splošnega sodišča z dne 28. aprila 2008 v zadevi PubliCare Marketing Communications proti UUNT (Publicare),
         T‑358/07, neobjavljen v ZOdl., točka 13).

      18      Tožeča stranka se je v dopisu z dne 12. februarja 2010 sklicevala na opravičljivo zmoto, da bi upravičila vložitev podpisanega
         izvirnika tožbe po izteku zadevnega roka.

      19      Pri tem je v zvezi z roki za vložitev tožbe treba opozoriti, da je pojem opravičljive zmote treba razlagati ozko in se lahko
         nanaša le na izjemne okoliščine, zlasti kadar je institucija, ki je izdala izpodbijani akt, ravnala tako, da je lahko njeno
         ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri posamezniku, ki je ravnal v dobri veri in je izkazal
         potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 29. maja 1991 v zadevi
         Bayer proti Komisiji, T‑12/90, Recueil, str. II‑219, točka 29, in sklep Splošnega sodišča z dne 11. decembra 2006 v zadevi
         MMT proti Komisiji, T‑392/05, neobjavljen v ZOdl., točka 36 in navedena sodna praksa).

      20      V obravnavani zadevi pritožnica zatrjuje, da si glede na to, da je izdelavo zahtevanih prepisov zaupala izvajalcu storitev,
         dejstva, da podpisan izvirnik tožbe ni bil predložen, ne more razlagati drugače, kot da gre za zamenjavo prepisa s podpisanim
         izvirnikom, ki se je med pripravo spisa, ki je bil vložen v sodno tajništvo Splošnega sodišča, pripetila izvajalcu storitev.

      21      Dalje tožeča stranka navaja, da se običajno podpisuje s črnilom črne barve, kadar ni pravila, ki bi zapovedoval uporabo črnila
         druge barve.

      22      Zato je bilo ob upoštevanju kakovosti pridobljenih kopij izjemno težko razlikovati med podpisanim izvirnikom in kopijo, saj
         je bil podpis enake barve kot kopija podpisa.

      23      Tožeča stranka tudi pojasnjuje, da dejstvo, da je moralo sodno tajništvo Splošnega sodišča, zato da bi prepoznalo podpisan
         original tožbe, poskusiti razmazati črnilo podpisa, tako da je šlo čez podpis z vlažno krpo, pomeni skrbnost, kakršne od pritožnika
         ni mogoče sistematično zahtevati.

      24      Tožeča stranka nazadnje dodaja, da točka 57(o) praktičnih navodil […] za stranke […], ki za tožbe, ki ne izpolnjujejo določenih
         obličnostnih zahtev, dopušča dopolnitev v razumnem roku, dovoljuje predložitev manjkajočih overjenih prepisov tožbe ter tako
         lahko zmanjšuje pazljivost tožečih strank pri razlikovanju med podpisanim izvirnikom tožbe in njenimi prepisi.

      25      Tožeča stranka glede na zgoraj navedeno kljub vsemu ne dokazuje obstoja izjemnih okoliščin, prav tako pa ne dokazuje skrbnosti,
         ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta v smislu sodne prakse, navedene v točki 19 zgoraj.

      26      Tožeča stranka pravzaprav priznava lastno zmedenost pri pripravi spisa, namenjenega sodnemu tajništvu Splošnega sodišča.
      27      Poleg tega ni razvidno, da težave v zvezi z razlikovanjem podpisanega izvirnika tožbe od njenih prepisov ne bi mogli preseči
         z nobeno metodo, ki bi omogočala, da bi podpisan izvirnik tožbe obravnavali posebej, s čimer bi se tako izognili temu, da
         bi bil ta v sodno tajništvo Splošnega sodišča vložen šele po preteku desetdnevnega roka, določenega v členu 43(6) Poslovnika.

      28      Tako je po eni strani treba ugotoviti, da dejstvo, da podpisan izvirnik tožbe v sodno tajništvo Splošnega sodišča ni bil vložen
         v roku, ni eden od primerov dopolnitve tožbe, določenih v točkah od 55 do 59 praktičnih navodil […] za stranke, po drugi pa
         točka 57(o) navedenih navodil dovoljuje, da Splošno sodišče v interesu tožečih strank samo presoja pogoje za dopolnitev tožbe
         iz člena 43(1), drugi pododstavek, Poslovnika, po katerih je treba razlikovati med podpisanim izvirnikom tožbe in njenimi
         prepisi. Iz navedenega izhaja, da možnost dopolnitve, določena v zgoraj navedeni točki 57(o), ne bi smela zmanjševati pazljivost
         tožečih strank pri razlikovanju med podpisanim izvirnikom tožbe in njenimi prepisi.

      29      Vsekakor mora med podpisanim izvirnikom tožbe in njenimi prepisi razlikovati tožeča stranka.
      30      Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je tožba prepozna in jo je treba zavreči kot očitno nedopustno, ne da bi bilo treba
         o njej obvestiti UUNT.“

       Predlogi strank
      24      Družba Bell & Ross s pritožbo Sodišču predlaga, naj:

      –        izpodbijani sklep razveljavi;
      –        ugotovi, da je ničnostna tožba v zadevi T‑51/10 dopustna, in zato zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ter
      –        UUNT naloži plačilo stroškov pritožbe in prvostopenjskega postopka.
      25      UUNT Sodišču predlaga, naj:

      –        pritožbo zavrne in
      –        pritožnici naloži plačilo stroškov.
       Pritožba
      26      Pritožnica je v podporo pritožbi navedla šest pritožbenih razlogov.

       Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 111 Poslovnika Splošnega sodišča
      27      Pritožnica trdi, da se generalni pravobranilec ni opredelil, kar je v nasprotju s členom 111 Poslovnika Splošnega sodišča.

      28      V zvezi s tem pritožbenim razlogom je treba poudariti, da člen 111 Poslovnika Splošnega sodišča, na katerem temelji izpodbijani
         sklep, res določa opredelitev generalnega pravobranilca, vendar člen 2(2) tega poslovnika določa, da se sklicevanje na generalnega
         pravobranilca „uporablja le, kadar je za generalnega pravobranilca določen sodnik“. V obravnavani zadevi pa v postopku pred
         Splošnim sodiščem ni bil noben sodnik določen za generalnega pravobranilca.

      29      Ta pritožbeni razlog je zato treba zavrniti kot neutemeljen.

       Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 43 Poslovnika Splošnega sodišča
       Trditve strank
      30      Pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je napačno razlagalo člen 43 Poslovnika, ko je menilo, da je bila tožba vložena po
         poteku roka. Poudarja, da je v nasprotju z okoliščinami, na podlagi katerih je bil izdan zgoraj navedeni sklep Splošnega sodišča
         v zadevi PubliCare Marketing Communications proti UUNT (Publicare), omenjen v točki 17 izpodbijanega sklepa, sodno tajništvo
         prejelo sedem izvodov tožbe pred potekom roka za njeno vložitev. Pritožnica zatrjuje, da gre za vprašanje prepoznave izvirne
         tožbe. Navedeni člen 43 naj nikakor ne bi določal načinov podpisa tožbe (barva, vrsta pisala itd.). Preizkus z vlažno krpo,
         h kateremu naj bi se zateklo Splošno sodišče, naj bi bil sporen, ker se nekatera črnila ne razmažejo. Splošno sodišče naj
         bi torej v izpodbijanem sklepu, ne da bi navedlo metodo, ki mu je omogočila razlikovanje izvirnika od prepisa, dodalo pogoje,
         ki jih v členu 43 Poslovnika Splošnega sodišča ni.

      31      UUNT meni, da je ta pritožbeni razlog očitno neutemeljen.

       Presoja Sodišča
      32      V nasprotju s tem, kar zatrjuje pritožnica, izpodbijani sklep ne vsebuje nobene posebne zahteve v zvezi z načini podpisa tožbe,
         niti načinov preizkusa, s katerimi bi bilo mogoče potrditi, da gre za izvirnik podpisa, ki mora biti na tožbi.

      33      Poleg tega nihče ni zatrjeval, da je izvod tožbe, ki je prispel v sodno tajništvo po preteku roka za vložitev tožbe, vseboval
         izvirnik podpisa odvetnika.

      34      Ta pritožbeni razlog je zato neutemeljen.

       Tretji pritožbeni razlog: nespoštovanje člena 7(1) navodil sodnemu tajniku in točke 57(b) praktičnih navodil
       Trditve strank
      35      Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče zmotno uporabilo pravo, ker ni dopustilo možnosti za dopolnitev tožbe v skladu s členom
         7(1) navodil sodnemu tajniku in točko 57(b) praktičnih navodil strankam.

      36      UUNT meni, da ta pritožbeni razlog ni dopusten, ker se pritožnica ni sklicevala na kršitev točke 57(b) praktičnih navodil
         strankam. UUNT meni, da ta pritožbeni razlog ni utemeljen.

       Presoja Sodišča
      37      V zvezi z dopustnostjo tega pritožbenega razloga je treba poudariti, da je bil izpodbijani sklep sprejet na podlagi člena
         111 Poslovnika Splošnega sodišča, ki ne zahteva, da so stranke pred sprejetjem takega sklepa predhodno zaslišane. V teh okoliščinah
         pritožnici ni mogoče očitati, da v tožbi ni navedla argumentov v zvezi s pogoji za njeno vložitev. Predmet tretjega pritožbenega
         razloga torej ni sprememba predmeta spora pred Splošnim sodiščem. Vsebinsko gledano je zato pritožbeni razlog dopusten.

      38      Glede vsebine je treba poudariti, da je v izpodbijanem sklepu Splošno sodišče ugotovilo, da je podpisan izvirnik tožbe prispel
         v sodno tajništvo Splošnega sodišča po poteku roka (točka 17). Splošno sodišče je med drugim v točki 28 tega sklepa ugotovilo,
         da to, da podpisan izvirnik tožbe ni bil vložen v roku, ni eden od primerov dopolnitve tožbe, določenih v točkah od 55 do
         59 praktičnih navodil za stranke.

      39      Dejstvo je, da je izvirnik tožbe prispel v sodno tajništvo Splošnega sodišča šele po preteku roka za vložitev tožbe.

      40      Člen 43(1) Poslovnika Splošnega sodišča zahteva, da je treba dostaviti izvirnik vsakega procesnega akta, ki ga je podpisal
         zastopnik stranke.

      41      V skladu s členom 43(6) tega poslovnika se dan, ko sodno tajništvo Splošnega sodišča po telefaksu prejme prepis podpisanega
         izvirnika procesnega akta, šteje za datum vložitve akta le pod pogojem, da je podpisan izvirnik akta vložen v sodno tajništvo
         najpozneje deset dni po prejemu tega telefaksa.

      42      Nepredložitev podpisanega izvirnika tožbe ni ena od pomanjkljivosti, ki jih je mogoče odpraviti v skladu s členom 44(6) Poslovnika
         Splošnega sodišča. Tako tožba, ki je odvetnik ne podpiše, vsebuje napako, zaradi katere je ni dopustno vložiti po preteku
         procesnega roka, in ni predmet dopolnitve (glej v tem smislu sklep z dne 27. novembra 2007 v zadevi Diy-Mar Insaat Sanayi
         ve Ticaret in Akar proti Komisiji, C‑163/07 P, ZOdl., str. I‑10125, točki 25 in 26).

      43      Treba je poudariti, da stroga uporaba teh procesnih pravil ustreza zahtevam po pravni varnosti in nujnosti, da se izogne vsaki
         diskriminaciji ali vsakemu samovoljnemu ravnanju v pravosodju. V skladu s členom 45(2) Statuta Sodišča je od procesnih rokov
         mogoče odstopiti le izjemoma, zaradi nepredvidenih okoliščin ali višje sile (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 26. novembra 1985
         v zadevi Cockerill-Sambre proti Komisiji, 42/85, Recueil, str. 3749, točka 10, in sklep z dne 8. novembra 2007 v zadevi Belgija
         proti Komisiji, C‑242/07 P, Recueil, str. I‑9757, točka 16).

      44      Pritožbeni razlog je zato neutemeljen.

       Četrti in peti pritožbeni razlog: opravičljiva zmota in nepredvidene okoliščine
       Trditve strank
      45      Pritožnica se sklicuje na opravičljivo zmoto. Ker je bil obseg zahtevanih prepisov (skupaj 2651 strani) znaten, se je morala,
         kot navaja, zateči k zunanjemu izvajalcu storitev. Ta naj bi v pošiljko za Splošno sodišče pozabil vključiti eno listino,
         to napako pa bi lahko odvetnik pravočasno popravil. Zamenjava izvirnika s prepisom je nastala kot posledica izjemnih zunanjih
         okoliščin, ki jih je mogoče pripisati pozabljivosti izvajalca storitve. Pritožnica meni, da je ravnala v dobri veri in s potrebno
         skrbnostjo. Vsi dokumenti, poslani v sodno tajništvo, naj bi bili podpisani in vloženi v rokih. Pritožnica tudi trdi, da zamenjava
         izvirnika s prepisom izvira iz neobičajnih okoliščin, na katere ni mogla vplivati, zato te pomenijo nepredvidene okoliščine,
         namreč to, da je izvajalec storitev zamešal izvirnik in prepis ter predložil nepopolno prilogo. Pritožnica naj bi uporabila
         vsa sredstva za odpravo teh težav.

      46      UUNT meni, da se pojem opravičljive zmote nanaša samo na izjemne okoliščine, zlasti kadar je zadevna institucija ravnala tako,
         da je njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki. Razlikovanje med izvirnikom
         in prepisom naj bi bilo zelo pomembno. Pritožnica bi morala jasno razločiti izvirnik od prepisov, na primer s podpisom izvirnika
         s pisalom z modrim črnilom. Če bi ukrepala hitreje, bi bila dopolnitev v roku za vložitev tožbe mogoča. UUNT meni, da gre
         zamenjavo izvirnika s prepisom pripisati pritožnici.

       Presoja Sodišča
      47      Splošno sodišče je v točki 19 izpodbijanega sklepa pravilno poudarilo, da je v zvezi z roki za vložitev tožbe pojem opravičljive
         zmote treba razlagati ozko in tako, da se lahko nanaša le na izjemne okoliščine, zlasti kadar je institucija, ki je izdala
         izpodbijani akt, ravnala tako, da je lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri posamezniku,
         ki je ravnal v dobri veri in je izkazal potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta.

      48      Pojem nepredvidenih okoliščin vsebuje objektivni element, ki se nanaša na neobičajne okoliščine, na katere subjekt nima vpliva,
         in subjektivni element, ki od subjekta zahteva, da se zavaruje pred posledicami neobičajnega dogodka s tem, da sprejme potrebne
         ukrepe brez pretiranih žrtev. Subjekt mora zlasti skrbno spremljati potek začetega postopka in predvsem izkazati potrebno
         skrbnost glede spoštovanja določenih rokov (glej v tem smislu sodbo z dne 15. decembra 1994 v zadevi Bayer proti Komisiji,
         C‑195/91 P, Recueil, str. I‑5619, točka 32, in zgoraj navedeni sklep Belgija proti Komisiji, točka 17).

      49      Pritožnica zatrjuje, da je treba zamenjavo izvirnika s prepisom pripisati posredovanju tretjega podjetja, kateremu je zaupala
         izdelavo velikega števila prepisov, potrebnih za vložitev tožbe.

      50      Kakor je poudarila že generalna pravobranilka v točki 89 sklepnih predlogov, je za pripravo, nadzor in preverjanje procesnih
         listin, ki jih je treba vložiti v sodno tajništvo, odgovoren odvetnik zadevne stranke. Zato tega, da je treba pomešanje izvirnika
         in prepisa tožbe pripisati tretjemu, ki ga je pritožnica pooblastila za izdelavo prepisov, ter drugih okoliščin, ki jih zatrjuje,
         ni mogoče šteti za izjemne okoliščine ali nenavadne dogodke, na katere pritožnica ni imela vpliva, ki bi v njenem primeru
         lahko upravičili opravičljivo zmoto ali nepredvidene okoliščine.

      51      Četrti in peti pritožbeni razlog torej nista utemeljena.

       Šesti pritožbeni razlog: kršitev načel sorazmernosti in zaupanja v pravo
       Trditve strank
      52      Pritožnica zatrjuje, da je Splošno sodišče kršilo načeli sorazmernosti in zaupanja v pravo, ker je tožbo razglasilo za nedopustno,
         čeprav je bilo sedem izvodov tožbe, ki jih je vse podpisal odvetnik, po telefaksu prejetih v roku. Tako navodila sodnemu tajniku
         (člen 7) kakor praktična navodila (točka 57(b)) dopuščajo dopolnitev tožbe tako, da je na njej izvirni podpis odvetnika.

      53      UUNT poudarja, da stroga uporaba procesnih rokov in drugih bistvenih postopkovnih pravil ne vpliva na pravico do učinkovitega
         sodnega varstva. Nedopustnost zaradi prepozne vložitve tožbe naj ne bi bila niti v nasprotju z navedeno pravico niti nesorazmerna.
         Točka 57(b) praktičnih navodil naj ne bi mogla po naravi utemeljevati zaupanja v pravo v zvezi z dopolnitvijo tožbe, na kateri
         ni izvirnega podpisa, in nikakor ne bi mogla odstopati od jasne zahteve iz člena 43(6) Poslovnika Splošnega sodišča.

       Presoja Sodišča
      54      Ker izvirnik tožbe ni bil predložen v zahtevanem roku, je bila tožba pritožnice nedopustna.

      55      Sklicevanje pritožnice na načelo sorazmernosti na to ugotovitev ne vpliva. Kakor je bilo pravzaprav že poudarjeno v točki
         43 te sodbe, stroga uporaba procesnih pravil ustreza zahtevam po pravni varnosti in nujnosti, da se izogne vsaki diskriminaciji
         ali vsakemu samovoljnemu ravnanju v pravosodju.

      56      V zvezi z zatrjevano kršitvijo načela zaupanja v pravo je treba opozoriti, da je Sodišče večkrat presodilo, da se pravica
         sklicevanja na načelo varstva upravičenih pričakovanj nanaša na vsako zadevno osebo, pri kateri je institucija Skupnosti ustvarila
         upravičena pričakovanja. Poleg tega se ne sme nihče sklicevati na kršitev tega načela brez natančnih zagotovil, ki bi mu jih
         dala uprava (sodba z dne 24. novembra 2005 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C‑506/03, točka 58). Kadar lahko razumen in preudaren
         gospodarski subjekt predvidi sprejetje ukrepa Skupnosti, ki lahko vpliva na njegove interese, se v primeru njegovega sprejetja
         na to načelo ne more sklicevati (sodba z dne 11. marca 1987 v zadevi Van den Bergh en Jurgens in Van Dijk Food Products Lopik
         proti EGS, 265/85, Recueil, str. 1155, točka 44).

      57      V obravnavani zadevi zadostuje ugotovitev, da pritožnica pritožbe ni utemeljila z nobeno navedbo, na podlagi katere bi bilo
         mogoče zaključiti, da je od Splošnega sodišča prejela natančna navodila glede pravilnosti njene tožbe.

      58      Iz tega izhaja, da šesti pritožbeni razlog ni utemeljen.

      59      Iz zgornjih navedb je razvidno, da je treba pritožbo v celoti zavrniti kot neutemeljeno.

       Stroški
      60      V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli
         stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.

      61      Ker je UUNT predlagal, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1.      Pritožba se zavrne.
      2.      Družbi Bell & Ross BV se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 25. oktobra 2007.#Agenzia delle Entrate - Ufficio di Genova 1 proti Porto Antico di Genova SpA.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Commissione tributaria regionale di Genova - Italija.#Strukturni skladi - Uredba (EGS) št. 4253/88 - Člen 21(3), drugi pododstavek - Prepoved odbitka - Izračun obdavčljivega dohodka - Upoštevanje subvencij, prejetih od Skupnosti.#Zadeva C-427/05.

text:
      Zadeva C-427/05
      Agenzia delle Entrate – Ufficio di Genova 1
      proti
      Porto Antico di Genova SpA
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo
      Commissione tributaria regionale di Genova)
      „Strukturni skladi – Uredba (EGS) št. 4253/88 – Člen 21(3), drugi pododstavek – Prepoved odbitka – Izračun obdavčljivega dohodka – Upoštevanje subvencij, prejetih od Skupnosti“
      Povzetek sodbe
      Ekonomsko-socialna kohezija – Strukturni posegi – Financiranje Skupnosti – Dodelitev finančne pomoči
      (Uredba Sveta št. 4253/88, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 2082/93, člen 21(3), drugi pododstavek)
      Člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti
         različnih strukturnih skladov med seboj in z Evropsko investicijsko banko ter drugimi finančnimi instrumenti, kot je bila
         spremenjena z Uredbo št. 2082/93, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni davčni zakonodaji, ki subvencije strukturnih
         skladov Skupnosti upošteva pri določitvi obdavčljivega dohodka. Odbitki in zadržanja izplačil, ki zmanjšujejo znesek subvencij
         Skupnosti, ki ga je prejemnik prejel, in ki niso v neposredni in bistveni zvezi s temi subvencijami, ne ovirajo učinkovite
         uporabe mehanizma iz Uredbe št. 4253/88.

      Poleg tega razlik med prejemniki iz strukturnih skladov, ki obstajajo zaradi različnih stopenj obdavčenja zneska pomoči Skupnosti
         v državah članicah, ni mogoče šteti za kršitev načela enakega obravnavanja. Da bi bilo to tako, bi moral biti položaj prejemnikov
         pomoči Skupnosti primerljiv. Ta položaj pa ni primerljiv, ker slednji take pomoči prejemajo v socialno-ekonomskem kontekstu
         vsake države članice in ker zaradi neuskladitve Skupnosti glede določanja obdavčljivega dohodka na tem področju še naprej
         obstajajo objektivne razlike med ureditvami držav članic, kar neizogibno povzroča razlike med temi prejemniki.

      (Glej točke od 18 do 21 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 25. oktobra 2007(*)

      „Strukturni skladi – Uredba (EGS) št. 4253/88 – Člen 21(3), drugi pododstavek – Prepoved odbitka – Izračun obdavčljivega dohodka – Upoštevanje subvencij, prejetih od Skupnosti“
      V zadevi C‑427/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Commissione tributaria
         regionale di Genova (Italija) z odločbo z dne 31. januarja 2005, ki je prispela na Sodišče 1. decembra 2005, v postopku

      Agenzia delle Entrate – Ufficio di Genova 1
      proti
      Porto Antico di Genova SpA,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, G. Arestis (poročevalec), R. Silva de Lapuerta, sodnica, E. Juhász in J. Malenovský,
         sodnika,

      generalni pravobranilec: J. Mazák,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 15. februarja 2007,
      ob upoštevanju stališč, so jih predložili:
      –        za Porto Antico di Genova SpA I. Vigliotti, odvetnik,
      –        za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z M. Massellom Duccijem Terijem, avvocato dello Stato,
      –        za francosko vlado G. de Bergues in J.-C. Gracia, zastopnika,
      –        za Irsko D. O’Hagan in N. O’Hanlon, zastopnika, skupaj z A. Astonom, SC,
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster in P. van Ginneken, zastopnika,
      –        za švedsko vlado A. Kruse, zastopnik,
      –        za vlado Združenega kraljestva C. White, zastopnica, skupaj z J. Stratford, barrister,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti E. Traversa in L. Flynn, zastopnici, skupaj z A. Colabianchijem, odvetnik,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 8. maja 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 21(3), drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88
         z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti različnih strukturnih
         skladov med seboj in z Evropsko investicijsko banko ter drugimi finančnimi instrumenti (UL L 374, str. 1), kot je bila spremenjena
         z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993 (UL L 193, str. 20, v nadaljevanju: Uredba št. 4253/88).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Agenzia della Entrate Ufficio Genova 1 (davčna uprava v Genovi, v nadaljevanju:
         davčna uprava) in družbo Porto Antico di Genova SpA (v nadaljevanju: Porto Antico), potem ko je bil zavrnjen zahtevek slednje
         za povračilo zneskov, ki jih je za leto 2000 plačala za namene davka od dohodkov pravnih oseb in regionalnega davka na proizvodne
         dejavnosti.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 pod naslovom „Plačila“ določa:

      „Plačila končnim prejemnikom se opravijo, ne da bi bilo s kakršnim koli odbitkom ali zadržanjem izplačila mogoče zmanjšati
         znesek finančne pomoči, do katere so upravičeni.“

       Nacionalna ureditev
      4        Člen 55(3) uredbe predsednika republike št. 917 z dne 22. decembra 1986 (redna priloga h GURI št. 302 z dne 31. decembra 1986,
         v nadaljevanju: uredba predsednika št. 917/86), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:

      „Tudi naslednje se šteje kot izredni dohodek:
      a)      [...]
      b)      dohodek v denarju ali naravi, pridobljen kot subvencija ali darilo, razen subvencij, navedenih v točkah (e) in (f) člena 53(1)
         in subvencij za nakup amortizacijskih sredstev, ne glede na način financiranja. Ti dohodki se bodo šteli kot zaslužek bodisi
         v tistem davčnem letu, v katerem so bili prejeti, bodisi, enakomerno, v davčnem letu, v katerem so bili prejeti, in v naslednjih
         štirih davčnih letih. […]“

       Spor v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      5        Iz predložitvene odločbe izhaja, da je družba Porto Antico v skladu s členom 55(3), točka b), uredbe predsednika št. 917/86
         v zvezi z davkom od dohodkov pravnih oseb in regionalnim davkom na proizvodne dejavnosti v svojo davčno napoved za leto 2000
         vključila subvencije, ki jih je prejela od strukturnih skladov Skupnosti in strukturnih skladov pokrajine Ligurija v okviru
         programskega obdobja 1994–1999.

      6        V prepričanju, da je z vključitvijo teh subvencij za namene izračuna obdavčljivega dohodka za leto 2000 ravnala napačno, je
         družba Porto Antico 22. aprila 2002 pri davčni upravi vložila zahtevek za povračilo zneskov, za katere je menila, da so bili
         neupravičeno plačani. V svoji zahtevi se je sklicevala na to, da je člen 55(3), točka b), uredbe predsednika št. 917/86 v
         nasprotju z določbami člena 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88.

      7        Zaradi molka davčne uprave, ki je enak zavrnilni odločbi na podlagi molka organa glede zahteve družbe Porto Antico, se je
         družba Porto Antico pritožila na Commissione tributaria provinciale di Genova, ki je s sodbo z dne 10. aprila 2003 pritožbi
         ugodilo in odredilo, naj se tej družbi povrnejo preveč plačani zneski.

      8        Davčna uprava se je 10. marca 2004 zoper to sodbo pritožila pri Commissione tributaria regionale di Genova. Ker se je slednjemu
         postavilo vprašanje glede združljivosti člena 55(3), točka b), uredbe predsednika št. 917/86 z Uredbo št. 4253/88, je prekinilo
         odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

      „1)      Ali je člen 55 [uredbe predsednika št. 917/86] (v različici, ki je veljala v letu 2000), ki subvencije Skupnosti upošteva
         pri določitvi obdavčljivega dohodka, združljiv z določbo člena 21(3), [drugi pododstavek], Uredbe [št. 4253/88]?

      2)      V primeru, da se ugotovi nezdružljivost, ali se ta nanaša le na pomoč, ki jo izplačujejo organi Skupnosti, ali tudi na pomoč,
         določeno v EPD (enotni programski dokument), ki jo izplačujejo nacionalni organi?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      9        Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 treba
         razlagati tako, da nasprotuje nacionalni davčni zakonodaji, kot je člen 55(3), točka b), uredbe predsednika št. 917/86, ki
         zneske, prejete od strukturnih skladov Skupnosti, upošteva pri določitvi obdavčljivega dohodka.

      10      Uvodoma je treba omeniti, da morajo države članice v skladu z ustaljeno sodno prakso, čeprav je neposredno obdavčenje v njihovi
         pristojnosti, to pristojnost vendarle izvrševati ob spoštovanju prava Skupnosti (sodbi z dne 11. avgusta 1995 v zadevi Wielockx,
         C-80/94, Recueil, str. I-2493, točka 16, in z dne 7. septembra 2004 v zadevi Manninen, C-319/02, ZOdl., str. I-7477, točka
         19). Nacionalna zakonodaja zlasti ne sme ovirati delovanja mehanizmov iz Uredbe št. 4253/88 (v tem smislu glej sodbo z dne
         10. marca 1981 v zadevi Irish Creamery Milk Suppliers Association in drugi, 36/80 in 71/80, Recueil, str. 735, točka 15).

      11      Člen 21(3), drugi pododstavek, navedene uredbe v zvezi s tem določa, da se „[p]lačila končnim prejemnikom […] opravijo, ne
         da bi bilo s kakršnim koli odbitkom ali zadržanjem izplačila mogoče zmanjšati znesek finančne pomoči, do katere so upravičeni“.

      12      Iz besedila te določbe jasno izhaja, da ni dovoljen odtegljaj od subvencij, ki so bile dodeljene prejemnikom iz strukturnih
         skladov. Treba je ugotoviti, da isto besedilo ne izključuje, da je dohodek, katerega del so te subvencije na podlagi uredbe
         predsednika št. 917/86, lahko obdavčen.

      13      Treba je poudariti, da se je Sodišče že izreklo o vsebini člena 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 v kontekstu zneskov,
         ki jih je kot pomoči izplačal usmerjevalni oddelek Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (v nadaljevanju:
         EKUJS). Sodišče je namreč razsodilo, da se prepovedi odbitkov ne sme razlagati povsem formalno, torej tako, da se uporablja
         le za odbitke, ki so dejansko izvedeni po izplačilih, in da se mora zato prepoved vsakršnih odbitkov nujno nanašati na vse
         obremenitve, ki so v neposredni in bistveni zvezi z izplačanimi zneski (glej sodbo z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Komisija
         proti Portugalski, C-84/04, ZOdl., str. I-9843, točka 35).

      14      Iz tega sledi, da je za ugotovitev, ali člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88 nasprotuje zakonodaji, obravnavani
         v glavni stvari, treba preizkusiti, ali je davčni odtegljaj, določen v uredbi predsednika št. 917/86, v neposredni in bistveni
         zvezi z izplačilom subvencij, ki so jih podelili strukturni skladi Skupnosti.

      15      Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 28 sklepnih predlogov, je v obravnavanem primeru znesek subvencij Skupnosti,
         ki ga je prejela družba Porto Antico, del sredstev te družbe in se tako kot ostali dohodki družbe upošteva pri izračunu davčne
         osnove davka od dohodkov, tako da je ta znesek obdavčen v skladu s splošnim sistemom obdavčenja iz navedene uredbe predsednika
         in na isti podlagi kot vsi drugi dohodki družbe Porto Antico.

      16      Treba je torej ugotoviti, da je obdavčenje, ki ga določa uredba predsednika št. 917/86, neodvisno od zneska subvencij Skupnosti,
         izplačanega družbi Porto Antico. To obdavčenje ne ustreza odtegljaju, ki je v posebni zvezi s finančno pomočjo, ki jo je ta
         družba prejela, temveč se brez razlike uporablja za vse dohodke te družbe.

      17      Zato ni mogoče trditi, da v postopku v glavni stvari obravnavani davčni odtegljaj, kot je določen z navedeno uredbo predsednika,
         pomeni odbitek ali zadržanje izplačila v smislu člena 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88, ki zmanjšuje zneske, ki
         jih izplačujejo strukturni skladi Skupnosti, in ki ima neposredno in bistveno zvezo s temi zneski, tudi če je mogoče, kot
         zatrjuje družba Porto Antico, natančno ugotoviti znesek nacionalnega davka, ki te zneske obremenjuje.

      18      Iz tega sledi, da odbitki in zadržanja izplačil, ki zmanjšujejo znesek subvencij Skupnosti, ki ga je prejemnik prejel, kot
         so odbitki in zadržanja izplačil, ki izvirajo iz davčnega odtegljaja, kot je davčni odtegljaj, določen z uredbo predsednika
         št. 917/86, ki pa niso v neposredni in bistveni zvezi s temi subvencijami, ne ovirajo učinkovite uporabe mehanizma iz Uredbe
         št. 4253/88 in zato ta ne nasprotuje takim odbitkom ali zadržanjem izplačil.

      19      Poleg tega je treba dodati, da, v nasprotju z zatrjevanjem družbe Porto Antico, razlik med prejemniki iz strukturnih skladov,
         ki obstajajo zaradi različnih stopenj obdavčenja zneska pomoči Skupnosti v državah članicah, ni mogoče šteti za kršitev načela
         enakega obravnavanja, ki zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno, razen če je taka obravnava objektivno
         utemeljena (glej zlasti sodbi z dne 12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi, C-189/01, Recueil, str. I‑5689, točka 129, in
         z dne 12. septembra 2006 v zadevi Laserdisken, C‑479/04, ZOdl., str. I-8089, točka 68).

      20      Da bi bilo to tako, bi moral biti položaj prejemnikov pomoči Skupnosti primerljiv. Ta položaj pa ni primerljiv, ker slednji
         take pomoči prejemajo v socialno-ekonomskem kontekstu vsake države članice in ker zaradi neuskladitve Skupnosti glede določanja
         obdavčljivega dohodka na tem področju še naprej obstajajo objektivne razlike med ureditvami držav članic, kar neizogibno povzroča
         razlike med temi prejemniki.

      21      Glede na navedene ugotovitve je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 4253/88
         treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni davčni zakonodaji, kot je člen 55(3), točka b), uredbe predsednika št. 917/86,
         ki subvencije strukturnih skladov Skupnosti upošteva pri določitvi obdavčljivega dohodka.

       Drugo vprašanje
      22      Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, ni treba odgovoriti.

       Stroški
      23      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Člen 21(3), drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS)
            št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in z Evropsko investicijsko banko ter drugimi
            finančnimi instrumenti, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993, je treba razlagati
            tako, da ne nasprotuje nacionalni davčni zakonodaji, kot je člen 55(3), točka b), uredbe predsednika republike št. 917 z dne
            22. decembra 1986, ki subvencije strukturnih skladov Skupnosti upošteva pri določitvi obdavčljivega dohodka.
      Podpisi
      * Jezik postopka: italijanščina.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 21. decembra 2016.#Masco Denmark ApS in Damixa ApS proti Skatteministeriet.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vestre Landsret.#Predhodno odločanje – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja glede podkapitalizacije hčerinskih družb – Vključitev obresti za posojila, ki jih plača hčerinska družba posojilojemalka nerezidentka, v obdavčljivi dobiček družbe posojilodajalke – Oprostitev obresti, ki jih plača hčerinska družba posojilojemalka rezidentka – Pravična porazdelitev davčne pristojnosti med državami članicami – Potreba po preprečevanju izogibanja plačilu davka.#Zadeva C-593/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 21. decembra 2016 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Svoboda ustanavljanja — Davčna zakonodaja glede podkapitalizacije hčerinskih družb — Vključitev obresti za posojila, ki jih plača hčerinska družba posojilojemalka nerezidentka, v obdavčljivi dobiček družbe posojilodajalke — Oprostitev obresti, ki jih plača hčerinska družba posojilojemalka rezidentka — Pravična porazdelitev davčne pristojnosti med državami članicami — Potreba po preprečevanju izogibanja plačilu davka“
      V zadevi C‑593/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Vestre Landsret (pritožbeno sodišče zahodne regije, Danska) z odločbo z dne 16. decembra 2014, ki je prispela na Sodišče 19. decembra 2014, v postopku

         Masco Denmark ApS,

         Damixa ApS

      proti

         Skatteministeriet,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, E. Juhász, C. Vajda (poročevalec), sodnika, K. Jürimäe, sodnica, in C. Lycourgos, sodnik,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. marca 2016,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Masco Denmark ApS in Damixa ApS J. Krogsøe, odvetnik,

               —

               za dansko vlado C. Thorning, agent, skupaj s S. Horsbølom Jensenom, odvetnikom,

               —

               za Evropsko komisijo M. Clausen in W. Roels, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 12. maja 2016
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 49 in 54 PDEU.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Masco Denmark ApS in Damixa ApS na eni strani ter Skatteministeriet (ministrstvo za finance, Danska) na drugi glede odločbe nacionalnega davčnega organa, da se v obdavčljiv dobiček matične družbe posojilodajalke s sedežem na Danskem vključijo obresti, ki jih je plačala hčerinska družba posojilojemalka s sedežem v Nemčiji in ki jih v skladu z nemško zakonodajo glede podkapitalizacije ni mogoče odbiti od obdavčljivega dobička te hčerinske družbe.

         Pravni okvir

         Dansko pravo

               3

               Obresti, ki jih prejmejo danske družbe, morajo biti načeloma v skladu s členom 4(e) Lov om Indkomst- og Formueskat til Staten (zakon o davku na dohodek, ki ga pobere država) vključene v njihov obdavčljivi dobiček.

               4

               Na podlagi člena 6(e) navedenega zakona so danske družbe na splošno upravičene do odbitka stroškov obresti.

               5

               Vendar je pravica družb, da odbijejo stroške obresti, v skladu s členom 11 Lov om indkomstbeskatning af aktieselskaber m.v. (zakon o davku od dohodkov pravnih oseb, v nadaljevanju: SEL) omejena v primeru podkapitalizacije. Odstavek 1 tega člena 11 je v različici, ki se uporablja za poslovna leta iz postopka v glavni stvari, določal:
               „Če je družba ali združenje:

                        (1)

                        zajeto z določbami člena 1(1)(od 1 do 2a, od 2d do 2g, od 3a do 5b) [torej je davčni rezident na Danskem],

                        (2)

                        ima dolg do pravnih oseb iz člena 2(1) [lov om påligningen af indkomstskat til staten ou ligningsloven (zakon o odmeri dohodnine)] [to je dolg do družbenikov ali družb iste skupine, v nadaljevanju: nadzorovani dolg] in

                        (3)

                        ob koncu davčnega leta posojila in dolgovi navedene družbe ali združenja (dolgovi) presegajo razmerje 4: 1 glede na lastniški kapital,

                  obresti in izgub iz tečajnih razlik ni mogoče odbiti za del, ki presega nadzorovani dolg. […] Posojila tretjih oseb, za katera so družbeniki, ki imajo nadzor nad družbo, ali družbe iste skupine zagotovile neposredno ali posredno zavarovanje, štejejo za nadzorovani dolg. Izključitev odbitka ne velja, če družba ali združenje dokaže, da je pri neodvisnih tretjih osebah mogoče dobiti enakovredno financiranje. Pravica do odbitka preneha le, če višina nadzorovanega dolga preseže 10 milijonov [danskih kron (DKK) (približno 1.344.528 EUR)]. Pravica do odbitka preneha le glede deleža nadzorovanega dolga, ki naj bi se pretvoril v lastniški kapital, da bi bilo razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom ob koncu poslovnega leta 4: 1.“

               6

               Pravila glede podkapitalizacije so bila uvedena z zakonom št. 432 z dne 26. junija 1998 in so se uporabljala zgolj, če upniki niso bili davčni rezidenti Danske. Vendar so bile z zakon št. 221 z dne 31. marca 2004 (v nadaljevanju: zakon o spremembah SEL) določbe člena 11 SEL spremenjene tako, da se ta ureditev uporablja tudi takrat, ko sta tako dolžnik kot upnik davčna rezidenta Danske.

               7

               Sočasno je bil sprejet člen 11(6) SEL. Ta določa:
               „Prejete obresti in dobički iz tečajnih razlik se ne upoštevajo pri izračunu obdavčljivega dohodka davčnega zavezanca [družb, ki so davčni zavezanci, in stalnih poslovnih enot – ki so davčni zavezanci – tujih družb], če dolžnik ni upravičen do odbitka za ustrezne zneske na podlagi odstavka 1 […].“

               8

               Iz pripravljalnih dokumentov zakona o spremembah SEL izhaja, da „ker omejitve pravice do izključitve odslej veljajo za danske družbe, v zameno predlagamo, naj se družbe, ki so davčne rezidentke Danske, oprostijo plačila davka glede obresti, prejetih od dolžnikov, ki jih na podlagi novih pravil ne morejo odbiti, enako kot Danska glede takšnih prejetih obresti ne obdavči družb s sedežem v drugih državah članicah“.

         Nemško pravo

               9

               Nemška zakonodaja o podkapitalizaciji, veljavna za davčni leti 2005 in 2006, je bila vsebovana v členu 8a Körperschaftsteuergesetz (zakon o davku od dohodkov pravnih oseb). V skladu s to določbo se družba šteje za podkapitalizirano, če njen dolžniški kapital več kot enainpolkrat presega lastniški kapital. V takem primeru odbitek stroškov obresti posojil ni dopusten, razen če družba dokaže, da bi bilo posojila mogoče pod enakimi pogoji dobiti od tretje osebe.

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               10

               Družba Damixa je dansko podjetje, specializirano za proizvodnjo in prodajo vodovodnih pip. V davčnih letih 2005 in 2006, v katerih je bila hčerinska družba družbe Masco Denmark, je družbo Damixa na nemškem trgu zastopala njena nemška hčerinska družba v 100‑odstotni lasti, družba Damixa Armaturen.

               11

               Družba Damixa Armaturen je po več letih, ki jih je končala z velikimi izgubami, v davčnih letih 2005 in 2006 zašla v finančne težave. Skupni primanjkljaj je 31. decembra 2005 znašal 28 milijonov EUR, zaradi česar je ta družba imela 22,8 milijona EUR negativnega lastniškega kapitala. Skupni primanjkljaj te hčerinske družbe je 31. decembra 2006 znašal 30,9 milijona EUR, negativni lastniški kapital pa 25,8 milijona EUR.

               12

               Izgube družbe Damixa Armaturen so se v bistvu financirale s posojili družbe Damixa. Dolg družbe Damixa Armaturen do družbe Damixa je ob koncu davčnih let 2005 in 2006 znašal 24,8 milijona EUR oziroma 27,7 milijona EUR.

               13

               Družba Damixa je posojila odobrila po izhodiščni obrestni meri, povečani za 0,5 točke. Obresti, natečene v zadevnih davčnih letih, so torej znašale 3.935.980 DKK (približno 529.203 EUR) oziroma 5.648.765 DKK (približno 759.492 EUR).

               14

               Družba Damixa Armaturen teh stroškov obresti ni odbila od davčnega izida v Nemčiji, saj je menila, da pomenijo razdeljeni dobiček, ki ga na podlagi nemških pravil o omejitvi pravice do odbitka v primeru podkapitalizacije ni mogoče odbiti.

               15

               Družba Damixa v davčnem obračunu teh prihodkov od obresti ni prijavila kot obdavčljiv izid, saj je menila, da je dansko pravilo o obdavčitvi prejetih obresti v nasprotju s pravom Unije.

               16

               Z odločbo z dne 1. aprila 2008 je danski davčni organ štel, da je treba obresti, ki jih je družba Damixa prejela za posojila, ki jih je v letih 2005 in 2006 odobrila družbi Damixa Armaturen, vključiti v njen obdavčljivi dobiček.

               17

               Zoper to odločbo je bil vložen ugovor pri Landsskatteretten (nacionalni davčni odbor, Danska), ki je bil zavrnjen z odločbo z dne 16. decembra 2011.

               18

               Družbi Masco Denmark in Damixa sta 15. marca 2012 vložili pritožbo zoper to zavrnilno odločbo pri Retten i Odense (sodišče v Odenseju, Danska), nato pa sta se proti zavrnilni sodbi tega sodišča pritožili pri Vestre Landsret (pritožbeno sodišče zahodne regije, Danska).

               19

               Družbi Masco Denmark in Damixa sta pred predložitvenim sodiščem trdili, da so zadevna danska pravila v nasprotju s členom 49 PDEU v povezavi s členom 54 PDEU, ker niso v skladu s svobodo ustanavljanja in ker to neskladje ni utemeljeno. V zvezi s tem sta navedli, da se oprostitev iz člena 11(6) SEL uporablja le, če je hčerinska družba posojilojemalka rezidentka na Danskem.

               20

               Ministrstvo za finance nasprotuje temu stališču in trdi, da je ureditev iz postopka v glavni stvari v skladu z določbami prava Unije. Po njegovem mnenju družba Damixa Armaturen plačanih obresti od davčnega izida ni mogla odbiti zaradi nemških davčnih pravil. Meni tudi, da je davčna neugodnost iz postopka v glavni stvari posledica hkratnega izvajanja davčne pristojnosti Kraljevine Danske in Zvezne republike Nemčije.

               21

               V teh okoliščinah je Vestre Landsret (pritožbeno sodišče zahodne regije) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali člen 43 ES v povezavi s členom 48 ES (zdaj člen 49 in člen 54 PDEU) preprečuje državi članici, da družbi rezidentki ne dovoli oprostitve davka na prihodke od obresti, če povezana družba v isti skupini, ustanovljena v drugi državi članici, ni upravičena do davčnega odbitka ustreznih odhodkov za obresti na podlagi pravil (kot v obravnavani zadevi) zadevne države članice, s katerimi je odbitek obresti omejen v primerih podkapitalizacije, medtem ko država članica družbi rezidentki dovoljuje oprostitev davka na prihodke od obresti v primerih, v katerih povezana družba v isti skupini v isti državi članici ni upravičena do davčnega odbitka ustreznih odhodkov za obresti na podlagi nacionalnih pravil (kot v obravnavani zadevi), s katerimi je odbitek obresti omejen v primerih podkapitalizacije?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               22

               Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49 PDEU v povezavi s členom 54 PDEU razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, kot je ta iz spora o glavni stvari, ki za družbo rezidentko določa davčno oprostitev glede obresti, ki jih plača hčerinska družba rezidentka, če ta ustreznih stroškov ni mogla odbiti zaradi pravil, ki pravico do odbitka plačanih obresti omejujejo v primeru podkapitalizacije, obenem pa takšno oprostitev izključuje, če je hčerinska družba rezidentka v drugi državi članici.

               23

               Spomniti je treba, da svoboda ustanavljanja, ki je s členom 49 PDEU priznana državljanom Evropske unije, v skladu s členom 54 PDEU za družbe, ustanovljene v skladu z zakonodajo posamezne države članice, ki imajo registrirani sedež, glavno upravo ali glavni kraj poslovanja v Uniji, vključuje pravico opravljanja dejavnosti v drugi državi članici prek hčerinske družbe, podružnice ali zastopstva (glej v tem smislu sodbo z dne 21. februarja 2013, A, C‑123/11, EU:C:2013:84, točka 30 in navedena sodna praksa).

               24

               Čeprav je namen določb Pogodbe DEU v zvezi s svobodo ustanavljanja zagotoviti, da so tuji državljani in družbe v državi članici gostiteljici obravnavani enako kot državljani in družbe iz te države, hkrati nasprotujejo temu, da bi matična država članica družbo, ustanovljeno v skladu z njeno zakonodajo ovirala pri ustanavljanju v drugi državi članici, zlasti prek hčerinske družbe (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 2015, Timac Agro Deutschland, C‑388/14, EU:C:2015:829, točka 21 in navedena sodna praksa).

               25

               Svoboda ustanavljanja je ovirana, če je na podlagi davčne ureditve ene države članice družba rezidentka, ki ima hčerinsko družbo v drugi državi članici, na davčnem področju obravnavana manj ugodno kot družba rezidentka, ki ima hčerinsko družbo v prvi državi članici (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 2015, Timac Agro Deutschland, C‑388/14, EU:C:2015:829, točka 22 in navedena sodna praksa).

               26

               V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da davčna oprostitev, kot je ta iz spora o glavni stvari, ki jo nacionalna zakonodaja družbi rezidentki zagotavlja glede obresti, ki jih plača hčerinska družba rezidentka, če ta ustreznih stroškov ni mogla odbiti zaradi nacionalnih pravil, ki pravico do odbitka plačanih obresti omejujejo v primeru podkapitalizacije, pomeni davčno ugodnost.

               27

               Izključitev matične družbe rezidentke iz takšne ugodnosti glede obresti, ki ji jih plača hčerinska družba, ki je rezidentka v drugi državi članici, če teh obresti na podlagi zakonodaje te države članice o podkapitalizaciji ni mogoče odbiti od obdavčljivega dobička te hčerinske družbe, lahko povzroči, da je izvrševanje svobode ustanavljanja manj privlačno za matično družbo, ker je odvrnjena od ustanavljanja hčerinskih družb v drugih državah članicah.

               28

               Ta različna obravnava, ki je v postopku v glavni stvari izključno posledica danskih pravil, je dopustna samo, če se nanaša na položaje, ki objektivno niso primerljivi, ali če je upravičena z nujnim razlogom v splošnem interesu (sodba z dne 6. oktobra 2015, Finanzamt Linz, C‑66/14, EU:C:2015:661, točka 30 in navedena sodna praksa).

               29

               Najprej je treba ugotoviti, ali sta zadevna položaja objektivno primerljiva. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je primerljivost čezmejnega položaja z notranjim položajem treba preučiti ob upoštevanju cilja zadevnih nacionalnih določb (sodba z dne 6. oktobra 2015, Finanzamt Linz, C‑66/14, EU:C:2015:661, točka 31 in navedena sodna praksa).

               30

               Iz pripravljalnih dokumentov zakona o spremembah SEL, navedenih v točki 8 te sodbe, izhaja, da je bila davčna oprostitev iz postopka v glavni stvari uvedena zato, da se prepreči, da bi bile matične družbe, rezidentke na Danskem, obdavčene glede obresti, ki so jih prejele od hčerinskih družb za posojila, odobrena zadnjenavedenim, kadar njihove hčerinske družbe stroškov, ki ustrezajo tem obrestim, v celoti ali deloma ne morejo odbiti zaradi pravil, ki v primeru podkapitalizacije omejujejo pravico do odbitka plačanih obresti.

               31

               Posledično je treba ugotoviti, da sta na eni strani položaj matične družbe rezidentke, ki je odobrila posojilo hčerinski družbi rezidentki, za katero veljajo pravila o podkapitalizaciji, in na drugi strani položaj matične družbe rezidentke, ki je odobrila posojilo hčerinski družbi nerezidentki, za katero takšna pravila veljajo v državi članici, v kateri je davčna rezidentka, objektivno primerljiva glede navedenega cilja. V obeh primerih namreč obstaja možnost, da bodo dohodki od obresti, ki jih prejme matična družba, predmet ekonomskega dvojnega obdavčevanja ali verižnega obdavčevanja, kar želi ureditev iz postopka v glavni stvari preprečiti.

               32

               Na drugem mestu je treba preučiti, ali je takšno različno obravnavanje upravičeno z nujnim razlogom v splošnem interesu.

               33

               Da bi bilo upravičeno, mora biti tako različno obravnavanje primerno, da zagotovi uresničitev zadevnega cilja, in ne sme presegati tistega, kar je nujno za dosego tega cilja (sodba z dne 25. februarja 2010, X Holding, C‑337/08, EU:C:2010:89, točka 26 in navedena sodna praksa).

               34

               Kraljevina Danska trdi, da je različno obravnavanje v postopku v glavni stvari upravičeno tako s potrebo po zagotavljanju uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti med državami članicami kot s preprečevanjem izogibanja plačilu davka.

               35

               Kar zadeva potrebo po ohranitvi uravnotežene porazdelitve davčne pristojnosti med državami članicami, je z njo mogoče utemeljiti različno obravnavanje, kadar se želi z zadevno ureditvijo preprečiti ravnanje, ki bi lahko ogrozilo pravico države članice, da izvaja davčno pristojnost glede dejavnosti, ki se opravljajo na njenem ozemlju (sodba z dne 21. februarja 2013, A, C‑123/11, EU:C:2013:84, točka 41 in navedena sodna praksa).

               36

               Tako bi lahko ohranitev porazdelitve davčne pristojnosti med državami članicami povzročila, da bi bilo treba za gospodarske dejavnosti družb s sedežem v eni od teh držav uporabljati samo davčna pravila te države tako glede dobičkov kot tudi izgub (sodba z dne 21. februarja 2013, A, C‑123/11, EU:C:2013:84, točka 42 in navedena sodna praksa).

               37

               Možnost izbire, dana družbam, ali bodo upoštevale svoje izgube v državi članici, v kateri imajo sedež, ali v drugi državi članici, bi namreč lahko občutno ogrozila enakomerno porazdelitev pristojnosti obdavčitve med državami članicami, saj bi se davčni osnovi v obeh teh državah spremenili za vrednost prenesenih izgub (sodba z dne 21. februarja 2013, A, C‑123/11, EU:C:2013:84, točka 43).

               38

               V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je ureditev države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki oprostitev v postopku v glavni stvari omejuje na obresti, ki jih plača hčerinska družba rezidentka, primerna za ohranitev uravnotežene porazdelitve davčne pristojnosti med zadevnimi državami članicami. Z določitvijo davčne oprostitve za družbo rezidentko, ki je odobrila posojilo hčerinski družbi, ki je rezidentka v drugi državi članici, za vse obresti, ki jih je plačala njena hčerinska družba, ki jih ni mogla odbiti zaradi pravil o podkapitalizaciji te druge države članice, bi se namreč država članica, katere rezidentka je matična družba, glede na izbiro, ki so jo sprejele družbe v razmerju medsebojne odvisnosti, zaradi pravil o podkapitalizaciji, ki jih je sprejela država članica sedeža hčerinskih družb, odpovedala svoji pravici, da obdavči obresti, ki jih je prejela ta družba, kar želi ureditev iz postopka v glavni stvari preprečiti.

               39

               Vendar zakonodaja, kot je ta v postopku v glavni stvari, presega to, kar je nujno za dosego tega cilja.

               40

               Svobode ustanavljanja res ni mogoče razumeti tako, da je država članica dolžna prilagajati svoja davčna pravila tistim v drugi državi članici, da bi se v vseh položajih zagotovila obdavčitev, ki odpravlja vsakršno neenakost nacionalnih davčnih ureditev, ker imajo lahko odločitve, ki jih sprejme družba v zvezi z določanjem poslovne strukture v tujini, glede na posamezen primer prednosti ali slabosti za tako družbo (sodba z dne 23. oktobra 2008, Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt, C‑157/07, EU:C:2008:588, točka 50 in navedena sodna praksa).

               41

               Tako v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, člen 49 PDEU v povezavi s členom 54 PDEU državi članici, v kateri ima sedež matična družba, ki je odobrila posojilo hčerinski družbi, ki je rezidentka v drugi državi članici, ne more naložiti, naj naredi več kot določi oprostitev za to matično družbo za znesek stroškov obresti, ki jih hčerinska družba ne bi mogla odbiti, če bi se uporabila pravila prve države članice glede podkapitalizacije. Ta člena zato državi članici, v kateri ima navedena matična družba sedež, ne moreta naložiti, da zadnjenavedeno oprosti za višji znesek, ki izhaja iz davčnega sistema druge države članice, sicer se tvega, da davčno avtonomijo prve države članice omeji izvajanje davčne pristojnosti druge države članice (glej po analogiji sodbo z dne 30. junija 2011, Meilicke in drugi, C‑262/09, EU:C:2011:438, točka 33 in navedena sodna praksa).

               42

               Kljub temu je treba poudariti, da kadar ima država članica sistem preprečevanja ali zmanjševanja verižne obdavčitve ali ekonomskega dvojnega obdavčevanja za dividende, ki jih družbe rezidentke izplačajo rezidentom, mora dividende, ki jih rezidentom izplačajo družbe nerezidentke, obravnavati enako (sodba z dne 30. junija 2011, Meilicke in drugi, C‑262/09, EU:C:2011:438, točka 29 in navedena sodna praksa).

               43

               V okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ki se nanašajo na matično družbo iz ene države članice, katere hčerinska družba je rezidentka v drugi državi članici, v kateri se uporabljajo strožja pravila glede podkapitalizacije, davčna oprostitev, ki bi jo država članica, v kateri ima matična družba sedež, za to družbo glede obresti, ki ji jih plača ta hčerinska družba, določila v mejah zneska, ki ga ta hčerinska družba ob uporabi pravil o podkapitalizaciji zadnjenavedene države članice ne bi mogla odbiti, namreč ne bi ogrozila uravnotežene porazdelitve davčne pristojnosti in bi pomenila manj omejevalen ukrep za svobodo ustanavljanja od tistega, ki je določen z ureditvijo iz postopka v glavni stvari (glej po analogiji sodbi z dne 12. decembra 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, točka 52, in z dne 30. junija 2011, Meilicke in drugi, C‑262/09, EU:C:2011:438, točka 32).

               44

               Kar zadeva cilj preprečevanja izogibanja plačilu davka, je treba ugotoviti, da mora biti, da bi bilo mogoče sprejeti trditev na podlagi take utemeljitve, poseben namen tega ukrepa preprečevanje povsem umetnih konstruktov brez povezave z gospodarsko stvarnostjo, namenjenih izognitvi davku na dobiček, ustvarjen z opravljanjem dejavnosti na nacionalnem ozemlju, ki ga je treba po navadi plačati (sodba z dne 17. decembra 2015, Timac Agro Deutschland, C‑388/14, EU:C:2015:829, točka 42 in navedena sodna praksa).

               45

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, da zakonodaja v postopku v glavni stvari nima posebnega namena, da bi iz davčne ugodnosti izključila povsem umetne konstrukte, katerih cilj bi bil izogniti se danski davčni zakonodaji, temveč iz kroga upravičencev na splošno izključuje vse družbe rezidentke, ki so iz kakršnega koli razloga odobrile posojilo podkapitalizirani hčerinski družbi, ki je rezidentka v drugi državi članici (glej po analogiji sodbo z dne 12. decembra 2002, Lankhorst-Hohorst, C‑324/00, EU:C:2002:749, točka 37 in navedena sodna praksa).

               46

               Poleg tega iz spisa, ki je na voljo Sodišču, izhaja, da so bila posojila, ki jih je odobrila družba Damixa, v bistvu namenjena financiranju izgub družbe Damixa Armaturen, ki se je v zadevnem obdobju spopadala z velikimi finančnimi težavami, in zato ne pomenijo povsem umetnega konstrukta, ustvarjenega z izključno davčnimi nameni.

               47

               V teh okoliščinah je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 49 PDEU v povezavi s členom 54 PDEU razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, kot je ta iz spora o glavni stvari, ki družbi rezidentki zagotavlja davčno oprostitev glede obresti, ki jih plača hčerinska družba rezidentka, če ta ustreznih stroškov ni mogla odbiti zaradi pravil, ki omejujejo pravico do odbitka plačanih obresti v primeru podkapitalizacije, hkrati pa oprostitev, ki bi izhajala iz uporabe njene lastne zakonodaje glede podkapitalizacije, izključuje, če je hčerinska družba rezidentka v drugi državi članici.

         Stroški

               48

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Člen 49 PDEU v povezavi s členom 54 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, kot je ta iz spora o glavni stvari, ki družbi rezidentki zagotavlja davčno oprostitev glede obresti, ki jih plača hčerinska družba rezidentka, če ta ustreznih stroškov ni mogla odbiti zaradi pravil, ki omejujejo pravico do odbitka plačanih obresti v primeru podkapitalizacije, hkrati pa oprostitev, ki bi izhajala iz uporabe njene lastne zakonodaje glede podkapitalizacije, izključuje, če je hčerinska družba rezidentka v drugi državi članici.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: danščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 12. julija 2001. # Banatrading GmbH proti Svetu Evropske unije. # Odškodninska tožba. # Zadeva T-3/99.