title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 8. novembra 2007. # Kraljevina Španija proti Svetu Evropske unije. # Ribištvo - Uredba (ES) št. 27/2005 - Razdelitev ribolovnih kvot med države članice - Akt o pristopu Kraljevine Španije - Konec prehodnega obdobja - Zahteva po relativni stabilnosti - Načelo prepovedi diskriminacije - Nove ribolovne možnosti - Dopustnost. # Zadeva C-141/05.

text:
      SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 8. novembra 2007(*)

      „Ribištvo – Uredba (ES) št. 27/2005 – Razdelitev ribolovnih kvot med države članice – Akt o pristopu Kraljevine Španije – Konec prehodnega obdobja – Zahteva po relativni stabilnosti – Načelo prepovedi diskriminacije – Nove ribolovne možnosti – Dopustnost“
      V zadevi C-141/05,
      katere predmet je ničnostna tožba na podlagi člena 230 ES, vložena, 29. marca 2005,
      Kraljevina Španija, ki jo zastopata E. Braquehais Conesa in M. A. Sampol Pucurull, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Svetu Evropske unije, ki ga zastopata F. Florindo Gijón in A. de Gregorio Merino, zastopnika,

      tožena stranka,
      ob intervenciji:
      Komisije Evropskih skupnosti, ki jo zastopata F. Jimeno Fernández in T. van Rijn, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      intervenientka,
      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh, sodniki in P. Lindh (poročevalka), sodnica,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: J. Swedenborg, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. junija 2007,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Kraljevina Španija s tožbo predlaga razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 27/2005 z dne 22. decembra 2004 o določitvi
         ribolovnih možnosti za leto 2005 in s tem povezanih pogojev za nekatere staleže rib in skupine staležev rib, ki se uporabljajo
         v vodah Skupnosti in za plovila Skupnosti v vodah, kjer so potrebne omejitve ulova (UL 2005, L 12, str. 1) v delu, v katerem
         ji ta uredba ni dodelila nekaterih kvot v vodah Skupnosti, Severnem morju in Baltskem morju.

       Pravni okvir
       Akt o pogojih pristopa Kraljevine Španije in Portugalske republike ter o prilagoditvah pogodb
      2        Členi od 156 do 166 Akta o pogojih pristopa Kraljevine Španije in Portugalske republike ter o prilagoditvah pogodb (UL 1985,
         L 302, str. 23, v nadaljevanju: Akt o pristopu) urejajo zlasti dostop španskih plovil do vod Skupnosti ter njihovih virov.
         Iz določb navedenega člena 166 izhaja, da se v njem opredeljena ureditev uporablja za obdobje, ki se izteče 31. decembra 2002
         (v nadaljevanju: prehodno obdobje).

       Uredbi (EGS) št. 170/83 in 172/83
      3        Zakonodajalec je z Uredbo Sveta (EGS) št. 170/83 z dne 25. januarja 1983 o vzpostavitvi sistema Skupnosti za ohranjanje in
         upravljanje z ribolovnimi viri (UL L 24, str. 1) določil pravila za razdelitev skupne količine ulova med države članice. Namen
         Sveta Evropske unije je bil zlasti prispevati k relativni stabilnosti ribolovnih aktivnosti. Peta do sedma uvodna izjava v
         tej uredbi pojasnjujejo, da je vsebina pojma relativne stabilnosti v tem, da varuje posebne potrebe regij, kjer je lokalno
         prebivalstvo posebno odvisno od ribolova in z njim povezanih aktivnosti, ob upoštevanju trenutnega biološkega stanja staležev.

      4        Svet je z Uredbo Sveta (EGS) št. 172/83 z dne 25. januarja 1983 o določitvi skupnih dovoljenih ulovov za nekatere staleže
         rib in skupine staležev rib na ribolovnem območju Skupnosti za leto 1982, o deležu ulova, s katerim razpolaga Skupnost, o
         razdelitvi tega deleža med državami članicami, ter pogojih za ulov skupnih dovoljenih ulovov (UL L 24, str. 30) prvič razdelil
         razpoložljive vire v vodah Skupnosti (v nadaljevanju: začetna razdelitev).

      5        Da bi omogočil pravično razdelitev razpoložljivih virov, je Svet, kot izhaja iz četrte uvodne izjave v Uredbi št. 172/83,
         upošteval zlasti tradicionalne ribolovne aktivnosti, posebne potrebe regij, kjer je lokalno prebivalstvo posebno odvisno od
         ribolova in z njim povezanih aktivnosti ter izgubo ribolovnih možnosti v vodah tretjih držav.

      6        Za to razdelitev se je upoštevalo referenčno obdobje od leta 1973 do 1978 (v nadaljevanju: začetno referenčno obdobje).

       Uredba (EGS) št. 3760/92
      7        Z Uredbo Sveta (EGS) št. 3760/92 z dne 20. decembra 1992, ki vzpostavlja sistem Skupnosti na področju ribištva in ribogojstva,
         je bila razveljavljena Uredba št. 170/83. Ta vsebuje opredelitev pojma relativne stabilnosti, ki v bistvu povzame opredelitev
         iz Uredbe št. 170/83 in pravila o dodelitvi ulovov, navedena zlasti v členu 8(4).

      8        Ta v točki (iii) določa:

      „Kadar Skupnost ?…? za novo ribolovno območje ali skupino ribolovnih območji uvede nove ribolovne možnosti, ki prej niso bile
         izrabljene na podlagi skupne ribiške politike, Svet sprejme metodo razdelitve, pri čemer upošteva interese vseh držav članic.“

       Uredba (ES) št. 2371/2002
      9        Uredba št. 3760/92 je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 2371/2002 z dne 20. decembra 2002 o ohranjevanju
         in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike (UL L 358, str. 59). Člen 17(1) Uredbe št. 2371/2002
         določa, da imajo plovila Skupnosti enak dostop do voda in virov v vseh vodah Skupnosti, opredeljenih v tem členu, ob upoštevanju
         ukrepov, sprejetih za zagotovitev ohranitve in trajnostnega obstoja vrst.

      10      V rubriki z naslovom „Dodelitev ribolovnih možnosti“ člen 20(1) navedene Uredbe določa, da Svet odloči o omejitvah ulova in/ali
         ribolovnega napora ter o razdelitvi ribolovnih možnosti med državami članicami in o pogojih, povezanih s temi omejitvami.
         Ribolovne možnosti se med države članice razdelijo tako, da se vsaki državi članici zagotovi relativna stabilnost ribolovnih
         aktivnosti za vsak stalež ali ribolovno območje.

      11      Načelo relativne stabilnosti je določeno v šestnajsti in osemnajsti uvodni izjavi navedene uredbe, ki se nanašajo zlasti na
         začasni biološki položaj staležev in na potrebe regij, kjer so lokalni prebivalci zlasti odvisni od ribolova in z njim povezanih
         aktivnosti.

      12      Člen 20(2) Uredbe št. 2371/2002 določa, da kadar Skupnost določi nove ribolovne možnosti, Svet odloči o njihovi dodelitvi,
         upoštevajoč interese vsake države članice.

       Uredba št. 27/2005
      13      Svet je 22. decembra 2004 sprejel Uredbo št. 27/2005, ki je predmet te tožbe, pri čemer se je oprl zlasti na določbe člena
         20 Uredbe št. 2371/2002.

       Dejansko stanje in postopek
      14      Ker je Kraljevina Španija menila, da ima od konca prehodnega obdobja pravico sodelovati pri razdelitvi vrst, za katere veljajo
         omejitve ulova v Severnem morju in Baltskem morju, je pri Svetu vložila zahtevo za pridobitev ribolovnih kvot v teh dveh morjih.

      15      Ta država članica je trdila, da je treba spremeniti kvote, razdeljene po njenem pristopu k Skupnosti, za območje, do katerega
         španska flota v tem obdobju ni imela dostopa, in pri tem upoštevati, prvič, njeno nezmožnost zaradi izključno pravnih razlogov,
         da bi sodelovala pri navedeni razdelitvi, in drugič, ulov te flote v Severnem morju v začetnem referenčnem obdobju.

      16      Svet je zahtevo Kraljevine Španije zavrnil.

      17      Kraljevina Španija je zaradi te zavrnitve pri Sodišču vložila prvi tožbi v zvezi z razdelitvami, ki se nanašajo na leto 2003
         (v zadevah, ki sta bili podlaga za sodbo z dne 30. marca 2006 v zadevi Španija proti Svetu, C-87/03 in C-100/03, ZOdl., str. I-2915),
         tožbi v zvezi z razdelitvami, ki se nanašajo na leto 2004 ?zadevi, ki izhajata iz sklepa predsednika Sodišča z dne 20. junija
         2006 v zadevi Španija proti Svetu (C-133/04, še neobjavljena v ZOdl.), ki je bil izdan, ker je Kraljevina Španija odstopila
         od tožbe, in iz sodbe z dne 19. aprila 2007 v zadevi Španija proti Svetu (C-134/04, neobjavljena v ZOdl.)], ter to tožbo,
         ki se nanaša na leto 2005.

      18      Kraljevina Španija meni, da španska flota, ker z Uredbo št. 27/2005 ni dobila določenih ribolovnih kvot v Severnem morju in
         Baltskem morju, v praksi, in čeprav je prehodnega obdobja konec, ne more loviti večine vrst, za katere veljajo kvote v teh
         dveh morjih. Kraljevina Španija v utemeljitev tožbe uveljavlja tri tožbene razloge. Prvi temelji na kršitvi načela prepovedi
         diskriminacije, drugi na kršitvi Akta o pristopu in tretji na kršitvi člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002.

      19      Kraljevina Španija je v okviru tretjega tožbenega razloga v točki 27 tožbe navedla, da je šlo za te vrste, namreč peščenka
         (v conah IIa, IV), morska spaka (v conah IIa, IV), limanda in morska plošča (v conah IIa, IV), krilati romb (v conah IIa,
         IV), sivi jezik (v conah IIa, IV), škamp (v conah IIa, IV), sinji mol (v conah IIa, IV), kozica (v conah IIa, IIIa, IV), romb
         in gladki romb (v conah IIa, IV), raža (v conah IIa, IV), trnež (v conah IIa, IV) in šur (v conah IIa, IV).

      20      S sklepom predsednika sodišča z dne 21. junija 2005 je bila Komisiji Evropskih skupnosti dovoljena intervencija v podporo
         predlogom Sveta v okviru te tožbe.

      21      S sklepom predsednika Sodišča z dne 10. maja 2005 je bil postopek v tej tadevi začasno ustavljen do razglasitve navedene sodbe
         z dne 30. marca 2006 v zadevi Španija proti Svetu, s katero je Sodišče odločilo o prvih dveh tožbah.

      22      Zaradi te sodbe je Sodišče Kraljevino Španijo vprašalo, ali vztraja pri tožbi. Ta je z dopisom z dne 27. aprila 2006 odgovorila
         pritrdilno.

      23      Ta država članica je v tem dopisu, ob sklicevanju na navedeno sodbo, zatrjevala, da nove ribolovne možnosti pomenijo tiste
         vrste, ki so bile predmet razdelitve v obliki kvot prvič, po njenem mnenju, v Uredbi št. 27/2005, namreč:

      i)     morski menek, cona IV (norveške vode)
      ii)   morska spaka, cona IIa (vode ES) in IV (vode ES)
      iii) sinji mol, cona IV (norveške vode)
      iv)   leng, cona IV (norveške vode)
      v)     škamp, cona IV (norveške vode).
      24      Svet naj bi po mnenju Kraljevine Španije, s tem ko ji ni dodelil nobene kvote za te vrste, kršil svoje obveznosti, ki izhajajo
         iz člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002.

       Dopustnost tožbe
      25      Komisija se v svoji intervencijski vlogi sklicuje na nedopustnost tožbe Kraljevine Španije z obrazložitvijo, da naj bi ta
         z dopisom z dne 27. aprila 2006 spremenila predmet tožbe, s tem ko se je osredotočila le na tretji tožbeni razlog in z navajanjem
         vrst, ki so bile predmet razdelitve prvič z Uredbo št. 27/2005, sprejeto decembra 2004, in ki niso bile omenjene v njeni začetni
         tožbi. Poleg tega naj bi ta, čeprav se je ohranila začetna tožba, v vsakem primeru postala brezpredmetna zaradi zgoraj navedene
         sodbe z dne 30. marca 2006 v zadevi Španija proti Svetu.

      26      Vendar je treba poudariti, da Svet kot tožena stranka, v podporo katere je bilo Komisiji dovoljeno intervenirati, ni uveljavljal
         ugovora nedopustnosti zoper tožbo Kraljevine Španije.

      27      Na podlagi člena 40, četrti odstavek, Statuta Sodišča se lahko z vlogo za pridružitev postopku podpre le zahtevek ene od strank.
         Poleg tega mora intervenient na podlagi člena 93(4) Poslovnika sprejeti postopek v stanju, v kakršnem je, ko vanj vstopi.

      28      Iz tega sledi, da Komisija kot intervenientka ni mogla uveljavljati ugovora nedopustnosti (glej sodbo z dne 30. januarja 2002
         v zadevi Italija proti Komisiji, C-107/99, Recueil, str. I-1091, točka 29).

      29      Vendar je treba na podlagi člena 92(2) Poslovnika po uradni dolžnosti preskusiti, ali je Kraljevina Španija v nasprotju s
         predpisi člena 38 Poslovnika spremenila predmeta spora med postopkom in ali tožba ni postala brezpredmetna zaradi razglasitve
         zgoraj navedene sodbe z dne 30. marca 2006 v zadevi Španija proti Svetu.

      30      Najprej je treba ugotoviti, da je Kraljevina Španija s svojim dopisom z dne 27. aprila 2006, ki je sledil vprašanju Sodišča,
         ali glede na razglasitev te sodbe vztraja pri tožbi, odgovorila pritrdilno. Poleg tega je svoj odgovor potrdila na obravnavi
         pred Sodiščem.

      31      Kraljevina Španija v tem dopisu resda omenja pomen, ki ga ima zaradi razglasitve navedene sodbe preizkus vprašanja, ali nekatere
         vrste rib pomenijo nove ribolovne možnosti v smislu člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002, ki je predmet tretjega tožbenega razloga,
         navedenega v tožbi. V okviru preučitve tega tožbenega razloga bo torej treba preveriti, kjer je to primerno, ali omemba teh
         vrst sodi v predmet začetne tožbe ali pomeni nedopustno razširitev predmeta.

      32      Glede vprašanja, ali je ta tožba postala brezpredmetna zaradi razglasitve zgoraj navedene sodbe z dne 30. marca 2006 v zadevi
         Španija proti Svetu, je treba ugotoviti, da se uredba, za katero je Kraljevina Španija zahtevala delno razglasitev ničnosti
         v sporu, o katerem se je razsodilo z navedeno sodbo, razlikuje od uredbe, ki se izpodbija v tej zadevi. V omenjeni sodbi se
         je namreč izpodbijala Uredba Sveta (ES) št. 2341/2002 z dne 20. decembra 2002, ki za leto 2003 določa možnosti ribolova in
         s tem povezanih pogojev za nekatere staleže in skupine staležev rib, ki se uporabljajo v vodah Skupnosti in za plovila Skupnosti
         v vodah, kjer se zahtevajo omejitve ulova (UL L 356, str. 12), medtem ko se v tej tožbi izpodbija Uredba št. 27/2005, ki določa
         ribolovne možnosti za leto 2005. Zato imata ti dve zadevi različne predmete.

      33      Posledično je treba ugotoviti, da je ta postopek dopusten.

       Temelj
       Tožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije
       Trditve strank
      34      Španska vlada trdi, da bi morala biti španska plovila od izteka prehodnega obdobja upravičena ne le do enakopravnega dostopa
         do vod Skupnosti, česar nihče ne izpodbija, ampak tudi do njihovih virov, kar implicira dodelitev ribolovnih kvot v Severnem
         morju in Baltskem morju. Uredba št. 27/2005 naj torej Kraljevini Španiji v teh dveh morjih ne bi dodelila pravzaprav nobene
         kvote. Ta uredba naj ne bi spoštovala pogojev enakega obravnavanja in naj bi diskriminirala španske ribiče.

      35      Take diskriminacije naj ne bi upravičeval noben objektivni razlog. Spoštovati bi bilo treba splošno pravilo, da se pravo Skupnosti
         za nove države članice od njihovega pristopa naprej uporablja v celoti. Odstopanja od tega pravila, določena v aktih o pristopu,
         so začasna in jih je treba razlagati ozko.

      36      Ta država članica meni, da sta pojma dostop do voda in dostop do virov vsebinsko povezana. Uredba št. 27/2005 naj med njima
         ne bi ločevala in dolžnost Sodišča naj bi torej bila, da sprejme ustrezne ukrepe za spremembo ključa razdelitve.

      37      Nedostop do virov bi praktično odvzel smisel pravice dostopa do voda. Kajti le vrste, za katere veljajo kvote, naj bi imele
         ekonomsko vrednost. Poleg tega bi obveznost, če ne bi bilo kvot, da se ulov teh vrst, čeprav bi bile mrtve, vrže nazaj v morje,
         povzročala biološko škodo. Navsezadnje Kraljevina Španija s tem, ko v teh dveh morjih pravzaprav ni imela kvote, ni mogla
         izmenjati ribolovnih možnosti, kot je predvideno v členu 20(5) Uredbe št. 2371/2002.

      38      Kraljevina Španija navaja, da je njen položaj drugačen kot položaj držav članic, ki tudi niso dobile kvot na podlagi Uredbe
         št. 27/2005. Ni nujno namreč, da bi imela plovila slednjih interes ribariti v zadevnih vodah, v nasprotju s plovili Kraljevine
         Španije, države članice, katere prebivalstvo je odvisno od ribolova, zlasti v Galiciji in baskovskih provincah. Kraljevina
         Španija zatrjuje, da bi, če ne bi bilo prehodnih določb, sodelovala pri prvi razdelitvi kvot po svojem pristopu k Skupnosti
         leta 1986 in bi ji bile torej dodeljene kvote leta 2003.

      39      Svet meni, da Uredba št. 27/2005 do Kraljevine Španije ni diskriminatorna. Obravnava se jo enako kot države članice brez kvot,
         z obrazložitvijo, da niso izvajale ribolovnih dejavnosti, za katere bi Svet lahko odločil, da vzdržujejo stabilnost, pri čemer
         navedene države pomenijo skoraj polovico držav članic. Svet poudarja, da španska vlada ne ločuje, kar pa je nujno, med pojmoma
         dostop do voda Skupnosti in dostop do njenih virov.

       Presoja Sodišča
      40      Načelo enakega obravnavanja zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo
         enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (glej zlasti sodbo z dne 17. oktobra 1995 v zadevi Fishermen’s
         Organisations in drugi, C-44/94, Recueil, str. I-3115, točka 46; zgoraj navedeni sodbi z dne 30. marca 2006 Španija proti
         Svetu, točka 48, in z dne 19. aprila 2007 Španija proti Svetu, točka 28).

      41      Zastavlja se torej vprašanje, ali je položaj Kraljevine Španije mogoče primerjati s položajem držav članic, ki so z Uredbo
         št. 27/2005 dobile ribolovne kvote v vodah Severnega morja in Baltskega morja.

      42      Kot je Sodišče opozorilo v točki 50 zgoraj navedene sodbe z dne 30. marca 2006 v zadevi Španija proti Svetu, je že presodilo
         glede vprašanja morebitne diskriminacije držav članic, ki po pristopu k Skupnosti niso dobile določenih ribolovnih kvot.

      43      Iz točke 41 sodbe z dne 13. oktobra 1992 v zadevi Portugalska in Španija proti Svetu (C-63/90 in C-67/90, Recueil, str. I-5073)
         izhaja, da je Portugalska republika trdila, da je portugalska flota v vodah Grenlandije od leta 1973 do 1977 opravljala ribolovne
         aktivnosti, torej v delu začetnega referenčnega obdobja. Poudarila je, da je količina, ki jo je njena flota ulovila, primerljiva
         s količino, ki jo je ulovila nemška flota, in precej večja od količine, ki jo je ulovila flota Združenega kraljestva.

      44      Sodišče je vseeno ugotovilo, da položaj Portugalske republike ni bil primerljiv s položajem drugih držav članic, upravičenih
         do razdelitev. Presodilo je, da se je, glede na to da Akt o pristopu ni spremenil obstoječega položaja glede razdelitve zunanjih
         virov, obstoječi pravni red Skupnosti še naprej uporabljal in da se nove države članice ne morejo sklicevati na okoliščine
         pred pristopom, med katerimi so zlasti njihove ribolovne dejavnosti v referenčnem obdobju, da bi bilo mogoče odstopiti od
         uporabe zadevnih določb. Od pristopa so v enakem položaju kot države članice, ki so bile iz razdelitev izključene na podlagi
         načela relativne stabilnosti ribolovnih aktivnosti, kar se je glede sporazumov, sklenjenih pred pristopom, kazalo v razdelitvi
         iz leta 1983 (glej zgoraj navedene sodbe v zadevi Portugalska in Španija proti Svetu, točki 43 in 44; z dne 30. marca 2006
         v zadevi Španija proti Svetu, točka 52, in z dne 19. aprila 2007 v zadevi Španija proti Svetu, točka 32).

      45      Navedeno presojanje je mogoče prenesti na obravnavano zadevo. Iz njega izhaja, da Kraljevina Španija ni v položaju, ki bi
         bil primerljiv s položajem drugih držav članic, katerih plovila so bila upravičena do kvot pri začetni razdelitvi, in da se
         posledično španska vlada ne more sklicevati na ribolovne dejavnosti španskih plovil v Severnem morju med letoma 1973 in 1976
         v začetnem referenčnem obdobju. Nasprotno, njen položaj je primerljiv s položajem držav članic, katerih plovila niso dobila
         teh kvot, ne glede na to, ali so te države članice opravljale ribolovne dejavnosti v vodah Severnega morja in/ali Baltskega
         morja v začetnem referenčnem obdobju (glej zgoraj navedeni sodbi z dne 30. marca 2006 Španija proti Svetu, točka 53, in z
         dne 19. aprila 2007 Španija proti Svetu, točka 33).

      46      Konec prehodnega obdobja tega položaja v ničemer ne spreminja.

      47      Svet namreč pravilno navaja, da je treba ločevati med pojmoma dostopa do vod in dostopa do virov. Če ima Kraljevina Španija
         po izteku prehodnega obdobja znova dostop do vod Severnega morja in Baltskega morja, to ne pomeni, da imajo španska plovila,
         enako kot države članice, ki so sodelovale pri začetni razdelitvi ali kasnejših razdelitvah, dostop do virov v teh morjih
         (glej zgoraj navedeni sodbi z dne 30. marca 2006 Španija proti Svetu, točka 55, in z dne 19. aprila 2007 Španija proti Svetu,
         točka 35).

      48      Svet je lahko presodil, da španska plovila več kot dvajset let niso opravljala ribolova v vodah Severnega morja in Baltskega
         morja in dejstvo, da kvote niso bile dodeljene, ne krši načela relativne stabilnosti ribolovnih dejavnosti zadevnih populacij.
         Iz tega izhaja, da je Svet prav tako lahko štel, da Kraljevina Španija ni bila v enakem položaju kot druge države članice,
         katerih plovila so v zadnjem času, med upoštevnim referenčnim obdobjem, lovila v teh vodah (glej zgoraj navedeni sodbi z dne
         30. marca 2006 Španija proti Svetu, točka 56, in z dne 19. aprila 2007 Španija proti Svetu, točka 36).

      49      Treba je dodati, da položaj Kraljevine Španije, da v prehodnem obdobju ni mogla sodelovati pri novih razdelitvah ribolovnih
         kvot zaradi povsem začasne legalne prepovedi dostopa do voda Severnega in Baltskega morja, te ugotovitve v ničemer ne spremeni.
         Iz tega ne izhaja, da bi moral Svet spremeniti ključ razdelitve po izteku tega obdobja, da bi upošteval interese Kraljevine
         Španije. V nasprotju s tem, kar je ta država članica zatrjevala med pisnim postopkom in obravnavo, namreč nikakor ni dokazano,
         da bi ta država članica, če ne bi bilo prepovedi dostopa do dveh zadevnih morij v prehodnem obdobju, dobila nekatere kvote
         za vrste, ki so predmet nove razdelitve v navedenem obdobju.

      50      Poleg tega argumenti, ki jih je navedla Kraljevina Španija in ki so navedeni v točki 37 te sodbe, niso taki, da bi spremenili
         ugotovitev iz točke 47 te sodbe. Zato okoliščina, da imajo vrste, za katere veljajo kvote, večjo vrednost kot druge vrste,
         ne more povzročiti, da bi bilo treba državi članici dodeliti nekatere kvote. Domnevno ekološko tveganje ni bilo dokazano.
         Nezmožnost, da se opravijo nekatere spremembe kvot, izhaja iz njihove nedodelitve. Člen 20(5) Uredbe št. 2371/2002 namreč
         določa le možnost, da se spremeni kvote, ki jih države članice že imajo. Ta zato ne ustvarja pravice za pridobitev kvot.

      51      Posledično Svet glede Kraljevine Španije, s tem da je v Uredbi št. 27/2005 ne obravnava enako kot države članice, ki so sodelovale
         pri začetni razdelitvi ribolovnih kvot pred pristopom navedene države članice k Skupnosti oziroma pri kasnejših razdelitvah
         v prehodnem obdobju, ni ravnal diskriminatorno.

      52      Glede na navedeno je treba tožbeni razlog kršitve načela prepovedi diskriminacije zavrniti.

       Tožbeni razlog: kršitev Akta o pristopu
       Trditve strank
      53      Španska vlada meni, da je bilo z Uredbo št. 27/2005, ker z njo Kraljevini Španiji po njenem pristopu k Skupnosti ni bil dodeljen
         del ribolovnih kvot, ki so bile predmet razdelitve za območje voda Skupnosti v Severnem morju in Baltskem morju, prehodno
         obdobje podaljšano za dlje kot to določa Akt o pristopu, kar posledično krši določila tega akta.

      54      Španska vlada meni, da odstopanja, določena v Aktu o pristopu, ki trajajo dlje od prehodnega obdobja, določenega v tem aktu,
         kršijo svojo izredno, prehodno in omejeno naravo.

      55      Ta država članica tudi navaja, da je ta zadeva, čeprav je Sodišče že v zgoraj navedeni sodbi z dne 30. marca 2006 v zadevi
         Španija proti Svetu presodilo o obstoju kršitve Akta o pristopu, drugačna v tem, da se, v nasprotju z uredbo, obravnavano
         v tej sodbi, Uredba št. 27/2005 nanaša zlasti na kvote, ki so bile prvič dodeljene leta 2005 in ki pomenijo nove ribolovne
         možnosti.

      56      Svet trdi, da se določbe Akta o pristopu po izteku prehodnega obdobja ne uporabljajo več in torej ne morejo več biti merilo
         za presojo zakonitosti ukrepov, ki jih je sprejel Svet.

      57      Poleg tega Akt o pristopu ne zahteva niti ne predvideva spremembe sistema razdelitve kvot.

      58      Svet dodaja, da členi od 156 do 164 Akta o pristopu, ki so prehodne določbe, ne določajo, kako bi moral Svet ravnati pri razdelitvi
         novih ribolovnih možnosti za leto 2005, kar je več let po prenehanju veljavnosti teh določb.

       Presoja Sodišča
      59      Spomniti je treba, da Svet navaja, da členi od 156 do 164 Akta o pristopu opredeljujejo režim, ki velja za sektor ribištva
         le za prehodno obdobje. Ti členi torej načeloma ne morejo biti podlaga za zahteve, ki se nanašajo na obdobje, ki se je začelo
         kasneje, po njegovem izteku (glej zgoraj navedeni sodbi z dne 30. marca 2006 Španija proti Svetu, točka 64, in z dne 19. aprila
         2007 Španija proti Svetu, točka 44).

      60      Poleg tega iz Akta o pristopu v ničemer ne izhaja, da je bil Svet zavezan v prihodnosti spremeniti ključ razdelitve možnosti
         ribolova, sprejet pred pristopom Kraljevine Španije oziroma po njem, med prehodnim obdobjem.

      61      Čeprav je režim, ki je veljal med prehodnim obdobjem, po definiciji začasen, to ne pomeni, da vse omejitve, ki jih določa,
         samodejno prenehajo po izteku tega obdobja, če te izhajajo tudi iz pravnega reda Skupnosti, ki velja za državo članico. Kot
         je bilo ugotovljeno v točki 29 zgoraj navedene sodbe z dne 30. marca 2006 Španija proti Svetu, pravni red Skupnosti obsega
         ključ razdelitve, ki ga določajo obstoječi predpisi ob pristopu Kraljevine Španije. Ta ključ razdelitve načeloma ostaja v
         veljavi, dokler ni spremenjen z aktom Sveta.

      62      Razdelitve kvot, opravljene med prehodnim obdobjem, namreč ne ureja Akt o pristopu, ampak uredbe, ki določajo zadevne kvote
         in načelo relativne stabilnosti (glej zgoraj navedeni sodbi z dne 30. marca 2006 Španija proti Svetu, točka 66, in z dne 19.
         aprila 2007 Španija proti Svetu, točka 47). Razdelitve, ki so bile prvič opravljene z Uredbo št. 27/2005, pa tudi niso urejene
         z določbami Akta o pristopu.

      63      Torej Svet s tem, da z Uredbo št. 27/2005 Kraljevini Španiji ni dodelil določenih ribolovnih kvot v Severnem in Baltskem morju,
         nikakor ni kršil Akta o pristopu.

      64      Posledično je treba tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev Akta o pristopu, zavrniti.

       Tožbeni razlog: kršitev člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002
       Trditve strank
      65      Kraljevina Španija meni, da pet vrst, ki jih omenja v svojem dopisu z dne 27. aprila 2006 in ki so navedene v točki 23 te
         sodbe, pomenijo nove ribolovne možnosti. S tem ko ji Svet za te vrste ni dodelil nobene kvote, naj ne bi upošteval interesov
         te države članice in naj bi kršil določbe člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002.

      66      Svet je priznal, da vrste, ki so bile predmet prve razdelitve na podlagi Uredbe št. 27/2005, pomenijo nove ribolovne možnosti.
         Vendar naj bi bile med petimi vrstami, ki so jih navedli španski organi, nove ribolovne možnosti tedaj le za vrste, ki so
         bile v posebnih conah prvič razdeljene leta 2005:

      i)     morski menek, cona IV (norveške vode)
      ii)   morska spaka, cona IV (norveške vode)
      iii) leng, cona IV (norveške vode)
      iv)   škamp, cona IV (norveške vode).
      67      Nasprotno, morska spaka, cona IIa (vode ES) in cona IV (vode ES), omenjena v točki 23 te sodbe, naj bi bila predmet prve razdelitve
         leta 1998. Za sinjega mola, cona IV (norveške vode), omenjenega v navedeni točki 23, naj bi se zahtevala razdelitev pred letom
         2002. Kraljevina Španija naj bi torej te vrste napačno navajala kot nove ribolovne možnosti.

      68      Svet glede štirih novih ribolovnih možnosti, ki jih je določil, navaja, da je upošteval interese vseh držav članic, vključno
         z interesom Kraljevine Španije, vendar da iz upoštevanja teh novih ribolovnih možnosti ne izhaja, da bi vse države članice
         morale dobiti kvote. Svet naj bi določil referenčno obdobje, ki se nanaša na leta od 1999 do 2003. Ker španska plovila v tem
         obdobju niso ribarila zadevnih vrst v zadevni coni, čeprav so za to imela možnost, tej državi članici ni bila dodeljena nobena
         kvota. Svet ugotavlja, da ni presegel svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku in da torej ni kršil člena 20(2)
         Uredbe št. 2371/2002.

      69      Kraljevina Španija v svoji repliki prizna, da je glede opredelitve vrst, ki pomenijo nove ribolovne možnosti, storila napako
         in da le štiri vrste, ki jih je navedel Svet za posebne cone, ustrezajo zadevnemu pojmu. Vendar pa vztraja, da je Svet glede
         teh štirih vrst kršil navedeni člen 20(2).

      70      Ker štiri vrste, ki jih je navedel Svet, sodijo v kategorijo „druge vrste“, za katere je bila skupna kvota dodeljena Skupnosti
         na podlagi uredb pred letom 2005, Komisija meni, da te ne pomenijo novih ribolovnih možnosti. Ta pojem naj bi se uporabljal
         le za vrste, ki so Skupnosti na voljo zaradi dostopa do novih vod oziroma do novih vrst.

      71      Komisija dodaja, da bi bilo treba, če se Sodišče ne bi strinjalo z njeno razlago pojma „nove ribolovne možnosti“ in bi razsodilo,
         da so štiri vrste, ki jih navaja Svet, spadale pod ta pojem, v vsakem primeru ugotoviti, da Svet ni prekoračil pooblastila
         za odločanje po prostem preudarku in torej ni kršil člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002.

       Presoja Sodišča
      –       Uvodne pripombe
      72      Kraljevina Španija, Svet in Komisija se strinjajo, da so bile le štiri vrste, ki jih je omenil Svet in so navedene v točki
         66 te sodbe, predmet prve razdelitve na podlagi Uredbe št. 27/2005 in da se tretji tožbeni razlog te tožbe nanaša nanje.

      73      Postavlja pa se vprašanje glede dopustnosti tega tožbenega razloga.

      74      Kot je bilo navedeno v točki 31 te sodbe, je treba namreč preveriti, ali je Kraljevina Španija z navedbo teh štirih vrst,
         v nasprotju s predpisi člena 38 Poslovnika, spremenila predmet spora.

      75      Treba je ugotoviti, da je med štirimi zadevnimi vrstami morska spaka v točki 27 vloge Kraljevine Španije omenjena v zvezi
         s cono IV, ne da bi bilo opredeljeno, ali gre za vode Skupnosti, norveške vode ali vse te vode. Španska vlada v dopisu z dne
         27. aprila 2006 navaja morsko spako, cona IV (vode Skupnosti), vendar to navedbo v repliki popravi in zatrjuje, da se je nanašala
         na norveške vode.

      76      Ob upoštevanju splošne navedbe cone IV v tožbi, je treba šteti, da so bile s tem zajete vse vode te cone, in je zato tretji
         tožbeni razlog, kar zadeva morsko spako, cona IV (norveške vode), dopusten.

      77      Drugače pa je s tremi drugimi vrstami, morski menek in leng namreč nista navedena v točki 27 tožbe, škamp pa ni omenjen za
         cono IV. Zato je treba šteti, da se tožba ne nanaša ne na morskega menka ne na lenga in da škampa navaja le za cono III. Sklicevanje
         na te tri vrste za cono IV (norveške vode) v dopisu z dne 27. aprila 2006 ter v repliki pomeni razširitev predmeta spora,
         ki ga je treba izločiti kot nedopustnega. Okoliščina, da so te vrste navedene v Prilogi I k Uredbi št. 27/2005, ki je predmet
         tega spora, ne zadošča, ker Kraljevina Španija zahteva le razglasitev ničnosti uredbe v delu, v katerem ni dodelila nekaterih
         kvot španski floti, in ker je v navedeni točki 27 opredelila le vrste, navedene v tretjem tožbenem razlogu.

      –       Tožbeni razlog
      78      Kraljevina Španija zatrjuje, da razdelitev kvote za morsko spako, cona IV (norveške vode), izvedena z Uredbo št. 27/2005,
         pomeni novo ribolovno možnost in da Svet s kršitvijo določb člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002 ni upošteval njenih interesov,
         s tem ko ji za to vrsto ni dodelil nobene kvote.

      79      Preveriti je treba, ali razdelitev kvote za morsko spako, cona IV (norveške vode), pomeni novo ribolovno možnost v smislu
         člena 20(2) in, v tem primeru, ali je Svet upošteval interese Kraljevine Španije.

      80      Prvič, ni sporno, da razdelitev, izvedena z Uredbo št. 27/2005, pomeni prvo razdelitev kvot med države članice za to vrsto.

      81      Komisija meni, da naj morska spaka, cona IV (norveške vode), kljub temu ne bi pomenila nove ribolovne možnosti, saj naj bi
         bila že obstoječa ribolovna možnost, ker naj ne bi šlo za vrsto, ki bi se prvič gospodarsko izkoriščala na podlagi politike
         Skupnosti, v skladu s členom 8(4)(iii) Uredbe št. 3760/92. Člen 20(2) Uredbe št. 2371/2002 naj bi torej nadomestil ta člen
         8(4)(iii) in bi ga bilo treba razumeti v smislu slednjega. To naj bi pomenilo, da bi bilo treba kvoto za to vrsto razdeliti
         po načelu relativne stabilnosti, navedenem v členu 20(1) Uredbe št. 2371/2002, in ne ob upoštevanju, v skladu z navedenim
         členom 20(2), interesa držav članic.

      82      Vendar je treba poudariti, da se Uredba št. 2371/2002 loči od Uredbe št. 3760/1992.

      83      Uredba št. 2371/2002 določa pojem „ribolovne možnosti“, ki ga v členu 3(q) opredeli kot: v količini izraženo zakonito pravico
         do ribolova. Besedilo člena 20(2) te uredbe pa se loči od besedila navedenega člena 8(4)(iii) in določa le, da, kadar Skupnost
         določi nove ribolovne možnosti, Svet odloči o dodelitvi navedenih možnosti, upoštevajoč interese vsake države članice.

      84      Pojem „nove ribolovne možnosti“ je torej treba razlagati ob upoštevanju zgradbe in cilja člena 20(1) in (2) Uredbe št. 2371/2002,
         v povezavi s sodno prakso (glej sodbe z dne 16. junija 1987 v zadevi Romkes, 46/86, Recueil, str. 2671; z dne 13. oktobra
         1992 v zadevi Španija proti Svetu, C-70/90, Recueil, str. I-5159, Španija proti Svetu, C-71/90, Recueil, str. I-5175, in Španija
         proti Svetu, C-73/90, Recueil, str. I-5191; ter zgoraj navedeno sodbo z dne 30. marca 2006 Španija proti Svetu).

      85      Iz preučitve teh dveh odstavkov navedenega člena 20 izhaja, da prvi od teh obravnava obstoječe ribolovne možnosti, medtem
         ko se drugi nanaša na nove ribolovne možnosti. Obstoječe ribolovne možnosti so razdeljene med države članice na podlagi načela
         relativne stabilnosti.

      86      Sodišče je razsodilo, da je treba zahtevo po relativni stabilnosti razumeti tako, da pomeni izključno to, da vsaka država
         članica ohrani določen odstotek pri razdelitvi ribolovnih možnosti in da se bo ključ razdelitev, ki je bil prvotno določen,
         še naprej uporabljal do sprejetja spremenjene uredbe (glej zlasti zgoraj navedeni sodbi Romkes, točka 17, in Španija proti
         Svetu z dne 30. marca 2006, točka 27).

      87      Če uporaba načela relativne stabilnosti v zvezi z obstoječimi ribolovnimi možnostmi povzroči ohranitev ključa razdelitve med
         države članice, ki je bil že določen, je treba ugotoviti, da določitev prvega ključa razdelitve med države članice vključuje
         dodelitev novih ribolovnih možnosti in razdelitev, ki upošteva interes vsake od njih. Pojem interesa lahko zajema potrebo
         po ohranitvi relativne stabilnosti ribolovnih dejavnosti, vendar na to potrebo ni omejen.

      88      S tem ko je prvi ključ razdelitve določen na državo članico, zlasti potem ko so te uporabile svojo pravico do ribolova v coni
         in za vrste, za katere je Skupnost imela skupno kvoto, Svet tako, v nasprotju s stališčem Komisije, ob upoštevanju interesa
         vsake od njih odloči v skladu z določbami člena 20(2) Uredbe št. 23717/2002. Ker v takem primeru po definiciji ni mogoče ohraniti
         nobenega ključa razdelitve, ni treba uporabiti določb člena 20(1) te uredbe.

      89      Treba je dodati, da naj bi razlaga, ki jo zagovarja Komisija, vodila v paradoksalen položaj, v katerem pravica držav članic
         do dostopa do novih vod in do novih vrst ne bi nikoli mogla biti opredeljena kot nova ribolovna možnost, in zato ne bi nikoli
         omogočala upoštevanja interesa teh držav v smislu člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002. Tako naj bi bilo vsakokrat, ko bi, kot
         v obravnavani zadevi, nova pravica do dostopa prvič dobila obliko skupne kvote v korist Skupnosti, preden bi bila naknadno
         posamično dodeljena državam članicam. Iz Uredbe št. 2371/2002 torej ne izhaja, da je zakonodajalec s tem želel omejiti upoštevanje
         interesa držav članic.

      90      Glede na zgornje ugotovitve je treba ugotoviti, da prva dodelitev kvote za morsko spako, cona IV (norveške vode), državam
         članicam, ki je temeljila na določitvi prvega ključa razdelitve za to vrsto v zadevnih vodah, pomeni novo ribolovno možnost.

      91      Zato je treba preučiti, ali je Svet pravilno upošteval interese Kraljevine Španije.

      92      Glede uredbe na področju ribolova v okviru skupne kmetijske politike iz ustaljene sodne prakse izhaja, da ima zakonodajalec
         Skupnosti na tem področju diskrecijsko pravico, ki ustreza politični odgovornosti, ki mu jo dajeta člena 34 ES in 37 ES (glej
         zlasti sodbo z dne 23. marca 2006 v zadevi Unitymark in North Sea Fishermen’s Organisation, C-535/03, ZOdl., str. I-2689,
         točka 55).

      93      Kljub temu je treba preveriti, ali zakonodajalec Skupnosti ni prekoračil meje svojega pooblastila za odločanje po prostem
         preudarku.

      94      Kraljevina Španija navaja, da so ji v referenčnem obdobju, ki ga je izbral Svet, to je od leta 1999 do 2003, določbe členov
         od 156 do 164 Akta o pristopu prepovedovale dostop do zadevih vod. S tem ko je Svet odločil, da kvote dodeli le državam članicam,
         katerih flote so v tem obdobju ribarile zadevne vrste, zlasti morsko spako, in s tem ko ji ni dodelil nobene kvote, čeprav
         španskih plovil v zadevni coni ni bilo zaradi povsem legalne prepovedi, naj ne bi upošteval njenih interesov.

      95      Vendar je treba ugotoviti, kot je Svet navedel v svojih odgovorih na tožbo in v dupliki, da se členi od 156 do 164 Akta o
         pristopu nanašajo le na dostop k vodam Skupnosti, in ne na dostop k norveškim vodam, ter da zato argument Kraljevine Španije
         ni upošteven.

      96      Kraljevina Španija je na obravnavi skušala uveljaviti druge argumente, da bi dokazala nezmožnost španskih plovil, da bi lovila
         v norveških vodah. Najprej je navedla, da znotraj določene cone še vedno ni lahko opredeliti voda, v katerih plovila opravljajo
         svojo dejavnost, nato pa je potrdila, da ji v norveških vodah ni bila dodeljena nobena kvota.

      97      Ti argumenti kljub temu niso odločilni, ker so različne flote držav članic lahko znotraj skupne kvote, ki velja za Skupnost
         za različne vrste, kamor je sodila tudi morska spaka, prosto ribarile morsko spako, za katero ni veljala posebna kvota na
         državo članico.

      98      Ugotoviti je torej treba, da nedodelitev kvot za morsko spako Kraljevini Španiji ali kateri drugi državi članici ne pomeni,
         da Svet ni upošteval interesov teh držav članic.

      99      Sodišče je glede izbire referenčnega obdobja že razsodilo, da ima Svet določeno prožnost (glej v tem smislu sodbo z dne 25.
         oktobra 2001 v zadevi Italija proti Svetu, C-120/99, Recueil, str. I-7997, točka 42). Petletno obdobje od leta 1999 do 2003
         pomeni nedavno dovolj dolgo obdobje, ki ga ni mogoče grajati.

      100    Svet ni prekoračil svoje diskrecijske pravice, s tem ko je dodelil kvote za morsko spako le državam članicam, katerih plovila
         so ribarila to vrsto v tem obdobju, in s tem ko Kraljevini Španiji ni dodelil nobene kvote, z obrazložitvijo, da španska plovila
         niso opravljala tega ribolova, čeprav so imela pravico dostopa do zadevne cone.

      101    Posledično je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.

      102    Ker nobenemu tožbenemu razlogu, ki ga je navajala Kraljevina Španija, ni bilo ugodeno, je treba tožbo zavrniti.

       Stroški
      103    V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Svet je predlagal,
         naj se Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
         Ob uporabi odstavka 4, prvi odstavek, istega člena Komisija nosi svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
      3)      Komisija Evropskih skupnosti nosi svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: španščina.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 4. junija 2009. # Jörg Mölling proti Evropski policijski urad (Europol). # Javni uslužbenci - Zaposlovanje. # Zadeva F-11/08.

text:
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
      (drugi senat)
      z dne 4. junija 2009

      Zadeva F-11/08

      Jörg Mölling
      proti
      Evropskemu policijskemu uradu (Europol)
      „Javni uslužbenci – Uslužbenci Europola – Zaposlovanje – Izbirni postopek – Pogoji zaposlovanja – Napoteni nacionalni strokovnjak – Člen 6 Kadrovskih predpisov Europola – Člen 2(4) odločbe direktorja Europola z dne 8. decembra 2006“
      Predmet:      Tožba, vložena na podlagi člena 40(3) Konvencije na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji o ustanovitvi Evropskega policijskega
         urada (Konvencija o Europolu) in člena 93(1) Kadrovskih predpisov Europola, s katero J. Mölling predlaga razglasitev ničnosti
         odločbe Europola z dne 10. oktobra 2007 o zavrnitvi njegovega sodelovanja v izbirnem postopku za zasedbo delovnega mesta glavnega
         administratorja („first officer“) v oddelku  za droge pri Europolu.

      Odločitev:      Odločba Europola z dne 10. oktobra 2007, s katero J. Möllingu ni bilo dovoljeno sodelovati v izbirnem postopku za zasedbo
         delovnega mesta glavnega administratorja („first officer“) v oddelku za droge pri Europolu, se razglasi za nično. Europolu
         se naloži plačilo vseh stroškov.

      Povzetek

      1.      Uradniki – Uslužbenci Europola – Zaposlovanje – Odločba direktorja Europola v zvezi s Kadrovskimi predpisi – Izraz „na nobenem
            delovnem mestu Europola“
      (Kadrovski predpisi Europola, Priloga 1)
      2.      Pravo Skupnosti – Razlaga – Metode – Dobesedna in logična razlaga
      1.      Iz dobesedne razlage člena 2, točka 4, odločbe direktorja Europola z dne 8. decembra 2006 o izvajanju člena 6 Kadrovskih predpisov
         Europola izhaja, da je treba izraz „na nobenem delovnem mestu Europola“, ki ga vsebuje, razlagati po zgledu opredelitve iz
         člena 1, točka 1, iste odločbe kot vsako delovno mesto s seznama v Prilogi 1 h Kadrovskim predpisom, ne da bi dobesedna razlaga
         angleške različice navedenega člena 2, točka 4, onemogočala, da bi se izrazu „Europol post“ iz člena 2, točka 4, odločbe z
         dne 8. decembra 2006 pripisovala drugačna vsebina, kot je vsebina izraza „Europol post“, ki je opredeljen v členu 1, točka 1,
         navedene odločbe.

      Ker delovno mesto napotenega strokovnjaka Europola ni navedeno na seznamu iz Priloge 1 h Kadrovskim predpisom Europola, oseba,
         ki zaseda tako delovno mesto, „ni bil[a] zaposlen[a] na nobenem delovnem mestu Europola“ v smislu člena 2, točka 4, zgoraj
         navedene odločbe.

      (Glej točke od 57 do 59.)

      2.      Razen če iz pripravljalne dokumentacije jasno izhaja namen avtorjev neke določbe, se je treba opreti samo na obseg besedila,
         kot je zapisano, in mu dati tak pomen, kot izhaja iz dobesedne in logične razlage. Razlage, ki izhaja iz samega besedila,
         tako ni mogoče nadomestiti z razlago, ki se opira na dejanske elemente posameznega primera.

      (Glej točko 69.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 1. junij 1961, Simon proti Sodišču, 15/60, Recueil, str. 223 in 244;
      Sodišče za uslužbence: 14. december 2006, André proti Komisiji, F-10/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-183 in II-A-1-755, točka 44.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (drugi senat)
      z dne 4. junija 2009(*)

      „Javni uslužbenci – Osebje Europola – Zaposlovanje – Izbirni postopek – Pogoji za zaposlitev – Napoteni nacionalni strokovnjak – Člen 6 Kadrovskih predpisov Europola – Člen 2(4) sklepa direktorja Europola z dne 8. decembra 2006“
      V zadevi F‑11/08,
      zaradi tožbe na podlagi člena 40(3) Konvencije, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o ustanovitvi
         Evropskega policijskega urada (Konvencija o Europolu) in člena 93(1) Kadrovskih predpisov Europola,

      Jörg Mölling, napoteni nacionalni strokovnjak pri Evropskem policijskem uradu, stanujoč v Haagu (Nizozemska), ki ga je najprej zastopal
         P. de Casparis, odvetnik, nato P. de Casparis, N. D. Dane in W. J. Dammingh, odvetniki,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropskemu policijskemu uradu (Europol), ki ga zastopata D. Neumann in D. El Khoury, zastopnika, ob sodelovanju B. Wägenbaura in R. Van der Houta, odvetnika,

      tožena stranka,
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (drugi senat),
      v sestavi S. Van Raepenbusch, predsednik, I. Boruta, sodnica, in H. Kanninen (poročevalec), sodnik,
      sodni tajnik: R. Schiano, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. septembra 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        J. Mölling je s tožbo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča za uslužbence prejelo 22. januarja 2008 v elektronski obliki (izvirnik
         je bil vložen 25. januarja 2008), zahteval razglasitev ničnosti odločbe Europola z dne 10. oktobra 2007, s katero mu ni bilo
         dovoljeno sodelovati v izbirnem postopku za zasedbo delovnega mesta glavnega administratorja („first officer“) v enoti „droge“
         Europola.

       Pravni okvir
      2        Člen 1(1) Kadrovskih predpisov Europola v različici, ki se uporablja v obravnavani zadevi (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi),
         določa:

      „Kadrovski predpisi se uporabljajo za vse pogodbeno zaposleno osebje Europola. To osebje sestavlja:
      –        osebje Europola, ki se ga zaposli izključno iz pristojnih organov v smislu člena 2(4) Konvencije [, pripravljene na podlagi
         člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o ustanovitvi Evropskega policijskega urada], ali osebje, ki se ga lahko zaposli bodisi
         iz ali izven teh organov,

      –        lokalno osebje, če je izrecno navedeno v Kadrovskih predpisih.“
      3        Člen 2(1) Kadrovskih predpisov določa:

      „Za osebje Europola v smislu Kadrovskih predpisov se štejejo osebe, ki se jih zaposli za zasedbo delovnega mesta s seznama
         v Dodatku 1, razen delovnih mest, pri katerih je označeno, da jih mora zasesti lokalno osebje.

      Med navedenimi delovnimi mesti se določi tista, ki jih lahko zasede izključno osebje iz pristojnih organov v smislu člena
         2(4) Konvencije [, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o ustanovitvi Evropskega policijskega urada],
         in tista, ki jih lahko zasede tudi drugo osebje.

      Osebju, ki se zaposli na delovno mesto, ki ga lahko zasede le osebje iz pristojnih organov, se lahko za to delovno mesto ponudi
         samo pogodba za določen čas v skladu s členom 6.“

      4        V Dodatku 1 Kadrovskih predpisov so Europolova delovna mesta našteta v odstavku 1, ki določa, da „[so] ob upoštevanju odstavka
         3 [...] [Europolova] delovna mesta še zlasti [naslednja] delovna mesta: [...].“ V zadnjem pododstavku odstavka 1 Dodatka 1
         je določeno, da „se lahko ta seznam [Europolovih delovnih mest] spremeni s soglasnim sklepom upravnega odbora.“

      5        Člen 6 Kadrovskih predpisov določa:

      „Vse osebje Europola, bodisi zaposleno na delovno mesto, ki ga lahko zasede le osebje iz pristojnih organov v smislu člena
         2(4) Konvencije [, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o ustanovitvi Evropskega policijskega urada]
         bodisi zaposleno na delovno mesto, za katerega ta omejitev ne velja, se v začetku zaposli za določen čas od enega do petih
         let.

      Prve pogodbe je mogoče podaljšati. Skupna dolžina pogodb za določen čas, vključno z vsakim podaljšanjem, ne sme preseči devetih
         let.

      Le osebje, zaposleno na delovno mesto, ki ni omejeno na osebje iz pristojnih organov v smislu člena 2(4) Konvencije [, pripravljene
         na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o ustanovitvi Evropskega policijskega urada], je mogoče po visoko zadovoljivi
         izpolnitvi dveh pogodb za določen čas, ki sta trajali najmanj šest let, zaposliti za nedoločen čas.

      […]“
      6        Člen 2(4) Konvencije, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o ustanovitvi Evropskega policijskega urada
         z dne 26. julija 1995 (UL C 316, str. 2, v nadaljevanju: Konvencija o Europolu) tako opredeljuje pristojne organe, ki jih
         med drugim omenja člen 6 Kadrovskih predpisov:

      „Za namen te konvencije pomenijo ,pristojni organi‘ vse javne organe, ki obstajajo v državah članicah in ki so v okviru nacionalne
         zakonodaje odgovorni za preprečevanje in boj proti kaznivim dejanjem.“

      7        Tretje poglavje drugega naslova Kadrovskih predpisov z naslovom „Pogoji zaposlitve“ vsebuje člen 24, ki določa:

      „1. Zaposlovanje osebja Europola mora biti namenjeno temu, da se [Europolu] zagotovi sodelovanje oseb z najvišjo stopnjo strokovnosti,
         učinkovitosti in integritete. Pri izbiri osebja Europola se ne upošteva samo osebne primernosti in strokovnosti, ampak tudi
         potrebo po tem, da so ustrezno zastopane vse države članice in vsi uradni jeziki Evropske unije. Europol izvaja politiko enakih
         možnosti.

      2. Osebje Europola je mogoče zaposliti samo pod pogoji iz člena 2(1), pod pogojem, da
      (a)      je oseba državljan države članice Evropske unije in uživa vse državljanske pravice;
      (b)      je oseba izpolnila vse zakonske obveznosti glede služenja vojaškega roka;
      (c)      ima oseba zahtevane osebnostne lastnosti za opravljanje svojih nalog;
      (d)      je oseba fizično sposobna opravljati svoje naloge;
      (e)      oseba izkaže poglobljeno znanje enega od uradnih jezikov Evropske unije in ustrezno znanje enega od ostalih navedenih jezikov,
         kot je potrebno za naloge, ki jih bo opravljala.

      […]
      4. Postopek izbire pri zaposlovanju osebja Europola je določen v Dodatku 2 [Kadrovskih predpisov].“
      8        V skladu s členom 5(1) Dodatka 2 Kadrovskih predpisov „izbirna komisija glede na kvalifikacije, izkušnje in iskani profil
         ter na podlagi morebitnega predizbora iz člena 24 Kadrovskih predpisov opravi prvi izbor prejetih kandidatur.“

      9        V uvodni izjavi 6 k sklepu direktorja Europola z dne 8. decembra 2006 o splošni politiki izvajanja člena 6 Kadrovskih predpisov
         (v nadaljevanju: sklep z dne 8. decembra 2006) je navedeno:

      „Razlog za predpisano najdaljše trajanje zaposlitve celotnega osebja Europola, zaposlenega na delovnih mestih [ki jih lahko
         zasede le osebje iz nacionalnih pristojnih organov iz člena 2(4) Konvencije o Europolu], na podlagi dveh pogodb za določen
         čas, je to, da države članice želijo izmenjevanje navedenih članov osebja Europola, ki jih je treba nato ponovno zaposliti
         v njihovih nacionalnih pristojnih organih (načelo rotacije) […]“ („The reason for prescribing a maximum period of service
         for all Europol staff on bold posts under two fixed-term contracts is that the Member States want a rotation of such staff
         members who should subsequently be re-integrated into the service of their competent national authority (the rotation principle)
         […]“)

      10      V uvodni izjavi 15 sklepa z dne 8. decembra 2006 je navedeno, da „lahko Europol na podlagi razumne razlage člena 6 in Dodatka
         2 Kadrovskih predpisov šteje, da je nekdanji član osebja Europola po določenem obdobju odsotnosti upravičen kandidirati za
         novo delovno mesto, kar zagotavlja, da se vse, notranje ali zunanje, kandidate za določeno delovno mesto obravnava enako in
         da noben kandidat ne more vplivati na postopek izbire“. („Based on a reasonable interpretation of Article 6 and Appendix 2
         of the Staff Regulations, Europol is not prevented from considering a previous staff member as eligible to apply for a new
         post following a period of absence which ensures that all candidates for a particular post, internal or external, are in an
         equal position and that no candidate may have influenced a forthcoming recruitment campaign“).

      11      Člen 1 sklepa z dne 8. decembra 2006 tako opredeljuje nekatere izraze iz navedenega sklepa:

      „[točka 1] delovno mesto Europola: vsako delovno mesto, ki je vključeno ali se ga namerava vključiti na seznam Europolovih
         delovnih mest iz Dodatka 1 Kadrovskih predpisov, razen direktorja, namestnikov direktorja in lokalnega osebja, kot je določeno
         v členih od 98 do 100 Kadrovskih predpisov. (‚Europol Post‘: Any post that is included or is intended to be included in the
         list of Europol posts set out in Appendix 1 of the Staff Regulations, with the exception of the Director, the Deputy Directors
         and local staff as provided for by Articles 98-100 of the Staff Regulations);

      […]
      [točka 6] ‚[Nacionalni] pristojni organi‘: v skladu s členom 2(4) Konvencije o Europolu, vsi javni organi, ki obstajajo v
         državah članicah in ki so v okviru nacionalne zakonodaje odgovorni za preprečevanje in boj proti kaznivim dejanjem. (‚Competent
         Authority‘: In accordance with Article 2(4) of the Europol Convention, all public bodies existing in the Member States which
         are responsible under national law for preventing and combating criminal offences);

      [točka 7] ‚Delovno mesto, označeno s poudarjenim tiskom‘: vsako delovno mesto Europola, ki ga lahko zasede le osebje iz pristojnih
         organov. (‚Bold Post‘: Any Europol post which can be filled only by staff engaged from a Competent Authority);

      [točka 8] ‚Delovno mesto, ki ni označeno s poudarjenim tiskom‘: vsako delovno mesto, ki ga lahko zasede osebje, ki ni nujno
         iz pristojnih organov. (‚Non-bold Post‘: Any Europol post which can be filled by staff that do not need to be engaged from
         a Competent Authority).“

      12      Člen 2, točka 3, sklepa z dne 8. decembra 2006 določa, da „se lahko, brez poseganja v člen 2, točka 4, s posameznikom sklene
         samo eno prvo pogodbo“. („Without prejudice to Article 2.4 below, only one First Contract shall be entered into with any individual“).

      13      V skladu s členom 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 se „po izteku 18 mesecev, v katerih nekdanji član osebja ni bil
         zaposlen na nobenem delovnem mestu Europola, in po novem postopku izbire kakršna koli nova pogodba o zaposlitvi šteje za prvo
         pogodbo“. („After a period of 18 months during which a former member of staff has been detached from any Europol post, and
         following a new selection procedure, any new Employment Contract shall be deemed to be a First Contract“).

      14      Člen 40(3) Konvencije o Europolu določa, da „[d]oločbe o pritožbah, na katere opozarjajo pravila v zvezi s pogoji zaposlitve,
         ki veljajo za začasno in pomožno osebje Evropskih skupnosti, veljajo s potrebnimi spremembami tudi za osebje Europola.“ Določbe
         členov 92 in 93 Kadrovskih predpisov tako ustrezajo tistim iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti,
         ki se v skladu s členom 117 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti uporabljajo za začasno in pomožno
         osebje Evropskih skupnosti.

       Dejansko stanje
      15      Tožeča stranka, ki je uradnik nemške policije, se je 1. septembra 1999 pri Europolu zaposlila kot glavni administrator („first
         officer“) v enoti „droge“. Njena pogodba, ki je bila sklenjena na podlagi člena 6, prva alinea, Kadrovskih predpisov Europola
         v različici pred sprejetjem Sklepa Sveta z dne 4. decembra 2006 o spremembi Kadrovskih predpisov Europola (UL C 311, str. 1),
         je prenehala veljati 31. avgusta 2005.

      16      Tega dne se je tožeča stranka ponovno zaposlila pri nemški policiji, pri kateri je bila zaposlena že pred 1. septembrom 1999
         in ki jo je s 1. septembrom 2005 napotila na delo v Europol kot napotenega strokovnjaka („seconded expert“). Ta napotitev,
         ki se bi morala prvotno končati 28. februarja 2007, je bila s spremembo pogodbe o napotitvi tožeče stranke podaljšana do 28.
         februarja 2008. Po trditvah tožeče stranke naj bi jo Europol na začetku napotitve seznanil s tem, da se bo po izteku napotitve
         lahko „vrnila na Europol kot zaposleni“.

      17      Europol je 13. julija 2007 objavil prosto delovno mesto glavnega administratorja („first officer“) v enoti „droge“ (v nadaljevanju:
         sporno delovno mesto). V skladu s točko 3.1 objave prostega delovnega mesta z naslovom „Splošni pogoji (člen 24 Kadrovskih
         predpisov)“ bi morala biti oseba na spornem delovnem mestu „član osebja nacionalnih pristojnih organov države članice Evropske
         unije in uživati vse državljanske pravice (delovna mesta, označena s poudarjenim tiskom)“.

      18      Tožeča stranka je kandidirala za sporno delovno mesto.

      19      Izbirna komisija, določena v Dodatku 2 Kadrovskih predpisov, je opravila prvi izbor kandidatov in tožečo stranko uvrstila
         na prvo mesto.

      20      Vodja enote „droge“ v Europolu je tožečo stranko 10. oktobra 2007 ustno obvestil, da njena kandidatura ni dopustna, ker ne
         izpolnjuje pogojev iz člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006. Po mnenju vodje enote „droge“ tožeča stranka po izteku
         njene pogodbe z Europolom za obdobje od 1. septembra 1999 do 31. avgusta 2005 ni izpolnjevala zahteve iz navedene določbe,
         da vsaj 18 mesecev ni bila zaposlena na nobenem delovnem mestu Europola.

      21      Tožeča stranka je 11. oktobra 2007 vložila pritožbo zoper odločbo Europola z dne 10. oktobra 2007, v kateri je izpodbijala
         Europolovo razlago člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006.

      22      Europol je z odločbo z dne 23. oktobra 2007 pritožbo zavrnil.

       Postopek in predlogi strank
      23      Sodišče za uslužbence je stranki v okviru ukrepov procesnega vodstva v skladu s členom 55(2)(d) Poslovnika pozvalo k predložitvi
         nekaterih listin.

      24      Tožeča stranka je v odgovor na poziv k predložitvi listin med drugim predložila kopijo pogodbe o zaposlitvi z Europolom za
         obdobje od 1. septembra 1999 do 31. avgusta 2005. Europol pa je predložil kopijo objave prostega spornega delovnega mesta,
         listine v zvezi z drugima dvema kandidatoma iz postopka za zasedbo navedenega delovnega mesta, ki ju je tožeča stranka omenjala
         v okviru tožbenega razloga glede kršitve „načela enakosti“, ter opis delovnega mesta napotenega strokovnjaka v enoti „droge“
         („Job description for the Seconded Expert to the Drugs Unit“), ki ga je pripravila tožeča stranka in potrdil vodja enote „droge“
         v Europolu.

      25      Tožeča stranka Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        razglasi za nično odločbo Europola z dne 10. oktobra 2007, s katero ji ni bilo dovoljeno sodelovanje v izbirnem postopku za
         zasedbo spornega delovnega mesta;

      –        razglasi za nično odločbo z dne 23. oktobra 2007 o zavrnitvi pritožbe;
      –        Europolu naloži plačilo stroškov, tudi nagrade odvetniku.
      26      Europol Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        tožbo zavrne;
      –        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
       Predmet spora
      27      Tožeča stranka poleg razglasitve ničnosti odločbe Europola z dne 10. oktobra 2007, s katero ji ni bilo dovoljeno sodelovanje
         v izbirnem postopku za zasedbo spornega delovnega mesta, predlaga tudi razglasitev ničnosti odločbe z dne 23. oktobra 2007
         o zavrnitvi njene pritožbe. V zvezi s tem je treba spomniti, da Sodišče za uslužbence na podlagi predlogov za razglasitev
         ničnosti odločbe o zavrnitvi pritožbe, ki nima samostojne vsebine, odloča o aktu, zoper katerega je bila vložena pritožba
         (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 17. januarja 1989 v zadevi Vainker proti Parlamentu, 293/87, Recueil, str. 23, točka
         8; sodbo Sodišča prve stopnje z dne 6. aprila 2006 v zadevi Camós Grau proti Komisiji, T‑309/03, ZOdl., str. II‑1173, točka
         43, in sodbo Sodišča za uslužbence z dne 4. septembra 2008 v zadevi Duta proti Sodišču, F‑103/07, še neobjavljena v ZOdl.,
         točka 23, za katero je v teku pritožbeni postopek pred Sodiščem prve stopnje, zadeva T‑475/08 P).

      28      Tožeča stranka je pritožbo vložila zoper odločbo Europola z dne 10. oktobra 2007, s katerim ji ni bilo dovoljeno sodelovanje
         v izbirnem postopku za zasedbo spornega delovnega mesta. Zato je treba šteti, da je tožba tožeče stranke vložena zoper navedeno
         odločbo.

       Pravo
      29      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe uveljavlja dva tožbena razloga, ki se nanašata, na eni strani, na napačno uporabo člena
         2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 in kršitev načela pravne varnosti, na drugi strani pa na kršitev načela enakega
         obravnavanja.

      30      Najprej je treba preučiti tožbeni razlog glede napačne uporabe člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 in kršitve
         načela pravne varnosti.

       Trditve strank
      31      Tožeča stranka najprej opozarja na vsebino člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006, po katerem se po 18 mesecih, v
         katerih nekdanji član osebja Europola ni bil zaposlen na nobenem delovnem mestu Europola („any Europol post“), in po novem
         postopku izbire vsaka nova pogodba o zaposlitvi šteje za prvo pogodbo.

      32      Tožeča stranka dalje navaja, da je po izteku pogodbe z Europolom 31. avgusta 2005 delala v Europolu kot „napoteni strokovnjak“.
         Te funkcije naj v Dodatku 1 Kadrovskih predpisov ne bi bilo, zato naj ne bi smel biti izključen iz postopka izbire za sporno
         delovno mesto zaradi neizpolnjevanja pogojev iz člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006.

      33      Tožeča stranka dodaja, da to, da Europol razlikuje izraza „Europol post“ in „Europol Post“, pri čemer se beseda „post“ piše
         enkrat z malo in drugič z veliko začetnico, nima podlage v sklepu z dne 8. decembra 2006. Če bi obstajala pojmovna razlika,
         bi morala biti izkazana v navedenem sklepu. Tako v Kadrovskih predpisih kot v sklepu z dne 8. decembra 2006 se ta izraza uporabljata
         brez razlikovanja.

      34      Nazadnje tožeča stranka navaja, da je v Europolu delala šest let, rok, po katerem naj bi se izvedla „rotacija“, pa naj bi
         bil medtem določen na devet let.

      35      Europol opozarja, prvič, na razlog za obstoj člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006. V skladu z navedbami Europola
         člen 6 Kadrovskih predpisov ureja pogodbe z osebjem, ki zaseda delovna mesta, označena s poudarjenim tiskom („bold posts“),
         to so delovna mesta, ki so pridržana za osebje iz nacionalnih policijskih in carinskih uprav, ki se ga po izteku pogodbe z
         Europolom ponovno zaposli v njegovi nacionalni upravi. Te pogodbe naj bi bile torej v skladu s členom 6 Kadrovskih predpisov
         časovno omejene, kar naj bi pojasnjevalo, zakaj člen 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 določa, da lahko oseba, ki
         je bila del osebja Europola, pogodbo z Europolom sklene šele po izteku osemnajstmesečnega „obdobja odsotnosti“.

      36      Drugič, Europol trdi, da tožbeni razlog tožeče stranke tako glede na besedilo člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006
         kot glede na njegov namen ni utemeljen.

      37      Najprej, člen 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 naj bi določal dva pogoja, ki morata biti izpolnjena kumulativno.
         Tožeča stranka je izpolnjevala prvi pogoj, saj je bila član osebja Europola. Ne bi pa naj bilo res, da v 18 mesecih „ni bil[a]
         zaposlen[a] na nobenem delovnem mestu Europola“. V zvezi s tem Europol trdi, da besedilo „ni bil zaposlen na nobenem delovnem
         mestu Europola“ v smislu člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 pomeni, da med Europolom in nekdanjim članom njegovega
         osebja ne sme obstajati nobena pravna ali dejanska vez.

      38      Nadalje Europol navaja, da v skladu z uvodno izjavo 6 sklepa z dne 8. decembra 2006 države članice Konvencije o Europolu hočejo,
         da člani osebja Europola, ki zasedajo delovna mesta, označena s poudarjenim tiskom, v Europolu delajo za določen čas, tako
         da se omogoči njihova „rotacija“ in torej njihova ponovna zaposlitev v nacionalnih upravah, iz katerih so prišli. Europol
         meni, da bi bilo treba izraz „ni bil zaposlen na nobenem delovnem mestu Europola“ iz člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra
         2006 razlagati v skladu s tem.

      39      Sicer pa naj bi v skladu z uvodno izjavo 15 sklepa z dne 8. decembra 2006 nekdanji član osebja Europola lahko kandidiral za
         novo delovno mesto samo po določenem „obdobju odsotnosti“, kar naj bi omogočalo zagotavljanje enakosti vseh kandidatov.

      40      V obravnavani zadevi naj bi tožečo stranko njena država naslednji dan po izteku pogodbe z Europolom tja napotila kot „napotenega
         strokovnjaka“. Kot taka naj bi še naprej delala za Europol in pod njegovim nadzorom.

      41      Nazadnje Europol trdi, da mora tožeča stranka dokazati, da izpolnjuje vse pogoje iz člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra
         2006. Tožeča stranka pa naj bi se v bistvu omejila na zavračanje razlikovanja med izrazoma „Europol post“ in „Europol Post“,
         pri čemer je beseda „post“ zapisana enkrat z malo in drugič z veliko začetnico.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      42      Člen 2(1), prvi pododstavek, Kadrovskih predpisov določa, prvič, da se „[z]a osebje Europola v smislu Kadrovskih predpisov
         štejejo osebe, ki se jih zaposli za zasedbo delovnega mesta s seznama v Dodatku 1, razen delovnih mest, pri katerih je označeno,
         da jih mora zasesti lokalno osebje.“

      43      Člen 2(1), drugi pododstavek, Kadrovskih predpisov nato določa razlikovanje med „delovnimi mesti, [...] ki jih lahko zasede
         izključno osebje iz pristojnih organov v smislu člena 2(4) Konvencije o Europolu in [tistimi], ki jih lahko zasede tudi drugo
         osebje.“

      44      Nazadnje je iz člena 2(1), tretji pododstavek, Kadrovskih predpisov razvidno, da se lahko osebju, ki se zaposli na delovno
         mesto, ki ga lahko zasede le osebje iz pristojnih organov v smislu člena 2(4) Konvencije o Europolu, za to delovno mesto ponudi
         samo pogodba za določen čas. Ta določba napotuje na člen 6 Kadrovskih predpisov, ki določa najdaljše trajanje pogodbe za določen
         čas. To trajanje, devet let, je bilo pred spremembo člena 6 Kadrovskih predpisov s sklepom Sveta z dne 4. decembra 2006 o
         spremembi Kadrovskih predpisov Europola šest let.

      45      V obravnavani zadevi je za delovno mesto, ki ga je od 1. septembra 1999 do 31. avgusta 2005 zasedala tožeča stranka, veljala
         časovna omejitev iz člena 2(1) Kadrovskih predpisov, zaradi česar je tožeča stranka svoje delovno mesto zapustila 31. avgusta
         2005.

      46      Vendar pa je treba ugotoviti, da pravilo o najdaljšem trajanju pogodbe o zaposlitvi za osebe iz člena 2(1) Kadrovskih predpisov
         Europolu ne onemogoča, da s temi osebami po tem, ko 18 mesecev niso bile zaposlene na nobenem delovnem mestu Europola, ponovno
         sklene pogodbo o zaposlitvi. Člen 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 namreč določa, da „po 18 mesecih, v katerih nekdanji
         član osebja Europola ni bil zaposlen na nobenem delovnem mestu Europola, in po novem postopku izbire, vsaka nova pogodba o
         zaposlitvi šteje za prvo pogodbo.“

      47      V obravnavani zadevi je sporno to, ali je bila zaposlitev tožeče stranke od 1. septembra 2005 dalje, ki je bila prvotno predvidena
         za 18 mesecev, nato pa podaljšana do 28. februarja 2008, zaposlitev, zaradi katere tožeča stranka na podlagi člena 2, točka 4,
         sklepa z dne 8. decembra 2006 ne more biti izbrana za zasedbo spornega delovnega mesta.

      48      Europol ne zatrjuje, da je tožeča stranka kot napoteni strokovnjak pri Europolu med 1. septembrom 2005 in 28. februarjem 2008
         zasedala delovno mesto iz Dodatka 1 Kadrovskih predpisov. Trdi pa, da člen 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 s tem,
         ko navaja „[na] nobenem delovnem mestu Europola“ („any Europol post“), delovna mesta Europola ne omejuje na tista iz Dodatka 1
         Kadrovskih predpisov. Europol je v odločbi, s katero je zavrnil pritožbo tožeče stranke, v podkrepitev te trditve opozoril
         na to, da se besedilo člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 ne sklicuje na opredelitev izraza „Europol Post“ iz
         člena 1, točka 1, navedenega sklepa. Po mnenju Europola naj bi namreč to, da beseda „post“ v členu 2, točka 4, sklepa z dne
         8. decembra 2006 ni zapisana z veliko začetnico, kot je to v členu 1, točka 1, navedenega sklepa, pomenilo, da se izraz „Europol
         post“ nanaša na katero koli delovno mesto v Europolu, in ne samo tista iz člena 1, točka 1, sklepa z dne 8. decembra 2006.

      49      Tožeča stranka je v tožbi zavrnila navedeno trditev Europola, ki se na ta ugovor tožeče stranke v odgovoru na tožbo ni odzval.
         Je pa Europol v odgovor na vprašanje sodnika poročevalca na obravnavi pojasnil, da vztraja pri svoji trditvi glede posledic
         uporabe besede „post“ z malo začetnico v členu 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006.

      50      Europol poleg tega trdi, da besedilo člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 potrjuje njegovo razlago določb navedenega
         člena, saj se ta določba sklicuje na katero koli delovno mesto Europola („detached from any Europol post“), kar naj bi kazalo
         na to, da navedeni člen 2, točka 4, ne zahteva samo neobstoja kakršne koli pravne vezi ampak tudi neobstoj dejanske vezi med
         Europolom in nekdanjim članom njegovega osebja.

      51      Nazadnje Europol še trdi, da njegovo jezikovno razlago določb člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 potrjuje tudi
         analiza namena njegovih določb.

      52      Najprej je treba preučiti, ali dobesedna razlaga člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 potrjuje utemeljenost stališča
         Europola.

      53      Kar zadeva, na eni strani, vprašanje, ali je treba besedi „post“ v izrazu „Europol post“ dati poseben pomen glede na to, ali
         je zapisana z veliko ali malo začetnico, je treba ugotoviti, prvič, da se v členu 1 sklepa z dne 8. decembra 2006 vsi v njem
         opredeljeni izrazi začnejo z veliko začetnico.

      54      Drugič, iz besedila sklepa z dne 8. decembra 2006 je razvidno, da je beseda „post“ v izrazu „Europol post“ v vseh njegovih
         določbah (člen 1, točka 7, člen 1, točka 8, člen 5, točka 5, člen 5, točka 5.1, člen 5, točka 5.2), ne samo v členu 2, točka 4,
         zapisana z malo začetnico, kljub temu pa ta beseda očitno v nobeni od navedenih določb nima drugačnega pomena, kot je opredeljen
         v členu 1, točka 1, sklepa z dne 8. decembra 2006, razen če opredelitev izraza „Europol post“, kot je naveden v zadnjenavedenem
         členu, postane brezpredmetna. Sklep z dne 8. decembra 2006 tako sam po sebi ne vsebuje sistematske razlike med izrazoma „Europol
         Post“ in „Europol post“ glede na to, ali je beseda „post“ zapisana z veliko ali malo začetnico.

      55      Tretjič, ugotoviti je treba, da je beseda „post“ v Dodatku 1 Kadrovskih predpisov v angleški jezikovni različici tako v naslovu
         kot v besedilu zapisana z malo začetnico.

      56      Nazadnje, če bi avtor sklepa z dne 8. decembra 2006 želel razlikovati med izrazoma „Europol post“ in „Europol Post“, bi bila
         stvar dobre priprave zakonodajnega besedila, da se to jasno izrazi v sklepu, kar pa se ni zgodilo.

      57      Na drugi strani je treba glede trditve, da naj bi uporaba besede „any“ v izrazu „any Europol post“ iz člena 2, točka 4, sklepa
         z dne 8. decembra 2006 kazala na to, da se ta izraz nanaša na vse vrste delovnih razmerij, in ne samo na delovna mesta iz
         Dodatka 1 Kadrovskih predpisov, priznati, da ni prepričljiva. Navedeni izraz bi bilo dejansko mogoče razumeti tudi tako, da
         se nanaša na katero koli delovno mesto v smislu opredelitve izraza „Europol Post“ iz člena 1, točka 1, sklepa z dne 8. decembra
         2006. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je izraz „Europol Post“ v členu 1, točka 1, sklepa z dne 8. decembra 2006 opredeljen
         kot „any post“ s seznama v Dodatku 1 Kadrovskih predpisov. Poleg tega se v določbah člena 1, točki 7 in 8, sklepa z dne 8.
         decembra 2006 uporablja izraz „Any Europol post“, čeprav ni dvoma, da se te določbe nanašajo samo na uporabo, ki je opredeljena
         v členu 1, točka 1, navedenega sklepa.

      58      Iz vsega navedenega izhaja, da dobesedna razlaga člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006 ne omogoča, da bi se izrazu
         „Europol post“ pripisovala drugačna vsebina, kot je vsebina izraza „Europol Post“, ki je opredeljen v členu 1, točka 1, navedenega
         sklepa, in da bi se torej potrdila trditev Europola, da se izraz „any Europol post“ poleg delovnih mest, navedenih v Dodatku
         1 Kadrovskih predpisov, nanaša tudi na druga delovna mesta.

      59      V obravnavani zadevi je treba skleniti, da tožeča stranka, s tem da je v obdobju od 1. septembra 2005 do 28. februarja 2008
         zasedala delovno mesto napotenega strokovnjaka pri Europolu, ki ga ni na seznamu iz Dodatka 1 Kadrovskih predpisov, „ni bil[a]
         zaposlen[a] na nobenem delovnem mestu Europola“ v smislu člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006.

      60      Nesporno je namreč, da za obdobje med 1. septembrom 2005 in 28. februarjem 2008 med tožečo stranko in Europolom ni bila sklenjena
         nobena pogodba. Napotitev tožeče stranke kot strokovnjaka pri Europolu je posledica pogodbe med Europolom in „Polizeipräsident
         in Berlin“, s katero so določeni status, naloge, pravice in obveznosti tožeče stranke. Poleg tega je treba opozoriti na to,
         da niti Kadrovski predpisi niti besedila sklepov Europola, ki jih je ta predložil Sodišču za uslužbence, ne vsebujejo določb
         v zvezi z napotenimi strokovnjaki. Iz navedenih ugotovitev je razvidno, da je bila tožeča stranka kot napoteni strokovnjak
         uradnik nemške policije, ki ga je nemška policija dala na voljo Europolu pod pogodbeno določenimi pogoji.

      61      Tako je treba preučiti še, ali so dejanske okoliščine, na katere se sklicuje Europol, take, da lahko omajajo nave deno sklepanje.

      62      V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da je v skladu z uvodno izjavo 6 sklepa z dne 8. decembra 2006 eden od ciljev določitve
         najdaljšega trajanja zaposlitve iz člena 6 Kadrovskih predpisov zagotovitev „rotacije“ osebja tako, da se morajo osebe, ki
         so bile pri Europolu zaposlene za najdaljši možni čas, vrniti v službo v svoje nacionalne organe.

      63      V obravnavani zadevi pa je Europol Sodišču za uslužbence predložil dokument „Job Description for the Seconded Expert to the
         Drugs Unit“ z dne 19. julija 2006, ki ga je pripravila tožeča stranka in potrdil vodja enote „droge“ Europola in iz katerega
         je razvidno, da je morala tožeča stranka aktivno sodelovati pri rednem delu te enote, da je morala včasih zastopati Europol
         ter da je morala nadomeščati vodjo enote „droge“ ob njegovi odsotnosti. Poudariti je tudi treba, da je v tem dokumentu navedeno,
         da „kot napoteni strokovnjak in v okviru svojih nalog nadzira in koordinira operativne dejavnosti različnih oddelkov enote
         „droge“, potrjuje in odobrava distribucijo operativnih dokumentov, poročil in drugih izdelkov zunanjim partnerjem, daje intervjuje
         medijem in svetuje vodji enote „droge“ o vprašanjih politike. Vodja enote „droge“ in napoteni strokovnjak se dnevno sestajata.“
         („[i]n his capacity as Seconded Expert and his special tasking, he supervises and co-ordinates the operational activities
         in the various Sections of the Drugs Unit, approves and authorises the distribution, to external partners, of operational
         documents, reports and other products, gives interviews to the media and advises the Head of the Drugs Unit on policy matters
         [; d]aily meetings between the Head of the Drugs Unit and the Seconded Expert take place“).

      64      Poleg tega je Europol na obravnavi navedel, da je tožeča stranka kot glavni administrator („first officer“) v enoti „droge“
         opravljala povsem enake naloge kot takrat, ko je bila napoteni strokovnjak. Nobene spremembe nalog naj ne bi bilo, tožeča
         stranka pa naj bi ostala namestnik vodje („deputy head“) navedene enote. Europol je opozoril tudi na to, da tožeča stranka
         po izteku pogodbe 31. avgusta 2005 ni delala v Berlinu.

      65      Europol je na obravnavi pojasnil tudi, da je tožeča stranka po izteku pogodbe 31. avgusta 2005 še naprej delala pri njem z
         drugačnim statusom iz praktičnih razlogov.

      66      Tožeča stranka ne izpodbija tega, da dokument „Job Description for the Seconded Expert to the Drugs Unit“ pravilno odraža
         naloge, ki jih je opravljala. Ne glede na to pa je zastopnik tožeče stranke na obravnavi navedel, da nima „občutka, da gre
         za dejavnosti ali delo, ki je enako [tistemu, ki ga je tožeča stranka opravljala kot glavni administrator (‚first officer‘)];
         če bi bilo tako, [tožeča stranka ne bi] videla potrebe po novem opisu nalog.“ Poleg tega je tožeča stranka navedla, da naj
         kot napoteni strokovnjak ne bi imela pravice opravljati nalog namestnika vodje („deputy head“) enote „droge“, saj naj bi te
         naloge lahko opravljal samo član osebja Europola.

      67      Iz preučitve pravnega in dejanskega položaja tožeče stranke kot napotenega strokovnjaka izhaja, da čeprav je bila 1. septembra
         2005 formalno ponovno zaposlena pri nemški policiji, je v resnici še naprej – z drugim statusom – opravljala v bistvu enake
         naloge kot prej. Sicer pa tožeča stranka ni izkazala, v čem se je njeno delo po 1. septembru 2005 bistveno spremenilo.

      68      Vendar pa je treba poudariti, da je na eni strani Europol sam zahteval, da tožeča stranka 31. avgusta 2005 zapusti delovno
         mesto, da bi bilo spoštovano omejeno trajanje pogodbe in njenih podaljšanj, ki ga določa člen 6 Kadrovskih predpisov. Na drugi
         strani pa se je Europol strinjal, da tožeča stranka še naprej dela pri njem kot napoteni strokovnjak, kar je v resnici Europolu
         zagotovilo kontinuiteto opravljanja nalog tožeče stranke, ki se ji dejansko ni bilo treba vrniti v službo v njen nacionalni
         organ.

      69      V teh pogojih se Europol v zagovor razlage določb člena 2, točka 4, sklepa z dne 8. decembra 2006, ki je v nasprotju z njenim
         jasnim in nedvoumnim besedilom, ne more utemeljeno opirati na dejanske okoliščine, navedene v točkah od 63 do 65 te sodbe.
         Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da se je treba, razen če iz pripravljalne dokumentacije jasno izhaja namen avtorjev
         neke določbe, opreti samo na obseg besedila, kot je zapisano, in mu dati tak pomen, kot izhaja iz jezikovne in logične razlage
         (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 1. junija 1961 v zadevi Simon proti Sodišču, 15/60, Recueil, str. 223, 244, in sodbo
         Sodišča za uslužbence z dne 14. decembra 2006 v zadevi André proti Komisiji, F‑10/06, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑183 in II‑A‑1‑755,
         točka 44). Razlage, ki izhaja iz samega besedila, tako ni mogoče nadomestiti z razlago, ki se opira na dejanske elemente konkretnega
         primera.

      70      Iz vsega navedenega izhaja, da se je treba strinjati s tožbenim razlogom glede napačne uporabe člena 2, točka 4, sklepa z
         dne 8. decembra 2006. Zato je treba, ne da bi bilo treba preučiti preostale tožbene razloge tožeče stranke, odločbo Europola
         z dne 10. oktobra 2007 razglasiti za nično.

       Stroški
      71      V skladu s členom 87(1) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.

      72      Ker Europol ni uspel, se mu v skladu s predlogom tožeče stranke naloži plačilo vseh stroškov.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (drugi senat)
      razsodilo:
      1)      Odločba Evropskega policijskega urada (Europol) z dne 10. oktobra 2007, s katero J. Möllingu ni bilo dovoljeno sodelovati
            v izbirnem postopku za zasedbo delovnega mesta glavnega administratorja („first officer“) v enoti „droge“ Europola, se razglasi
            za nično.
      2)      Europolu se naloži plačilo vseh stroškov.

               Van Raepenbusch

                Boruta

                Kanninen

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 4. junija 2009.

               Sodni tajnik

                      Predsednik

               W. Hakenberg

                      H. Kanninen

         Besedilo te odločbe in besedila odločb sodišč Skupnosti, ki so navedene v tej odločbi, a še niso bile objavljene v Uradnem
            listu, so na voljo na spletni strani Sodišča: www.curia.europa.eu

      * Jezik postopka: nizozemščina.