title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. maja 2010.#Scott SA in Kimberly Clark SAS proti Ville d'Orléans.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour administrative d'appel de Nantes - Francija.#Državna pomoč - Uredba (ES) št. 659/1999 - Člen 14(3) - Vračilo pomoči - Načelo učinkovitosti - Nalogi za izterjavo, ki vsebujejo napako obličnosti - Razveljavitev.#Zadeva C-210/09.

text:
      Zadeva C-210/09
      Scott SA in Kimberly Clark SAS, nekdanja Kimberly Clark SNC,
      proti
      Ville d'Orléans
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour administrative d'appel de Nantes)
      „Državna pomoč – Uredba (ES) št. 659/1999 – Člen 14(3) – Zagotovitev vračila pomoči – Načelo učinkovitosti – Nalogi za izterjavo, ki vsebujejo napako obličnosti – Razveljavitev“
      Povzetek sodbe
      Pomoči, ki jih dodelijo države – Zagotovitev vračila nezakonite pomoči – Uporaba nacionalnega prava – Pogoji in meje
      (člen 88 ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 14(3))
      Člen 14(3) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88] Pogodbe ES je treba razlagati tako, da v
         okoliščinah, v katerih so bili zneski, ki ustrezajo zadevni pomoči, že vrnjeni, ne nasprotuje temu, da upravni sodnik zaradi
         napake obličnosti razveljavi naloge za izterjavo, izdane za vračilo nezakonite državne pomoči, kadar nacionalno pravo zagotavlja
         možnost odprave te napake obličnosti. Vendar ta določba nasprotuje temu, da bi bili ti zneski, čeprav samo začasno, znova
         izplačani upravičencu do te pomoči.

      Člen 14(3) Uredbe št. 659/1999 odseva namreč zahteve načela učinkovitosti, v skladu s katerim lahko država članica, ki mora
         na podlagi odločbe Komisije zagotoviti vračilo nezakonite pomoči, izbere postopke, s katerimi bo izpolnila to obveznost, če
         izbrani ukrepi niso v nasprotju z obsegom in učinkovitostjo prava Unije.

      Nadzor formalne zakonitosti naloga za izterjavo, izdanega za vračilo nezakonite državne pomoči, ki ga opravi nacionalno sodišče,
         in morebitno razveljavitev tega naloga, ker zahteve obličnosti iz nacionalnega prava niso bile izpolnjene, je treba šteti
         zgolj za izraz učinkovitega sodnega varstva, ki je splošno načelo prava Unije. Vendar bi lahko taka razveljavitev načeloma
         ustvarila pravico za upravičenca do pomoči, ki je pridobil korist, da na podlagi nacionalnega prava zahteva, naj se mu znova
         izplačajo zneski, ki ustrezajo že povrnjeni pomoči. Nacionalno pravo mora zato imeti potrebne mehanizme, ki preprečujejo,
         da bi razveljavitev naloga za izterjavo samodejno povzročila takojšno povrnitev zneska, ki ga je plačal zavezanec v skladu
         s tem nalogom. Pristojni organ mora torej biti v položaju, da odpravi napako obličnosti v nalogu, ne da bi bil zavezan, niti
         začasno, upravičencu nezakonite pomoči še enkrat izplačati zneske, povrnjene na podlagi navedenega naloga.

      (Glej točke 20, 21, od 25 do 27 in 33 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 20. maja 2010(*)

      „Državna pomoč – Uredba (ES) št. 659/1999 – Člen 14(3) – Zagotovitev vračila pomoči – Načelo učinkovitosti – Nalogi za izterjavo, ki vsebujejo napako obličnosti – Razveljavitev“
      V zadevi C‑210/09,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Cour administrative d’appel
         de Nantes (Francija) z odločbo z dne 29. decembra 2008, ki je prispela na Sodišče 10. junija 2009, v postopku

      Scott SA,

      Kimberly Clark SAS, nekdanja Kimberly Clark SNC,

      proti
      Ville d’Orléans,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, E. Juhász, G. Arestis, J. Malenovský in T. von Danwitz (poročevalec), sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Scott SA in Kimberly Clark SAS, nekdanjo Kimberly Clark SNC, R. Sermier, odvetnik,
      –        za Ville Orléans A. Lyon-Caen, odvetnik,
      –        za francosko vlado G. de Bergues in B. Beaupère-Manokha, zastopnika,
      –        za poljsko vlado M. Dowgielewicz, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti B. Stromsky in L. Flynn, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 14(3) Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o
         določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88] Pogodbe ES (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 8, zvezek 1, str.
         339).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Scott SA (v nadaljevanju: Scott), družbo Kimberly Clark SAS, nekdanjo Kimberly
         Clark SNC (v nadaljevanju: Kimberly Clark), na eni strani in Ville d'Orléans (v nadaljevanju: mesto Orléans) na drugi strani
         o zakonitosti nalogov za izterjavo, ki jih je mesto Orléans izdalo za vračilo državne pomoči, razglašene za nezdružljivo s
         skupnim trgom.

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      3        V uvodni izjavi 13 Uredbe št. 659/1999 je navedeno:

      „ker je treba v primeru nezakonite pomoči, ki ni združljiva s skupnim trgom, ponovno vzpostaviti učinkovito konkurenco; ker
         je v ta namen potrebno, da se pomoč, vključno z obrestmi, vrne brez odlašanja; ker je primerno, da se vračilo izvede skladno
         s postopki nacionalnega prava; ker uporaba teh postopkov ne sme, s preprečevanjem takojšnje in učinkovite izvedbe odločbe
         Komisije, preprečiti ponovne vzpostavitve učinkovite konkurence; ker morajo države članice, da bi dosegle ta rezultat, sprejeti
         vse potrebne ukrepe, da zagotovijo učinkovitost odločb Komisije“.

      4        Člen 14 z naslovom „Vračilo pomoči“ navedene uredbe določa:

      „1.      Če se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse
         potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč […]. Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom
         prava Skupnosti.

      […]
      3.      Brez poseganja v odločbo Sodišča Evropskih skupnosti na podlagi člena [242 ES] se vračilo izvede nemudoma in skladno s postopki,
         določenimi v nacionalni zakonodaji zadevne države članice, če omogočajo takojšnjo in učinkovito izvajanje odločbe Komisije.
         V ta namen in v primeru postopka pred državnimi sodišči zadevne države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe, ki so jim na
         voljo v teh pravnih sistemih, vključno z začasnimi ukrepi, brez poseganja v pravo Skupnosti.“

       Nacionalna ureditev
      5        Člen 4 zakona št. 2000-321 z dne 12. aprila 2000 o pravicah državljanov v odnosih z upravo (JORF z dne 13. aprila 2000, str.
         5646) določa:

      „Vsaka oseba ima v odnosih z enim od upravnih organov iz člena 1 pravico poznati ime, priimek, funkcijo in upravni naslov
         uradnika, ki je odgovoren za preizkus predloga ali obravnavo zadeve, ki se nanjo nanaša; ti podatki so na dopisih, ki so nanjo
         naslovljeni. Anonimnost uradnika je upoštevana, če je to utemeljeno z razlogi, ki se nanašajo na javno varnost ali varnost
         oseb.

      Vsaka odločitev, ki jo sprejme eden od upravnih organov iz člena 1, poleg podpisa avtorja vsebuje čitljivo navedbo imena,
         priimka in funkcije tega avtorja.“

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      6        Mesto Orléans in departma Loiret sta družbi Bouton Brochard Scott – v katere pravice je vstopila družba Scott, delež v tej
         družbi pa ima družba Kimberly Clark – leta 1987 pod preferenčnimi pogoji prodala zemljišče na industrijskem območju Saussaye
         v Orléansu. Poleg tega sta se ti skupnosti zavezali, da bosta tudi vodno povračilo izračunali po preferenčni stopnji.

      7        Komisija je 12. julija 2000 sprejela Odločbo 2002/14/ES o državni pomoči, ki jo je Francija dodelila družbi Scott Paper SA/Kimberly-Clark
         (UL 2002, L 12, str. 1) in s katero je državno pomoč v obliki preferenčne cene zemljišča in preferenčne stopnje vodnega povračila
         razglasila za nezdružljivo s skupnim trgom. Člen 2 te odločbe določa:

      „1.      Francija sprejme vse potrebne ukrepe, da od upravičenca izterja pomoči, ki so navedene v členu 1 in so mu že nezakonito dane
         na razpolago.

      2.      Vračilo se izvede takoj v skladu s postopki nacionalnega prava, če omogočajo takojšnjo in učinkovito izvršitev te odločbe.
         […]“

      8        Družba Scott in departma Loiret sta zoper Odločbo 2002/14 vložila tožbo, ki se nanaša le na zahtevo za zagotovitev vračila
         pomoči, dodeljene v obliki preferenčne cene zadevnega zemljišča. Ta odločba v delu, ki se nanaša na državno pomoč, dodeljeno
         v obliki preferenčne stopnje vodnega povračila – v tej zadevi se obravnava le ta pomoč – torej ni predmet pravnega sredstva
         pred sodišči Evropske unije.

      9        Mesto Orléans je 5. decembra 2001 za vračilo pomoči, dodeljene v obliki preferenčne stopnje vodnega povračila, izdalo tri
         naloge za izterjavo, ki so predmet spora o glavni stvari (v nadaljevanju: sporni nalogi za izterjavo). Na njih so žig župana,
         podpis in navedba „za župana pooblaščeni namestnik“, niso pa navedeni niti področje pooblastila, ki ga je župan podelil namestniku,
         ki je te naloge podpisal, niti njegovo ime in priimek.

      10      Zoper sporne naloge za izterjavo sta družbi Scott in Kimberly Clark vložili pravno sredstvo pri Tribunal administratif d’Orléans.

      11      Ob upoštevanju avtomatičnega odložilnega učinka takih pravnih sredstev v skladu z nacionalno zakonodajo, in sicer s členom
         L. 1617-5(1), drugi pododstavek, code général des collectivités territoriales (splošnega zakonika o teritorialnih skupnostih),
         je bil nastop izvršljivosti teh nalogov za izterjavo odložen in sprva niso bili izvršeni.

      12      Medtem je bila Francoska republika s sodbo Sodišča z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Franciji (C-232/05, ZOdl.,
         str. I-10071) obsojena, da ni izpolnila obveznosti iz člena 249, četrti odstavek, ES in členov 2 in 3 Odločbe 2002/14. Sodišče
         je zlasti v točki 53 navedene sodbe ugotovilo, da odložilni učinek pravnih sredstev, vloženih zoper naloge o izterjavi, izdane
         za vračilo pomoči, ki je bila prejeta nezakonito, pomeni, da postopek ne izpolnjuje pogojev, določenih v členu 14(3) Uredbe
         št. 659/1999, in da se zato pravilo, ki določa tak odložilni učinek, ne bi smelo uporabiti.

      13      Tribunal administratif d’Orléans je 9. januarja 2007 zavrnilo pravno sredstvo, ki sta ga pri njem vložili družbi Scott in
         Kimberly Clark, ti pa sta 7. februarja 2007 vrnili znesek glavnice pomoči, do katere nista bili zakonito upravičeni.

      14      Zoper to sodbo sta družbi Scott in Kimberly Clark pri Cour administrative d’appel de Nantes vložili pritožbo in se v podporo
         pritožbi zlasti sklicevali na pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 4 zakona št. 2000-321, ter zatrjevali, da je
         bil kršen drugi odstavek tega člena, ker na spornih nalogih za izterjavo nista navedena ime in priimek podpisnika teh nalogov.

      15      Družbi Scott in Kimberly Clark sta 8. decembra 2008 plačali obresti pomoči, ki sta jo prejeli v obdobju od leta 1990 do 1.
         junija 2008, 24. marca 2009 pa za obdobje od 1. junija do 8. decembra 2008.

      16      Ker se v nalogih za izterjavo niso upoštevale zahteve obličnosti, določene v členu 4 zakona št. 2000-321, in ker lahko ta
         kršitev povzroči razveljavitev teh nalogov, predložitveno sodišče izraža dvome o tem, ali je razveljavitev teh nalogov zaradi
         napak obličnosti v skladu z določbami člena 14(3) Uredbe št. 659/1999.

      17      V teh okoliščinah je Cour administrative d’appel de Nantes prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
         to vprašanje:

      „Ali bi morebitna razveljavitev nalogov za izterjavo, izdanih za vračilo pomoči, ki jo je Komisija Evropskih skupnosti 12.
         julija 2000 razglasila za nezdružljivo s skupnim trgom, s strani upravnega sodnika zaradi kršitve zakonskih določb o vsebinski
         predstavitvi teh nalogov, ob upoštevanju možnosti, da pristojna uprava odpravi napako v teh odločbah, lahko ovirala takojšnjo
         in učinkovito izvršitev Odločbe [2002/14], kar bi pomenilo kršitev zgoraj navedenega člena 14(3) Uredbe [št. 659/1999]?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      18      Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 14(3) Uredbe št. 659/1999 razlagati tako, da
         nasprotuje temu, da upravni sodnik zaradi napake obličnosti razveljavi naloge za izterjavo, izdane za vračilo državne pomoči,
         ki je obravnavana v postopku v glavni stvari, ob upoštevanju možnosti, da jih pristojna uprava odpravi.

      19      V postopku v glavni stvari so bili nalogi za izterjavo izdani zaradi zagotovitve izvršitve Odločbe 2002/14. Ob uporabi člena
         14(3) Uredbe št. 659/1999 mora Republika Francija v skladu s členom 2 te odločbe sprejeti vse potrebne ukrepe, da od družb
         upravičenk izterja pomoči, ki so jim bile nezakonito dane na razpolago, in v skladu z zadnjim členom mora biti vračilo izvedeno
         takoj po postopkih nacionalnega prava, če omogočajo takojšnjo in učinkovito izvršitev navedene odločbe.

      20      Kot je ugotovilo Sodišče v točki 49 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji, člen 14(3) Uredbe št. 659/1999 odseva zahteve
         načela učinkovitosti, ki je že bilo potrjeno s sodno prakso (glej sodbi z dne 2. februarja 1989 v zadevi Komisija proti Nemčiji,
         94/87, Recueil, str. 175, točka 12; z dne 20. marca 1997 v zadevi Alcan Deutschland, C‑24/95, Recueil, str. I-1591, točka
         24, in z dne 12. decembra 2002 v zadevi Komisija proti Nemčiji, Recueil, str. I‑11695, točke od 32 do 34), zato je ta sodna
         praksa upoštevna pri uporabi navedene določbe.

      21      V skladu s tem načelom učinkovitosti, kot ga uresničuje ustaljena sodna praksa na področju državnih pomoči, lahko država članica,
         ki mora na podlagi odločbe Komisije zagotoviti vračilo nezakonite pomoči, izbere postopke, s katerimi bo izpolnila to obveznost,
         če izbrani ukrepi niso v nasprotju z obsegom in učinkovitostjo prava Unije (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Alcan
         Deutschland, točka 24, in Komisija proti Nemčiji z dne 12. decembra 2002, točka 34, ter sodbo z dne 7. julija 2009 v zadevi
         Komisija proti Grčiji, C‑369/07, ZOdl., str. I-5703, točka 67).

      22      Država članica lahko izpolni tako obveznost zagotovitve vračila le, če lahko s sprejetimi ukrepi spet ustvari normalne konkurenčne
         pogoje, ki so bili izkrivljeni z dodelitvijo nezakonite pomoči, katere zagotovitev vračila je naložena na podlagi odločbe
         Komisije (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji z dne 12. decembra 2002, točka 35).

      23      V tej zadevi je namen člena 4 zakona št. 2000-321, kot je navedla francoska vlada v pisnih stališčih, okrepiti upravno preglednost
         z odpravo anonimnosti v odnosih med upravnimi organi in državljani ter omogočiti preverjanje, ali je upravno odločitev sprejel
         pristojni organ. Predložitveno sodišče, kot je razvidno iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, ugotavlja, da sporni nalogi
         za izterjavo kršijo določbe tega člena in morajo biti zato razveljavljeni.

      24      Treba je torej preizkusiti, ali je uporaba teh nacionalnih določb ob upoštevanju splošnega nacionalnega okvira, katerega del
         so (glej v tem smislu sodbe z dne 14. decembra 1995 v zadevi Peterbroeck, C‑312/93, Recueil, str. I‑4599, točka 14, in v združenih
         zadevah Van Schijndel in van Veen, C‑430/93 in C‑431/93, Recueil, str. I‑4705, točka 19, ter z dne 7. junija 2007 v združenih
         zadevah Van der Weerd in drugi, od C‑222/05 do C‑225/05, ZOdl., str. I‑4233, točka 33), nezdružljiva z zahtevo po takojšni
         in učinkoviti izterjavi pomoči, ki je zapisana v členu 14(3) Uredbe št. 659/1999 in kot se razlaga ob upoštevanju usmeritev,
         ki so razvidne iz sodne prakse, navedene v točkah 21 in 22 te sodbe.

      25      V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da je treba nadzor formalne zakonitosti naloga za izterjavo, izdanega za vračilo
         nezakonite državne pomoči, ki ga opravi nacionalno sodišče, in morebitno razveljavitev tega naloga, ker zahteve iz člena 4
         zakona št. 2000-321 niso bile izpolnjene, šteti zgolj za izraz učinkovitega sodnega varstva, ki je v skladu z ustaljeno sodno
         prakso Sodišča splošno načelo prava Unije (glej sodbo z dne 13. marca 2007 v zadevi Unibet, C‑432/05, ZOdl., str. I‑2271,
         točka 37 in navedena sodna praksa).

      26      Čeprav razveljavitev naloga za izterjavo kot taka ni vredna kritike, je treba poudariti, da bi lahko taka razveljavitev načeloma
         ustvarila pravico za upravičenca do pomoči, ki je pridobil korist, da na podlagi nacionalnega prava zahteva, naj se mu znova
         izplačajo zneski, ki ustrezajo že povrnjeni pomoči, zato je treba to morebitno posledico presoditi glede na obveznosti, zapisane
         v členu 14(3) Uredbe št. 659/1999.

      27      V zvezi s tem je treba navesti, da je iz besedila vprašanja za predhodno odločanje razvidno, da je upravni organ, ki je izdal
         sporne naloge za izterjavo, pooblaščen za odpravo napake obličnosti v teh nalogih, in zaradi tega pooblastila je mogoče sklepati,
         da razveljavitev spornih nalogov za izterjavo ne povzroči nujno, da se zadevnim družbam povrnejo zneski, ki so jih plačale
         na podlagi teh nalogov. Poleg tega francoska vlada in Komisija v pisnih stališčih navajata, da ima francosko pravo potrebne
         mehanizme, ki preprečujejo, da bi razveljavitev naloga za izterjavo samodejno povzročila takojšno povrnitev zneska, ki ga
         je plačal zavezanec v skladu s tem nalogom. Pristojni organ bi tako lahko odpravil napako obličnosti v navedenih nalogih,
         ne da bi bil zavezan, niti začasno, tožečim strankam v glavni stvari še enkrat izplačati zneske, ki so jih te povrnile na
         podlagi navedenih nalogov.

      28      Glede izvajanja teh mehanizmov s strani pristojnega organa ali nacionalnega sodišča je treba navesti, da v skladu s členom
         14(3), drugi stavek, Uredbe št. 659/1999, in sicer v primeru postopka pred državnimi sodišči, zadevne države članice sprejmejo
         vse potrebne ukrepe, ki so jim na voljo v teh pravnih sistemih, vključno z začasnimi ukrepi, da bi zagotovile takojšno in
         učinkovito izvršitev odločbe Komisije.

      29      Pristojni organ in nacionalno sodišče sta zato na podlagi navedenega člena 14(3) zlasti zavezana zagotoviti polni učinek odločbe,
         s katero je naložena zagotovitev vračila nezakonite pomoči, in doseči rešitev, ki je v skladu z namenom te odločbe, in sicer
         zagotoviti, da upravičenec do pomoči ne razpolaga, niti začasno, s sredstvi, ki ustrezajo pomoči, ki je že bila povrnjena.

      30      Če bi bile napake v spornih nalogih za izterjavo z uporabo nacionalnega prava odpravljene v okoliščinah, ki zagotavljajo,
         da ob razveljavitvi teh nalogov s strani predložitvenega sodišča pomoč, ki je že bila povrnjena, ne bi bila znova – niti začasno
         – izplačana upravičencem do te pomoči, ta razveljavitev ne bi imela resničnih posledic za izvajanje Odločbe 2002/14. Ti upravičenci
         namreč ne bi razpolagali – niti začasno – z zneski, ki ustrezajo pomoči, ki so jo že povrnili, tako da bi ostali brez nedovoljene
         konkurenčne prednosti, ki bi jo dobili s ponovnim izplačilom teh zneskov. V teh okoliščinah razveljavitev spornih nalogov
         za izterjavo ne bi ovirala takojšne in učinkovite izvršitve navedene odločbe, kot jo zahteva člen 14(3) Uredbe št. 659/1999.

      31      Vendar če bi razveljavitev spornih nalogov za izterjavo povzročila, čeprav samo začasno, ponovno izplačilo pomoči, ki so jo
         upravičenci do te pomoči že povrnili, bi ti znova razpolagali z zneski, ki izvirajo iz pomoči, ki so bile razglašene za nezdružljive
         s skupnim trgom, in bi imeli nedovoljeno konkurenčno prednost, ki izhaja iz tega. Takojšna in stabilna vzpostavitev prejšnjega
         položaja bi tako bila ogrožena in tožeči stranki v postopku v glavni stvari bi spet imeli nedovoljeno konkurenčno prednost.

      32      Taka posledica bi bila nezdružljiva z Odločbo 2002/14, s katero so bili na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 659/1999 naložena
         zagotovitev vračila nezakonite pomoči in obveznosti, ki iz tega izhajajo.

      33      Glede na zgornje ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(3) Uredbe št. 659/1999 razlagati
         tako, da v okoliščinah, v katerih so zneski, ki ustrezajo sporni pomoči, že vrnjeni, ne nasprotuje temu, da upravni sodnik
         zaradi napake obličnosti razveljavi naloge za izterjavo, izdane za vračilo nezakonite državne pomoči, kadar nacionalno pravo
         zagotavlja možnost odprave te napake obličnosti. Vendar ta določba nasprotuje temu, da bi bili ti zneski, čeprav samo začasno,
         znova izplačani upravičencu te pomoči.

       Stroški
      34      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Člen 14(3) Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88] Pogodbe ES je
            treba razlagati tako, da v okoliščinah, v katerih so zneski, ki ustrezajo sporni pomoči, že vrnjeni, ne nasprotuje temu, da
            upravni sodnik zaradi napake obličnosti razveljavi naloge za izterjavo, izdane za vračilo nezakonite državne pomoči, kadar
            nacionalno pravo zagotavlja možnost odprave te napake obličnosti. Vendar ta določba nasprotuje temu, da bi bili ti zneski,
            čeprav samo začasno, znova izplačani upravičencu te pomoči.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 17. septembra 2015.#Bankia, SA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti Bankia – Prejšnja besedna nacionalna znamka BANKY – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-323/14.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 9. novembra 2000. # Komisija Evropskih skupnosti proti Hitesys SpA. # Arbitražna klavzula. # Zadeva C-356/99.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 12. junija 1980. # Lippische Hauptgenossenschaft eG in Westfälische Central-Genossenschaft eG proti Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemčija. # Združeni zadevi 119/79 in 126/79.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 10. aprila 2003. # Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-392/99.


Sodba Sodišča z dne 16. decembra 1992. # Reading Borough Council proti Payless Diy Ltd, Wickes Building Supplies Ltd, Great Mills (South) Ltd, Homebase Ltd, B & Q Plc. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Reading and Sonning Magistrates' Court - Združeno kraljestvo. # Zadeva C-304/90.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 25. septembra 1985. # Procureur de la République proti Christian Gratiot. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de grande instance de Briey - Francija. # Zadeva 11/84.


title: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 2. marca 2017.#SC Casa Noastră SA proti Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR).#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Judecătoria Balş – Judeţul Olt.#Predhodno odločanje – Cestni promet – Socialne določbe – Izjeme – Uredba (ES) št. 561/2006 – Člen 3(a) – Uredba (ES) št. 1073/2009 – Člen 2, točka 3 – Linijski prevozi, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov – Pojem – Brezplačni prevozi na delovno mesto in z njega, ki jih gospodarski subjekt organizira za svoje zaposlene v vozilih, katerih lastnik je in jih vozi eden od njegovih zaposlenih.#Zadeva C-245/15.

text:
         SODBA SODIŠČA (deseti senat)
      z dne 2. marca 2017* (
            1
         )
      „Predhodno odločanje — Cestni promet — Socialne določbe — Izjeme — Uredba (ES) št. 561/2006 — Člen 3(a) — Uredba (ES) št. 1073/2009 — Člen 2, točka 3 — Linijski prevozi, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov — Pojem — Brezplačni prevozi na delovno mesto in z njega, ki jih gospodarski subjekt organizira za svoje zaposlene v vozilih, katerih lastnik je in jih vozi eden od njegovih zaposlenih“
      V zadevi C‑245/15,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Judecătoria Balş – Judeţul Olt (sodišče prve stopnje v Balşu – okrožje Olt, Romunija) z odločbo z dne 30. aprila 2015, ki je na Sodišče prispela 28. maja 2015, v postopku
      SC Casa Noastră SA
      proti
      Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR),
      SODIŠČE (deseti senat),
      v sestavi M. Berger (poročevalka), predsednica senata, A. Borg Barthet in F. Biltgen, sodnika,
      generalni pravobranilec: H. Saugmandsgaard Øe,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul Transportului (ISCTR) D. Ştefan, agent,

               —

               za romunsko vlado M. Chicu, E. Gane in R. H. Radu, agenti,

               —

               za avstrijsko vlado G. Eberhard, agent,

               —

               za Evropsko komisijo J. Hottiaux in L. Nicolae, agentki,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(a) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (UL 2006, L 102, str. 1) in člena 2, točka 3, Uredbe (ES) št. 1073/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih za dostop do mednarodnega trga avtobusnih prevozov in spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 (UL 2009, L 300, str. 88, in popravek v UL 2015, L 272, str. 15).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo SC Casa Noastră SA in Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR) (ministrstvo za promet – nacionalna inšpekcija za nadzor cestnega prometa (ISCTR), Romunija) v zvezi z globo, ki jo je ISCTR naložila enemu od uslužbencev družbe Casa Noastră zaradi nespoštovanja časa počitka in časa vožnje.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

         Uredba št. 561/2006

               3

               Člen 2(1)(b) Uredbe št. 561/2006 določa:
               „Ta uredba se uporablja za prevoz po cesti:
               […]

                        (b)

                        potnikov z vozili, ki so zaradi svoje konstrukcije ali stalne opreme primerna za prevoz več kot devetih oseb, skupaj z voznikom, in so temu tudi namenjena.“

               4

               Člen 3(a) te uredbe določa:
               „Ta uredba se ne uporablja za prevoz po cesti z:

                        (a)

                        vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km“.

               5

               Člen 4(n) navedene uredbe določa:
               „V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
               […]

                        (n)

                        ‚linijski prevozi potnikov‘ pomenijo notranje in mednarodne prevoze, kot so določeni v členu 2 Uredbe Sveta (EGS) št. 684/92 z dne 16. marca 1992 o skupnih pravilih za mednarodni avtobusni prevoz potnikov [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 306)]“.

         Uredba št. 684/92

               6

               Člen 2, točka 1, Uredbe št. 684/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 306) (v nadaljevanju: Uredba št. 684/92), določa:
               „1. Linijski prevozi

                        1.1

                        Linijski prevozi so prevozi, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah. Linijske prevoze lahko uporabljajo vsi, vendar pod pogojem obvezne rezervacije, kadar se to zahteva.

                  Prilagajanje pogojem za opravljanje prevoza ne vpliva na rednost linijskega prevoza. [Na linijsko naravo prevoza ne vpliva prilagoditev pogojev opravljanja prevoza.]

                        1.2

                        Prevozne storitve, s katerimi se zagotovi prevoz določene kategorije potnikov, prevoz drugih potnikov pa ne, se štejejo za linijske prevoze, če se ti prevozi izvajajo pod pogoji, določenimi v točki 1.1, ne glede na to, kdo jih organizira. Taki prevozi se v nadaljevanju navajajo kot ‚posebni linijski prevozi‘.

                  Posebni linijski prevozi vključujejo:

                        (a)

                        prevoz delavcev med domom in službo;

                        (b)

                        prevoz učencev in študentov do izobraževalne ustanove in nazaj;

                        (c)

                        prevoz vojakov in njihovih družin med državo, iz katere prihajajo in področjem, na katerem je njihova vojašnica.

                  Dejstvo, da se posebni prevoz spreminja glede na potrebe uporabnikov, ne vpliva na razvrstitev prevoza pod linijski prevoz.
               […]“

         Uredba št. 1073/2009

               7

               Uredba št. 684/92 je bila razveljavljena s členom 30 Uredbe št. 1073/2009. V skladu s tem členom se sklicevanja na razveljavljeno uredbo štejejo za sklicevanja na Uredbo št. 1073/2009 in se razlagajo v skladu z ustrezno korelacijsko tabelo iz njene Priloge III. Na podlagi te razveljavitve členu 2, točka 1.1, Uredbe št. 684/92 ustrezata člen 2, točka 2, in člen 5(1) Uredbe št. 1073/2009, ter členu 2, točka 1.2, Uredbe št. 684/92 člen 2, točka 3, in člen 5(2) Uredbe št. 1073/2009.

               8

               Člen 2 Uredbe št. 1073/2009 vsebuje te opredelitve pojmov:
               „[…]

                        2.

                        ‚linijski prevozi‘ pomenijo prevoze, s katerimi se zagotovi prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih linijah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah;

                        3.

                        ‚posebni linijski prevozi‘ pomenijo linijske prevozne storitve, s katerimi se zagotovi prevoz določene kategorije potnikov, prevoz drugih potnikov pa ne, ne glede na to, kdo jih organizira;

                  […]

                        5.

                        ‚prevozi za lastni račun‘ pomenijo prevoze, ki jih za nekomercialne in neprofitne namene opravljajo fizične ali pravne osebe, pri čemer:

                                 —

                                 je prevozna dejavnost samo pomožna dejavnost te fizične ali pravne osebe, in

                                 —

                                 so uporabljena vozila last te fizične ali pravne osebe ali jih je ta oseba pridobila z odloženim plačilom ali je bila zanje sklenjena dolgoročna zakupna pogodba in jih vozi član osebja fizične ali pravne osebe ali sama fizična oseba ali pa osebje, ki je zaposleno v podjetju ali mu je na voljo v okviru pogodbene obveznosti;

                  […]“

               9

               Člen 3 te uredbe, naslovljen „Svoboda opravljanja storitev“, določa:
               „1.   Vsak prevoznik iz člena 1, ki opravlja prevoze za najem ali plačilo, ima v skladu s to uredbo pravico opravljati linijske prevoze, skupaj s posebnimi linijskimi avtobusnimi prevozi in občasnimi avtobusnimi prevozi, brez diskriminacije na podlagi državljanstva ali kraja sedeža, če:

                        (a)

                        je v državi članici sedeža pooblaščen za izvajanje linijskih prevozov, vključno s posebnimi linijskimi avtobusnimi prevozi ali občasnimi avtobusnimi prevozi, v skladu s pogoji o dostopu do trga, ki so določeni v nacionalni zakonodaji;

                  […]
               2.   Vsakemu prevozniku iz člena 1, ki opravlja prevoze za lastni račun, je dovoljeno, da opravlja prevoze na podlagi člena 5(5), brez diskriminacije na podlagi državljanstva ali kraja sedeža, če:

                        (a)

                        imajo v državi članici sedeža dovoljenje za opravljanje prevozov z avtobusi v skladu s pogoji o dostopu do trga, ki so določeni v nacionalni zakonodaji, […]

                  […]“

               10

               Člen 5 Uredbe, naslovljen „Dostop do trga“, določa:
               „1.   Linijske prevoze lahko uporabljajo vsi, vendar pod pogojem obvezne rezervacije, kadar se to zahteva.
               Za takšne prevoze se zahteva dovoljenje v skladu z določbami poglavja III.
               Za linijske prevoze iz države članice v tretjo državo in obratno se zahteva dovoljenje v skladu z dvostranskim sporazumom med državo članico in tretjo državo ter, kjer je to primerno, s tranzitno državo članico, dokler se ne sklene potrebni sporazum med Skupnostjo in zadevno tretjo državo.
               Prilagajanje pogojem za opravljanje prevoza ne vpliva na rednost linijskega prevoza. [Na linijsko naravo prevoza ne vpliva prilagoditev pogojev opravljanja prevoza.]
               Organizacija vzporednih ali začasnih prevozov, ki so namenjeni istim ljudem kot obstoječi linijski prevozi, neustavljanje na določenih postajališčih in ustavljanje na dodatnih postajališčih pri obstoječih linijskih prevozih se ureja z enakimi predpisi, kot se uporabljajo za obstoječe linijske prevoze.
               2.   Posebni linijski prevozi zlasti vključujejo:

                        (a)

                        prevoz delavcev med domom in službo;

                        (b)

                        prevoz učencev in študentov do izobraževalne ustanove in nazaj.
                        Dejstvo, da se posebni prevoz spreminja glede na potrebe uporabnikov, ne vpliva na razvrstitev prevoza pod linijski prevoz.
                        Za posebne linijske prevoze se v skladu s poglavjem III dovoljenje ne zahteva, če jih ureja pogodba, sklenjena med organizatorjem in prevoznikom.

                  […]
               5.   Prevozi za lastni račun so izvzeti iz vsakega sistema dovoljenj, vendar za te prevoze velja sistem potrdil.
               Potrdila izdajajo pristojni organi države članice, v kateri je vozilo registrirano, in veljajo za celotno vožnjo, vključno s tranzitom.
               […]“

         Romunsko pravo

               11

               Člen 3 Ordonanța Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (uredba vlade št. 27/2011 o cestnem prometu) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, določa, da je „cestni prevoz za lastni račun oseb cestni prevoz, ki ga izvaja fizična ali pravna oseba za nepridobitni in nekomercialni namen ob upoštevanju pogojev iz člena 2, točka 5, Uredbe št. 1073/2009“.

               12

               Člen 4(2), del 1, te uredbe glede klasifikacije cestnega prevoza določa:
               „(2)   klasifikacija glede na komercialno naravo dejavnosti:

                        (a)

                        cestni prevoz za plačilo;

                        (b)

                        cestni prevoz za lastni račun“.

               13

               Člen 52 Priloge k Ordinul Ministrului Transporturilor nr. 980/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind aplicarea prevederilor referitoare la organizarea şi efectuarea transporturilor rutiere şi a activităţilor conexe acestora stabilite prin Ordonanţa Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (odlok št. 980/2011 ministra za promet o sprejetju metodoloških pravil za uporabo določb o organizaciji in izvajanju cestnega prevoza in z njim povezanih dejavnosti, določenih z uredbo vlade št. 27/2011 o cestnem prometu) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, določa, da se linijski prevozi, posebni linijski prevozi in občasni prevozi opravljajo za plačilo.

               14

               Člen 54(1) in (2) priloge k temu odloku določa:
               „(1)   Prevoz oseb med okrožji za plačilo z linijskimi prevozi lahko opravlja le cestni prevoznik, ki ima veljavno operativno licenco za linijo v zvezi z zadevno vožnjo, kot je določeno v načrtu prevoza.
               (2)   Operativna licenca za vožnjo je veljavna le, če ji je priložen vozni red za celotno trajanje prevoza in le, če je odhod na dan in uro, določeno v voznem redu.“

               15

               Člen 80 te priloge določa:
               „(1)   Cestni prevoz oseb za lastni račun opravljajo cestnoprevozna podjetja na lastni račun le z avtobusi, v katerih se ves čas trajanja prevoza nahaja kopija, skladna s potrdilom za prevoz za lastni račun ter prevozni dokument.
               (2)   V smislu odstavka 1 se za prevozni dokument šteje razpredelnica, ki vsebuje imena potnikov, ki jo podpiše in ožigosa zakoniti zastopnik podjetja.“

               16

               Člen 81(a) navedene priloge določa:
               „Poleg prevoznega dokumenta morajo biti v primeru cestnega prevoza oseb za lastni račun na avtobusu naslednji dokumenti:

                        (a)

                        veljavna službena kartica voznika, iz katere je razvidno, da je zaposlen pri podjetju za cestni prevoz za lastni račun“.

               17

               Člen 8(1) Ordonanta Guvernului nr. 37/2007 privind stabilirea cadrului de aplicare a regulilor privind perioadele de conducere, pauzele şi perioadele de odihnă ale conducătorilor auto şi utilizarea aparatelor de înregistrare a activităţii acestora (uredba vlade št. 37/2007 o opredelitvi okvira uporabe pravil o trajanju vožnje, odmoru in počitku voznikov motornih vozil in o uporabi naprav za zapisovanje njihovih dejavnosti) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: uredba vlade št. 37/2007), določa:
               „1)   Naslednja dejanja pomenijo zelo resne kršitve določb Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 561/2006 in Uredbe (EGS) št. 3821/85 ter glede na okoliščine primera [evropskega] Sporazuma [o delu posadk vozil, ki opravljajo mednarodne cestne prevoze (AETR)], in pomenijo prekrške, če se v skladu s kazenskimi zakoni ne štejejo za kazniva dejanja:

                        1.

                        prekoračitev dnevnega trajanja vožnje ali najdaljšega dnevnega trajanja vožnje za več kot dve uri;

                  […]

                        6.

                        neupoštevanje najkrajšega dnevnega časa počitka, če je skrajšan za dve uri ali več“.

               18

               Člen 9 uredbe vlade št. 37/2007 določa:
               „1.   Za prekrške iz člena 8 se izrečejo naslednje kazni:
               […]

                        c)

                        globa od 4000 do 8000 [romunskih levov (RON)] za voznika avtomobila za dejanja iz odstavka 1, točke 15, 16, od 18 do 20, od 22 do 26, od 28 do 30, 36 in 38 ter za cestno prevozno podjetje/prevoznika za dejanja iz odstavka 1, točke od 1 do 11, 31 in 32.“

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               19

               Casa Noastră je družba, ki se ukvarja s proizvodnjo in trženjem stavbnega pohištva iz PVC in katere proizvodni obrati se nahajajo v Pielești (Romunija), približno 13 km zunaj mesta Craiova (Romunija).

               20

               Ta družba zagotavlja prevoz svojih zaposlenih na delovno mesto in z njega s tremi avtobusi s 44 sedeži in dvema minibusoma z 20 sedeži, gre za vozila v lasti te družbe. V ta namen ima pet stalno zaposlenih voznikov.

               21

               Zaposleni v družbi Casa Noastră delajo v treh izmenah, tako da se prevoz izvaja vsak delovni dan v treh dnevnih povratnih vožnjah. Ena od poti, prevoženih v okviru teh prevozov je povratna pot med krajema Pielești in Braneț (Romunija), ki sta oddaljena 21 km.

               22

               Eno od vozil družbe Casa Noastră, ki ga je na navedeni poti vozil eden od voznikov te družbe, je 26. novembra 2014 pregledal inšpektor ISCTR. Voznik je moral ob pregledu predložiti podatke iz svojega tahografa, ki je pokazal neupoštevanje časa počitka in vožnje. Družbi Casa Noastră je bila torej naložena globa za prekršek na podlagi člena 8(1), točki 1 in 6, uredbe vlade št. 37/2007 zaradi prekoračitve dnevnega časa vožnje in natančneje najdaljšega dnevnega časa vožnje ter zaradi neupoštevanja najkrajšega dnevnega časa počitka.

               23

               Družba Casa Noastră se je pritožila zoper to sankcijo, pri čemer je med drugim trdila, da je v času tega pregleda opravljala cestni prevoz oseb, ki spada v kategorijo „posebnih linijskih prevozov“ delavcev med domom in službo na razdalji, krajši od 50 km, in da zato velja izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006.

               24

               ISCTR je trdila, da je družba Casa Noastră opravljala cestni prevoz oseb za lastni račun, ker se je ta prevoz opravil za neprofitne in nekomercialne namene, medtem ko je cestni prevoz oseb v okviru posebnih linijskih prevozov plačljiv in zahteva spoštovanje drugih pogojev, določenih v nacionalni zakonodaji. Zato za navedeni prevoz po njenem mnenju ne velja izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006.

               25

               Po mnenju predložitvenega sodišča je treba preučiti zakonito možnost, da gospodarski subjekti organizirajo prevoz za lastne delavce na delovno mesto in z njega, in tudi vprašanje, v kolikšni meri je delavec za čas prevoza potnik, ki je deležen posebnega linijskega prevoza, in to ob upoštevanju dejstva, da družba Casa Noastră za zadevno prevozno storitev ne prejme nobenega plačila.

               26

               V teh okoliščinah je Judecătoria Balş – Judeţul Olt (sodišče prve stopnje v Balşu – okrožje Olt, Romunija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        V kolikšni meri je mogoče izraz ‚ne glede na to, kdo jih organizira‘ v členu 2, točka 3, Uredbe št. 1073/2009 razlagati tako, da lahko linijski prevoz organizira gospodarski subjekt za prevoz svojih zaposlenih na delovno mesto in z njega?

                        2.

                        V kolikšni meri je mogoče izraz ‚prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km‘ iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da se uporablja za delavce v okviru njihovih voženj na delovno mesto in z njega?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

               27

               Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali za prevoz delavcev od doma na delovno mesto, ki ga organizira njihov delodajalec in katerega linija ni daljša od 50 km, velja izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006, v skladu s katero se ta uredba za tak prevoz ne uporablja.

               28

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da se v skladu z uvodno izjavo 17 in členom 1 Uredbe št. 561/2006 ta uredba nanaša na uskladitev pogojev konkurence med vrstami prevoza v notranjem prometu, zlasti glede na cestni sektor, ter na izboljšanje pogojev dela zaposlenih v tem sektorju in varnosti v cestnem prometu, pri čemer se ti cilji odražajo zlasti v obveznosti, da se vozila za cestni promet načeloma opremi z odobrenim tahografom, ki omogoča nadzor nad spoštovanjem časa vožnje in počitka voznikov (glej zlasti sodbi z dne 3. oktobra 2013, Lundberg, C‑317/12, EU:C:2013:631, točka 31 in navedena sodna praksa, ter z dne 19. oktobra 2016, EL-EM-2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, točka 21).

               29

               V skladu s členom 3(a) Uredbe št. 561/2006 se ta uredba ne uporablja za prevoz po cesti z vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih, če linija ni daljša od 50 km.

               30

               V skladu s členom 4(n) te uredbe „linijski prevozi potnikov“ pomenijo notranje in mednarodne prevoze, kot so določeni v členu 2, točka 1, Uredbe št. 684/92.

               31

               Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, da navedeni člen 2, točka 1, določa dve kategoriji takih storitev, saj razlikuje med linijskimi prevozi in posebnimi linijskimi prevozi. Prvi, ki so dostopni vsem, zagotavljajo prevoz potnikov v določenih časovnih presledkih na določenih progah, potniki pa vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajališčih. Drugi se opravljajo pod istimi pogoji, ampak le za določene skupine potnikov (sodba z dne 30. aprila 1998, Clarke & Sons in Ferne, C‑47/97, EU:C:1998:185, točka 16), in sicer za prevoz „delavcev med domom in službo“, za prevoz učencev in študentov „do izobraževalne ustanove in nazaj“ in za prevoz vojakov in njihovih družin „med državo, iz katere prihajajo, in področjem, na katerem je njihova vojašnica“.

               32

               Iz tega sledi, da so posebni linijski prevozi posebna kategorija linijskih prevozov, pri čemer je edina razlika med tema dvema kategorijama v dejstvu, da se posebni linijski prevozi nanašajo na prevoz določenih skupin oseb, pri čemer so drugi potniki izključeni, linijski prevozi pa so brez omejitev dostopni vsem potnikom. Vendar glede na cilje Uredbe št. 561/2006, navedene v točki 28 te sodbe, kategorija potnikov ne more biti odločilno merilo za uporabo te uredbe.

               33

               Glede na strukturo Uredbe št. 684/92 in opredelitev pojma „posebni linijski prevozi“ je razvidno, da je bil namen zakonodajalca Evropske unije iz področja uporabe Uredbe št. 561/2006 izključiti tako linijske prevoze kot tudi posebne linijske prevoze, če zadevna linija ni daljša od 50 km.

               34

               Te ugotovitve ne omaja dejstvo, da je bila Uredba št. 684/92 nadomeščena z Uredbo št. 1073/2009, ki razlikuje med „linijskimi prevozi“ in „posebnimi linijskimi prevozi“. Opredelitve teh pojmov ostajajo namreč v bistvu nespremenjene, tako da so posebni linijski prevozi še vedno opredeljeni tako, da pomenijo posebno kategorijo linijskih prevozov.

               35

               Poleg tega je prevoz delavcev med domom in službo v členu 5(2)(a) Uredbe št. 1073/2009 izrecno urejen tako, da pomeni eno od oblik posebnih linijskih prevozov. Razlogovanje, na katerem temelji razlaga Uredbe št. 684/92, se zato mutatis mutandis uporabi za Uredbo št. 1073/2009.

               36

               Iz tega sledi, da področje uporabe izjeme iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 ni bilo spremenjeno z Uredbo št. 1073/2009, saj ta izjema velja tako za linijske prevoze kot tudi za posebne linijske prevoze, če zadevna linija ni daljša od 50 km.

               37

               Drugič, navesti je treba, da Uredba št. 1073/2009 v členu 2, točka 5, tako kot člen 2, točka 4, Uredbe št. 684/92, vsebuje opredelitev „prevozi za lastni račun“, v skladu s katero gre za prevoze, opravljene za neprofitni in nekomercialni namen, pod pogojem, po eni strani, da je prevozna dejavnost le pomožna dejavnost fizične ali pravne osebe, ki jo zagotavlja. Po drugi strani navedena opredelitev določa, da morajo biti vozila last te osebe ali jih je ta oseba pridobila z odloženim plačilom ali je bila zanje sklenjena dolgoročna zakupna pogodba in jih vozi član osebja te fizične ali pravne osebe ali sama fizična oseba ali pa osebje, ki je zaposleno v podjetju ali mu je na voljo v okviru pogodbene obveznosti.

               38

               V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da se zdi, prvič, da prevoz iz postopka v glavni stvari izpolnjuje pogoje, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot „posebni linijski prevoz“.

               39

               Navedeni prevoz se vsak delovnik opravlja s tremi povratnimi vožnjami, kar ustreza trem dnevnim delovnim izmenam družbe Casa Noastră. Glede na to, da se v skladu z dejstvi, ki jih ima na voljo Sodišče, prevoz zaposlenih v tej družbi od doma do službe opravlja med krajema Pielești in Braneț, je zadevna linija „določena“ v smislu člena 2, točka 2, Uredbe št. 1073/2009, saj delavci vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih mestih. Poleg tega se storitev iz postopka v glavni stvari nanaša le na eno natančno kategorijo potnikov, v obravnavani zadevi na zaposlene v zadevni družbi, pri čemer so drugi potniki izključeni.

               40

               Drugič, prevoz iz postopka v glavni stvari ustreza tudi zahtevam iz člena 2, točka 5, Uredbe št. 1073/2009, v zvezi s „prevozi za lastni račun“.

               41

               Na podlagi istih dejstev se namreč zadevne prevozne storitve uslužbencem družbe Casa Noastră ne zagotavljajo niti za profitne niti za komercialne namene. Predložitveno sodišče poleg tega pojasnjuje, da se za zagotovljeno storitev ne prejema nobeno plačilo. Poleg tega glavna dejavnost te družbe ni prevoz oseb, ampak proizvodnja in trženje stavbnega pohištva iz PVC, prevoz delavcev je le njena pomožna dejavnost. Nazadnje, družba Casa Noastră je lastnica uporabljanih vozil, ki jih poleg tega vozijo uslužbenci te družbe.

               42

               Kot je bilo ugotovljeno v točki 36 te sodbe, izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 velja za linijske prevoze, vključno s posebnimi linijskimi prevozi. Zato se ta izjema ne nanaša a priori na prevoze za lastni račun.

               43

               Ugotoviti pa je treba, da se kategorija linijskih prevozov, ki vključuje posebne linijske prevoze, in kategorija prevozov za lastni račun medsebojno ne izključujeta. Prevozi za lastni račun imajo lahko obliko posebnih linijskih prevozov ali občasnih prevozov, pri čemer so zadnji v členu 2, točka 4, Uredbe št. 1073/2009, opredeljeni kot prevozi, ki ne ustrezajo opredelitvi linijskih prevozov, vključno s posebnimi linijskimi prevozi, in katerih glavna značilnost je prevoz skupin, sestavljenih na pobudo naročnika ali samega prevoznika.

               44

               V zvezi s tem je treba navesti, da v besedilu uredb št. 561/2006 in 1073/2009 ni ničesar, kar bi nasprotovalo tej razlagi. Prevozne storitve so načeloma, kot je Evropska komisija navedla v svojem pisnem stališču, lahko umeščene v dve kategoriji, in sicer med storitve, ki se jih zagotavlja tretjim osebam, in med storitve za lastni račun.

               45

               Prva od teh kategorij ima lahko več oblik, in sicer lahko vključuje linijske prevoze, posebne linijske prevoze in občasne prevoze.

               46

               Prevozi za lastni račun imajo lahko tudi obliko posebnih linijskih prevozov ali občasnih prevozov, če izpolnjujejo pogoje iz Uredbe št. 1073/2009. Nasprotno pa so izključeni linijski prevozi, ki so po opredelitvi dostopni vsem potnikom.

               47

               Ta razlaga je podprta z dejstvom, da namreč tako Uredba št. 684/92 kot tudi Uredba št. 1073/2009 na področje uporabe posebnih linijskih prevozov, kot je bilo že ugotovljeno v točki 35 te sodbe, uvrščata prevoz delavcev med domom in službo. Poleg tega opredelitev iz člena 2, točka 1.2, Uredbe št. 684/92 določa, da se s temi prevoznimi storitvami zagotovi prevoz določene kategorije potnikov „ne glede na to, kdo jih organizira“.

               48

               Poleg tega je ta razlaga podprta tudi z dejstvom, da za prevoze za lastni račun v Uredbi št. 1073/2009, ki določa skupna pravila za dostop na mednarodni trg avtobusnih prevozov, veljajo na splošno manj stroga pravila od tistih, ki veljajo za linijske prevoze, vključno s posebnimi linijskimi prevozi. Zadnjenavedene je mogoče opravljati le z dovoljenjem, medtem ko za prevoze za lastni račun velja le sistem potrdil in so izvzeti iz sistema dovoljenj. Zato pridobitev potrdila glede na način opravljanja prevozne storitve ni nujna, saj potrdilo o prevozih za lastni račun pokriva vse načine opravljanja storitve, ne da bi bila potrebna posebna določitev na podlagi zadevne kategorije prevoznih storitev.

               49

               Edina razlika, ki obstaja med posebnim linijskim prevozom, namenjenim tretjim osebam, in enako storitvijo, ki se opravlja v okviru prevoza za lastni račun, je zato v naravi organizatorja storitve. Ta razlika pa ne more upravičiti tega, da za posebne linijske prevoze, ki se opravljajo v okviru prevoza za lastni račun, ne velja izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006.

               50

               Ta razlaga tudi ne posega v cilje, ki jim sledi Uredba št. 561/2006. Namen te je, kot je bilo navedeno v točki 28 te sodbe, uskladiti pogoje konkurence med vrstami prevoza v notranjem prometu, zlasti glede na cestni sektor, ter izboljšati pogoje dela osebja v tem sektorju in varnost v cestnem prometu. Vendar posebni linijski prevozi, ki se opravljajo za lastni račun, ne pomenijo nelojalne konkurence na škodo drugih vrst prevoza, ki je na voljo tretjim osebam, ker so do njih upravičeni le uslužbenci družbe, ki ponuja te storitve. Poleg tega glede izboljšanja pogojev dela in varnosti v cestnem prometu ne bi bilo mogoče upravičiti razlikovanja med prevoznikom, ki zagotavlja posebne linijske prevoze za tretje osebe na razdaljah, krajših od 50 km, in prevoznikom, ki zagotavlja posebne linijske prevoze v okviru prevoza za lastni račun na enakih razdaljah.

               51

               Iz vsega zgoraj navedenega sledi, da je treba člen 3(a) Uredbe št. 561/2006 in člen 2, točka 3, Uredbe št. 1073/2009 razlagati tako, da za prevozno storitev delavcev med domom in službo, ki jo organizira njihov delodajalec in katere linija ni daljša od 50 km, velja izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006, v skladu s katero se za tako prevozno storitev ta uredba ne uporablja.

         Stroški

               52

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:

                     Člen 3(a) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 ter člen 2, točka 3, Uredbe (ES) št. 1073/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih za dostop do mednarodnega trga avtobusnih prevozov in spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 je treba razlagati tako, da za prevozno storitev delavcev med domom in službo, ki jo organizira njihov delodajalec in katere linija ni daljša od 50 km, velja izjema iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006, v skladu s katero se za tako prevozno storitev ta uredba ne uporablja.

                     Podpisi

            (
            1
         )	Jezik postopka: romunščina.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 15. marca 1984. # Industrie riunite odolesi SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 348/82.