title: Zadeva T-560/10 R: Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 16. februarja 2011 – Nencini proti Parlamentu (Začasna odredba — Poslanec evropskega parlamenta — Izterjava nadomestil, nakazanih iz naslova povračila stroškov za parlamentarno pomoč in potne stroške — Predlog za odlog izvršitve — Neobstoj nujnosti)

text:
               9.4.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/14

         Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 16. februarja 2011 – Nencini proti Parlamentu
   (Zadeva T-560/10 R)
   (Začasna odredba - Poslanec evropskega parlamenta - Izterjava nadomestil, nakazanih iz naslova povračila stroškov za parlamentarno pomoč in potne stroške - Predlog za odlog izvršitve - Neobstoj nujnosti)
   2011/C 113/29
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Riccardo Nencini (Barberino di Mugello, Italija) (zastopnik: F. Bertini, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropski parlament (zastopniki: N. Lorenz, A. Caiola in D. Moore, zastopniki)

      Predmet

   Predlog za odlog izvršitve več aktov Evropskega parlamenta v zvezi z izterjavo parlamentarnih nadomestil, ki naj bi bila neupravičeno prejeta.

      Izrek

               1.

               Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

               2.

               Odločitev o stroških se pridrži.


title: Zadeva T-79/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 11. decembra 2013 – Cisco Systems in Messagenet proti Komisiji (Konkurenca — Koncentracije — Evropski trg storitev spletne komunikacije — Odločba o razglasitvi združljivosti koncentracije s skupnim trgom — Očitne napake pri presoji — Obveznost obrazložitve)

text:
               1.2.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 31/9

         Sodba Splošnega sodišča z dne 11. decembra 2013 – Cisco Systems in Messagenet proti Komisiji
   (Zadeva T-79/12) (1)

   (Konkurenca - Koncentracije - Evropski trg storitev spletne komunikacije - Odločba o razglasitvi združljivosti koncentracije s skupnim trgom - Očitne napake pri presoji - Obveznost obrazložitve)
   2014/C 31/15
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeči stranki: Cisco Systems, Inc. (San José, Kalifornija, Združene države), in Messagenet SpA (Milano, Italija) (zastopniki: L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, A. de Pablo in K. Jörgens, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: N. Khan, S. Noël in C. Hödlmayr, agenti)

      Intervenient v podporo tožene stranke: Microsoft Corp. (Seattle, Washington, Združene države) (zastopnik: G. Berrisch, odvetnik)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2011) 7279 z dne 7. oktobra 2011 o razglasitvi koncentracije podjetij, pri kateri namerava družba Microsoft Corp. prevzeti nadzor nad družbo Skype Global Sàrl, za združljivo s skupnim trgom in Sporazumom o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP).

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Cisco Systems Inc. in Messagenet SpA nosita svoje stroške in stroške, ki sta jih priglasili Evropska komisija in družba Microsoft Corp.

      (1)  UL C 109, 14.4.2012.


title: Zadeva T-412/14: Tožba, vložena 6. junija 2014 – Larko proti Komisiji

text:
               1.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 292/47

         Tožba, vložena 6. junija 2014 – Larko proti Komisiji
   (Zadeva T-412/14)
   2014/C 292/58
   Jezik postopka: grščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki A.E. (Atene, Grčija) (zastopniki: I. Drillerakis, E. Triantafillou, G. Psaroudakis, E. Rantos in N. Korogiannakis, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               tej tožbo v celoti ugodi;

               —

               Sklep Komisije z dne 27. marca 2014 [SG-Greffe(2014) D/4628/28/03/2014] v zvezi s prodajo nekaterih sredstev tožeče stranke (št. SA.37954(2013/N) razglasi za ničen in

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka, ki so nastali tožeči stranki.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: Komisija je kršila člen 41 Listine o temeljnih pravicah. Tožeča stranka trdi, da je bil izpodbijani akt zaradi opustitve predhodnega zaslišanja tožeče stranke sprejet ob bistveni kršitvi postopka sprejetja;

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Komisija je kršila člen 108(2) PDEU in člen 14 Uredbe (ES) št. 659/99 (1). Tožeča stranka trdi, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, ko je štela, da med tožečo stranko in pridobiteljem njenega premoženja v okviru „programa privatizacije“ ni gospodarske kontinuitete.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 296, drugi odstavek, PDEU. Tožeča stranka trdi, da izpodbijani akt ni ustrezno obrazložen glede neobstoja gospodarske kontinuitete, zlasti kar zadeva a) obseg prodanega premoženja, b) neobstoj prenosa pogodb o zaposlitvi in c) ekonomsko utemeljenost prodaje.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339).


title: Zadeva T-394/13: Sodba Splošnega sodišča z dne 18. novembra 2014 – Photo USA Electronic Graphic/Svet (Damping — Uvoz keramične namizne in kuhinjske posode s poreklom iz Kitajske — Dokončna protidampinška dajatev — Opredelitev zadevnega izdelka)

text:
               12.1.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 7/34

         Sodba Splošnega sodišča z dne 18. novembra 2014 – Photo USA Electronic Graphic/Svet
   (Zadeva T-394/13) (1)

   ((Damping - Uvoz keramične namizne in kuhinjske posode s poreklom iz Kitajske - Dokončna protidampinška dajatev - Opredelitev zadevnega izdelka))
   (2015/C 007/38)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Photo USA Electronic Graphic, Inc. (Peking, Kitajska) (zastopnik: K. Adamantopoulos, odvetnik)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopniki: S. Boelaert, zastopnik, skupaj z B. O’Connorjem, solicitorjem, in S. Gubelom, odvetnikom)

      Intervenienti v podporo tožene stranke: Evropska komisija (zastopnika: J.-F. Brakeland in M. França, zastopnika), Ancàp SpA (Sommacampagna, Italija), Cerame-Unie AISBL (Bruxelles, Belgija), Confindustria Ceramica (Sassuolo, Italija) in Verband der Keramischen Industrie eV (Selb, Nemčija) (zastopnik: R. Bierwagen, odvetnik)

      Predmet

   Predmet za razglasitev ničnosti Izvedbene uredba Sveta (EU) št. 412/2013 z dne 13. maja 2013 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz keramične namizne in kuhinjske posode s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL L 131, str. 1), v delu, v katerem tožeči stranki nalaga protidampinško dajatev.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družba Photo USA Electronic Graphic, Inc. nosi svoje stroške in stroške, ki so jih priglasili Svet Evropske unije ter družbe Ancàp SpA, Cerame-Unie AISBL, Confindustria Ceramica in Verband der Keramischen Industrie eV.

               3.

               Evropska komisija nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 274, 21.9.2013.


title: Zadeva C-389/05: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Francoski republiki, vložena  27. oktobra 2005

text:
               14.1.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 10/12

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Francoski republiki, vložena 27. oktobra 2005
   (Zadeva C-389/05)
   (2006/C 10/23)
   Jezik postopka: francoščina
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa A. Bordes, zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, je 27. oktobra 2005 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Francoski republiki.
   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

               1.

               ugotovi, da Francoska republika s tem, da je opravljanje dejavnosti v zvezi z umetnim osemenjevanjem goveda pridržala samo za „osemenjevalna središča“, ki imajo dovoljenje za opravljanje teh dejavnosti v Franciji, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 in 49 ES.

               2.

               Francoski republiki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Člena 43 in 49 ES določata pravico do ustanavljanja oziroma pravico svobodnega opravljanja storitev. Člen 46 poleg tega določa, da določbe teh členov in ukrepi, sprejeti v skladu z njimi, ne vplivajo na uporabo določb, ki predvidevajo posebno obravnavo tujih državljanov zaradi javnega reda, javne varnosti in javnega zdravja. Vendar ta slednja določba v tej zadevi ni predmet obravnave, ker se očitek Komisije ne nanaša na posebno ureditev, ki bi bila predvidena za državljane drugih držav članic, ki želijo opravljati dejavnosti storitev umetnega osemenjevanja v Franciji, ampak na to, da državljani Skupnosti de iure in de facto nimajo dostopa do teh dejavnosti zaradi monopola, ki ga imajo v Franciji „osemenjevalna središča“ zlasti na podlagi dveh določb francoskih predpisov.
   Pri storitvah umetnega osemenjevanja imajo v Franciji dejansko in pravno monopol „osemenjevalna središča“, kar izvajalcem storitev iz drugih držav članic prepoveduje dostop do teh dejavnosti, bodisi z izvrševanjem pravice do ustanavljanja bodisi z izvrševanjem pravice do prostega opravljanja storitev. Francoski organi navajajo sanitarne razloge, ki po njihovem mnenju lahko utemeljijo sprejetje oziroma ohranjanje v veljavi nacionalnih ukrepov, ki so tako omejevalni, da dejansko izničijo ti dve svoboščini, ki jih določa Pogodba, medtem ko Komisija po drugi strani izpodbija veljavnost navedenih razlogov in ocenjuje, da so te omejitve po svoji naravi v vsakem primeru nesorazmerne glede na cilj sanitarne varnosti, ki se v prvi vrsti navaja v njihovo utemeljitev.


title: Zadeva T-29/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 2. februarja 2017 – International Management Group/Komisija (Razvojno sodelovanje — Letni akcijski načrt za Mjanmar/Burmo, ki se financira iz splošnega proračuna Unije — Sklep o izvrševanju proračuna — Sprememba — Ničnostna tožba — Izpodbojni akt — Dopustnost — Obveznost obrazložitve — Načelo dobrega finančnega poslovodenja — Načelo dobrega upravljanja — Preglednost — Pravno sredstvo — Legitimno pričakovanje)

text:
               13.3.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 78/22

         Sodba Splošnega sodišča z dne 2. februarja 2017 – International Management Group/Komisija
   (Zadeva T-29/15) (1)

   ((Razvojno sodelovanje - Letni akcijski načrt za Mjanmar/Burmo, ki se financira iz splošnega proračuna Unije - Sklep o izvrševanju proračuna - Sprememba - Ničnostna tožba - Izpodbojni akt - Dopustnost - Obveznost obrazložitve - Načelo dobrega finančnega poslovodenja - Načelo dobrega upravljanja - Preglednost - Pravno sredstvo - Legitimno pričakovanje))
   (2017/C 078/29)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: International Management Group (Bruselj, Belgija) (zastopniki: M. Burgstaller, C. Farrell, solicitors, in E. Wright, barrister)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Baquero Cruz in S. Bartelt, agenta)

      Predmet

   Predlog na podlagi člena 263 PDEU, s katerim se predlaga razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa C(2014) 9787 final Komisije z dne 16. decembra 2014 o spremembi Izvedbenega sklepa C(2013) 7682 final o letnem akcijskem načrtu 2013 za Mjanmar/Burmo, ki se financira iz splošnega proračuna Evropske unije.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               International Management Group se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 81, 9.3.2015.


title: Zadeva T-554/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 27. marca 2014  – Oracle America proti UUNT – Aava Mobile (AAVA MOBILE) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Skupnosti AAVA MOBILE — Prejšnja besedna znamka Skupnosti JAVA — Relativni razlog za zavrnitev — Neobstoj verjetnosti zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Neobstoj verjetnosti povezovanja — Povezava med znakoma — Ugled — Neobstoj podobnosti med znakoma — Člen 8(5) Uredbe št. 207/2009)

text:
               19.5.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 151/19

         Sodba Splošnega sodišča z dne 27. marca 2014 – Oracle America proti UUNT – Aava Mobile (AAVA MOBILE)
   (Zadeva T-554/12) (1)

   ((Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti AAVA MOBILE - Prejšnja besedna znamka Skupnosti JAVA - Relativni razlog za zavrnitev - Neobstoj verjetnosti zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Neobstoj verjetnosti povezovanja - Povezava med znakoma - Ugled - Neobstoj podobnosti med znakoma - Člen 8(5) Uredbe št. 207/2009))
   2014/C 151/24
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Oracle America, Inc. (Wilmington, Delaware, Združene države) (zastopnika: M. Graf in T. Heydn, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnika: sprva F. Mattina in P. Bullock, zastopnika)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Aava Mobile Oy (Oulu, Finska)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT (zadeva R 1205/2011-2) z dne 9. oktobra 2012 v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Oracle America, Inc. in Aava Mobile Oy.

      Izrek

               1.

                  Tožba se zavrne.

               2.

                  Družbi Oracle America, Inc. se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 63, 2.3.2013.


title: Zadeva C-199/13 P: Pritožba, ki so jo Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL vložile 16. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 1. februarja 2013 v zadevi T-368/11, Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL proti Evropski komisiji

text:
               15.6.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/21

         Pritožba, ki so jo Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL vložile 16. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 1. februarja 2013 v zadevi T-368/11, Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-199/13 P)
   2013/C 171/42
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnice: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS in Travetanche Injection SPRL (zastopnika: K. Van Maldegem in R. Cana, odvetnika)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Kraljevina Nizozemska

      Predlogi

   Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

               —

               razveljavi sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-368/11; in

               —

               razglasi ničnost Uredbe Komisije (EU) št. 336/2011 o spremembi Priloge XVII (akrilamid) k Uredbi (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) (1) (v nadaljevanju: izpodbijana uredba); ali

               —

               podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, da razsodi o predlogu pritožnic za razglasitev ničnosti; in

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka (vključno s stroški pred Splošnim sodiščem).

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnice navajajo, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo njihove tožbe za razglasitev ničnosti izpodbijane uredbe, kršilo pravo Skupnosti. Predvsem trdijo, da je Splošno sodišče storilo več napak pri razlagi dejstev in pravnega okvira, ki se uporablja za položaj pritožnic. Zaradi tega je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo pravo; zlasti je:

               —

               napačno razlagalo Uredbo št. 1488/94 (2) s tem, da je ugotovilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko ni upoštevala vseh upoštevnih dejstev in okoliščin;

               —

               napačno razlagalo Uredbo št. 1488/94 s tem, da je ugotovilo, da Komisija ni storila očitne napake pri oceni upoštevanih podatkov o izpostavljenosti;

               —

               napačno uporabilo pravo in napačno razlagalo REACH s tem, ko je ugotovilo, da Komisija s sprejetjem izpodbijane uredbe na podlagi podatkov drugega proizvoda kot tistega, za katerega veljajo omejitve izpodbijane uredbe, ni storila očitne napake pri presoji;

               —

               napačno uporabilo pravo s tem, da je odločilo, da Komisija ni kršila načela sorazmernosti;

               —

               napačno uporabilo pravo s tem, da je odločilo, da Komisija ni kršila obveznosti navedbe razlogov; in

               —

               napačno razlagalo izpodbijano uredbo s tem, da je ugotovilo, da zajema tudi N-metilolakrilamid, ki vsebuje akrilamid.

         Pritožnice iz teh razlogov trdijo, da je treba sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-368/11 razveljaviti, izpodbijano uredbo pa razglasiti za nično.

      (1)  UL L 101, str. 12

      (2)  Uredba Komisije (ES) št. 1488/94 z dne 28. junija 1994 o določitvi načel za ocenjevanje tveganja, ki ga obstoječe snovi predstavljajo za ljudi in okolje v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 793/93 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 360).


title: Zadeva T-348/13: Tožba, vložena 3. julija 2013 – Kadhaf Al Dam proti Svetu in Komisiji

text:
               12.10.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 298/8

         Tožba, vložena 3. julija 2013 – Kadhaf Al Dam proti Svetu in Komisiji
   (Zadeva T-348/13)
   2013/C 298/13
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Ahmed Mohammed Kadhaf Al Dam (Kairo, Egipt) (zastopnik: H. de Charette, odvetnik)

      Toženi stranki: Evropska komisija in Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi, da se

                           —

                           ohranitveni sklep 2013/182 z dne 22. aprila o spremembi Sklepa 2011/137/SZVP z dne 28. februarja 2011 o omejevalnih ukrepih zaradi razmer v Libiji, v delu, kjer z njim ime tožeče stranke ni umaknjeno iz prilog II in IV Sklepa 2011/137/SZVP;

                           —

                           Sklep 2011/137/SZVP z dne 28. februarja 2011 o omejevalnih ukrepih zaradi razmer v Libiji, v delu, kjer prilogi II in IV vsebujeta ime tožeče stranke;

                           —

                           Uredba Sveta Evropske unije št. 204/2011 z dne 2. marca 2011 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Libiji v delu, kjer njena Priloga III vsebuje ime tožeče stranke,

                     za tožečo stranko ne uporabijo;

               —

               Svetu in Komisiji naloži plačilo simbolnega eura za povrnitev povzročene škode;

               —

               Svetu in Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga.

               1.

               Prvi tožbeni razlog, s katerim se zatrjuje kršitev temeljnih pravic, ima štiri dele:

                           —

                           kršitve pravic obrambe tožeče stranke, saj le-ta ni bila zaslišana pred sprejetjem omejevalnih ukrepov zoper njo;

                           —

                           nevročitev izpodbijanih aktov tožeči stranki, in to kljub temu, da so organi poznali njen naslov;

                           —

                           neobrazložitev, saj obrazložitev, podana v izpodbijanih aktih v utemeljitev omejevalnih ukrepov, sprejetih zoper tožečo stranko, nima nobene zveze s takratno situacijo v Libiji niti z želenimi cilji;

                           —

                           neizvedba obravnave.

               2.

               Drugi tožbeni razlog, s katerim se zatrjuje kršitev lastninske pravice, ima dva dela, s katerima se zatrjuje:

                           —

                           neobstoj javne koristi ali splošnega interesa omejevalnih ukrepov, sprejetih zoper tožečo stranko, saj je slednja uradno prekinila stike z libijsko vlado;

                           —

                           neobstoj pravne varnosti.


title: Zadeva T-107/14: Tožba, vložena 14. februarja 2014 – Helenska republika proti Komisiji

text:
               28.4.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 129/31

         Tožba, vložena 14. februarja 2014 – Helenska republika proti Komisiji
   (Zadeva T-107/14)
   2014/C 129/39
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Helenska republika (zastopniki: I. Chalkias, E. Leutheriotou in A. Vasilopoulou)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Izvedbeni sklep Komisije z dne 12. decembra 2013 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije, notificiran pod dokumentarno številko C(2013) 8743 in objavljen v Uradnem listu L 388/2013, v delu, v katerem so iz financiranja Evropske unije izključeni (a) odhodki v skupnem znesku 78 813 783,87 EUR, ki jih je imela Helenska republika v okviru sheme enotnega plačila za proračunska leta 2008–2010 in (b) odhodki v skupnem znesku 22 230 822,10 EUR, ki jih je imela Helenska republika v okviru sheme navzkrižne skladnosti za proračunska leta 2008–2010, razglasi za ničen;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja te tožbene razloge.

               1.

               Kar zadeva popravek, naložen z izpodbijanim sklepom v okviru sheme enotnega plačila iz Uredbe št. 1782/2003 (pravice do plačila) (1):

                           Prvi razlog za razglasitev ničnosti:

                                       —

                                       neobstoj pravne podlage za naložitev popravka, kar zadeva izračun pravic do enotnega plačila in razdelitev nacionalne rezerve, ter napačna razlaga in uporaba členov 42 in 43 Uredbe št. 1782/2003, členov 21 in 28(1) in (2) Uredbe št. 795/2004 (2) in člena 31 Uredbe št. 1290/2005 (3) in

                                       —

                                       nezakonita naložitev pavšalnega popravka v okviru sheme enotnega plačila, ker ne obstaja veljavna pravna podlaga za uporabo starih smernic iz dokumenta VI/5530/1997 za novo SKP in za shemo enotnega plačila ali pa, podredno, uporaba starih smernic za novo SKP pomeni nepravilno uporabo diskrecijske pravice, ki jo ima Evropska komisija na področju finančnih popravkov, in hkrati resno kršitev načela sorazmernosti.

                           Drugi razlog za razglasitev ničnosti, ki se nanaša na upoštevanje vseh površin za krmo pri izračunu referenčnih zneskov:

                                       —

                                       Komisija v nasprotju z načeli pravne varnosti in sorazmernosti ter ob preseganju meja svoje diskrecijske pravice predlaga pavšalni popravek v višini 5 %, medtem kot ne bi smela predlagati nobenega popravka oziroma bi ga morala omejiti na 2 %.

                           Tretji razlog za razglasitev ničnosti, ki se nanaša na upoštevanje vseh površin za krmo pri izračunu referenčnih zneskov:

                                       —

                                       kršitev člena 4 Uredbe št. 2529/2001, zaradi česar je osnova za izračun predlaganega pavšalnega popravka, ki bi morala biti omejena na znesek 162 920 267,28 EUR za leto 2007, 162 528 761,38 EUR za leto 2008 in 161 343 586,94 EUR za leto 2009, napačna.

                           Četrti razlog za razglasitev ničnosti, ki se nanaša na razdelitev nacionalne rezerve:

                                       —

                                       napačna razlaga določb člena 42 Uredbe št. 1782/03 in člena 21 Uredbe št. 795/2004 (merila za razdelitev nacionalne rezerve) in napačna presoja dejanskega stanja.

                           Peti razlog za razglasitev ničnosti, ki se nanaša na razdelitev nacionalne rezerve:

                                       —

                                       niso izpolnjeni pogoji za uporabo Uredbe št. 1290/2005, ker ugotovitve Komisije, ki se nanašajo na nacionalna merila za razdelitev nacionalne rezerve, niso kršitev navedene uredbe;

                                       —

                                       napačna razlaga in uporaba člena 31 Uredbe št. 1290/2005 in smernic, vsebovanih v dokumentu VI/5530/1997, ker po eni strani ni posledica očitkov, ki jih je navedla Komisija v zvezi z merili za razdelitev nacionalne rezerve – tudi če bi bili dokazani – plačilo zneskov v korist neupravičencev in nastanek tveganja za EKJS, po drugi strani pa se zadevni očitki ne nanašajo na neizvajanje bistvenega nadzora in ne upravičujejo naložitev pavšalnega popravka v višini 10 %.

               2.

               Kar zadeva popravek, naložen z izpodbijanim sklepom v okviru sheme navzkrižne skladnosti

                           Šesti razlog za razglasitev ničnosti:

                                       —

                                       Dokument Komisije AGRI-2005-64043 z dne 9. junija 2006 ni mogel biti veljavna pravna podlaga za naložitev finančnega popravka. Nikakor pa ni mogel učinkovati retroaktivno za namene naložitve popravka za leto, v katerem je bila vložena zahteva 2006.

                           Sedmi razlog za razglasitev ničnosti, ki se nanaša zlasti na leto, v katerem je bila vložena zahteva 2008:

                                       —

                                       finančni popravki so bili naloženi v nasprotju s postopkom iz člena 11 Uredbe št. 885/2006 in člena 31 Uredbe št. 1290/2005,

                                       —

                                       vsekakor gre za nepravilno ugotovljeno dejansko stanje in neobrazložitev, ker je Komisija ugotovila, da so dokazane pomanjkljivosti pri bistvenem nadzoru na področju navzkrižne skladnosti.

                           Osmi razlog za razglasitev ničnosti: napačna razlaga dokumenta AGRI-2005-64043

                                       —

                                       kršitev meja diskrecijske pravice Komisije, zaradi katere je prišlo do naložitve nesorazmernega popravka glede na ugotovljene pomanjkljivosti, ker je bil za leti 2006 in 2007 naložen popravek v višini 5 %, in

                                       —

                                       napaka pri določitvi podlage za izračun naloženega popravka.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269).

      (2)  Uredba Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 226).

      (3)  Uredba Sveta (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 209, str. 1).


title: Zadeva C-299/11: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. novembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Staatssecretaris van Financiën proti Gemeente Vlaardingen (Obdavčenje — DDV — Obdavčljive transakcije — Uporaba blaga, pridobljenega „v okviru dejavnosti“ , za dejavnost — Obravnava kot pri dobavi, opravljeni za plačilo — Igrišča, ki so v lasti davčnega zavezanca in jih je preuredila tretja oseba)

text:
               12.1.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 9/17

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. novembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Staatssecretaris van Financiën proti Gemeente Vlaardingen
   (Zadeva C-299/11) (1)

   (Obdavčenje - DDV - Obdavčljive transakcije - Uporaba blaga, pridobljenega „v okviru dejavnosti“, za dejavnost - Obravnava kot pri dobavi, opravljeni za plačilo - Igrišča, ki so v lasti davčnega zavezanca in jih je preuredila tretja oseba)
   2013/C 9/26
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Hoge Raad der Nederlanden

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Staatssecretaris van Financiën

      Tožena stranka: Gemeente Vlaardingen

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Hoge Raad der Nederlanden – Razlaga členov 5(5) in 11(A)(1)(b) Šeste direktive 77/388/EGS Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23) – Obdavčljive transakcije – Uporaba blaga za potrebe podjetja – Uporaba zemljišča, ki je v lasti podjetja in ga je za njegov račun za plačilo preuredila tretja oseba, za oproščene dejavnosti tega podjetja.

      Izrek

   Člen 5(7)(a) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) v povezavi s členom 11(A)(1)(b) te direktive je treba razlagati tako, da če davčni zavezanec igrišča, katerih lastnik je in ki so jih po njegovem naročilu preuredile tretje osebe, uporabi za svojo gospodarsko dejavnost, ki je oproščena davka na dodano vrednost, se ta uporaba lahko obdavči z davkom na dodano vrednost, pri čemer se za osnovo uporabijo vrednost zemljišča, na katerem so ta igrišča, in stroški njihove preureditve, če navedeni davčni zavezanec še ni plačal davka na dodano vrednost, ki se nanaša na to vrednost in te stroške, in če za zadevna igrišča ne velja oprostitev iz člena 13(B)(h) navedene direktive.

      (1)  UL C 269, 10.9.2011.


title: Zadeva F-139/11: Tožba, vložena 22. decembra 2011 – ZZ proti Komisiji

text:
               3.3.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 65/25

         Tožba, vložena 22. decembra 2011 – ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-139/11)
   2012/C 65/48
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnika: Ph.-E. Partsch, E. Raimond, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti sklepa generalnega direktorja OLAF, ki vsebuje zadnje vabilo tožeče stranke na obravnavo v okviru interne preiskave in navedbo, da bo, če se tožeča stranka na to vabilo ne odzove, končno poročilo o preiskavi sprejeto le na podlagi informacij, ki jih je OLAF sam zbral in preučil, in dopisa o zavrnitvi njegove pritožbe.

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Sklep z dne 28. oktobra 2011 naj se zavrne;

               —

               dopis z dne 2. decembra 2011, v katerem je bilo odločeno o pritožbi z dne 21. novembra 2011, naj se zavrne;

               —

               tožeči stranki naj se prisodi odškodnino v višini 6 000 EUR;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva T-71/12: Tožba, vložena 17. februarja 2012 – Meskarian proti Svetu

text:
               14.4.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 109/28

         Tožba, vložena 17. februarja 2012 – Meskarian proti Svetu
   (Zadeva T-71/12)
   2012/C 109/57
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Mohammed Reza Meskarian (London, Združeno kraljestvo) (zastopniki: S. Zaiwalla, P. Reddy in F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC (Queen's Counsel), in R. Blakeley, Barrister)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi ničnost točke 13 seznama A Priloge k Sklepu Sveta 2011/783/SZVP (1) in Priloge k Izvedbeni uredbi Sveta (EU) št. 1245/2011 (2), v delih, v katerih se nanašata na tožečo stranko;

               —

               razglasi, da se členi 19(1)(b) in 20(1)(b) Sklepa Sveta 2010/413/SZVP (3) ter 16(2) Uredbe Sveta (EU) št. 961/2010 (4) ne uporabljajo za tožečo stranko

               —

               razglasi, da ima razglasitev ničnosti izpodbijanih aktov takojšnji učinek z odstopanjem od člena 60, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije; in

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

               1.

               S prvim tožbenim razlogom zatrjuje, da Svet Evropske unije ni pristojen, da naloži zamrznitev sredstev in prepoved potovanja v okviru Skupne zunanje in varnostne politike v okoliščinah, ki zadevajo zgolj Evropsko unijo.

               2.

               Z drugim tožbenim razlogom trdi, da merila iz Sklepa Sveta 2010/413/SZVP in Uredbe (EU) št. 961/2010 za navedbo tožeče stranke na seznamu niso izpolnjena.

               3.

               S tretjim tožbenim razlogom zatrjuje, da so z naložitvijo omejevalnih ukrepov tožeči stranki kršene njene temeljne človeške pravice in da je to v nasprotju z načelom sorazmernosti.

               4.

               S četrtim tožbenim razlogom trdi, da je tožena stranka z omejevalnimi ukrepi, naloženimi tožeči stranki, kršila postopkovne zahteve in pravico tožeče stranke do obrambe.

               5.

               S petim tožbenim razlogom trdi, da mora Splošno sodišče ugoditi tej tožbi, če bi ugodilo tožbi Persia International Bank ali Bank Mellat za razglasitev ničnosti navedbe njenega imena na seznamu.

      (1)  Sklep Sveta 2011/783/SZVP z dne 1. decembra 2011 o spremembi Sklepa 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 319, str. 71).

      (2)  Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1245/2011 z dne 1. decembra 2011 o izvajanju Uredbe (EU) št. 961/2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 319, str. 11).

      (3)  Sklep Sveta z dne 26. julija 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP (UL L 195, str. 39).

      (4)  Uredba Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007 (UL L 281, str. 1).


title: Zadeva T-79/09: Tožba, vložena 20. februarja 2009 — Francija proti Komisiji

text:
               16.5.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/37

         Tožba, vložena 20. februarja 2009 — Francija proti Komisiji
   (Zadeva T-79/09)
   2009/C 113/75
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Francoska republika (zastopniki: E. Belliard, G. de Bergues in A.-L. Vendrolini, zastopniki)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

      Predlogi tožeče stranke

               —

               izpodbijana odločba naj se razglasi za nično;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka s to tožbo predlaga razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 7846 konč. z dne 10. decembra 2008, s katero je Komisija ugotovila, da gre pri prostovoljnih prispevkih, ki so postali obvezni in ki jih medsektorske organizacije pobirajo članom poklicev, katere zastopajo, da bi financirale dejavnosti, ki bi jih te organizacije lahko izvajale, za ukrep državne pomoči v smislu 87(1) ES.
   V utemeljitev svoje tožbe tožeča stranka glede utemeljenosti navaja tožbeni razlog, ki se nanaša na:

               —

               nepravilno razumevanje pojma državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, ker naj bi Komisija, v nasprotju z mnenjem francoske vlade, menila, da naj bi bili ti obvezni prostovoljni prispevki davkom podobne dajatve, torej državna sredstva, medtem ko:

                           —

                           postopka priznanja medsektorskih organizacij in postopka razširitve medsektorskih sporazumov ni mogoče šteti za sredstvi, s katerimi bi država izvajala določeno politiko, ki jo je predhodno opredelila;

                           —

                           naj bi osnovo, znesek, razporeditev in uporabo obveznih prostovoljnih prispevkov določile medsektorske organizacije v njihovih sporazumih, ne da bi v katerikoli fazi posredovali javni organi;

                           —

                           naj bi bili obvezni prostovoljni prispevki nujno uporabljeni za financiranje dejavnosti, kateri so namenjeni, in naj ne bi bili nikoli dani na voljo javnim organom;

                           —

                           naj bi zavezanci obveznega prostovoljnega prispevka nujno imeli ugodnosti v okviru dejavnosti, ki se financira iz tega prispevka, in naj bi bili vsi subjekti sektorja zavezanci za njegovo plačilo kot kupci ali prodajalci zadevnega proizvoda.


title: Zadeva T-49/16: Sodba Splošnega sodišča z dne 6. aprila 2017 – Azanta/EUIPO – Novartis (NIMORAL) (Znamka Evropske unije — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Evropske unije NIMORAL — Prejšnja besedna znamka Evropske unije NEORAL — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               22.5.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 161/26

         Sodba Splošnega sodišča z dne 6. aprila 2017 – Azanta/EUIPO – Novartis (NIMORAL)
   (Zadeva T-49/16) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Evropske unije NIMORAL - Prejšnja besedna znamka Evropske unije NEORAL - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009))
   (2017/C 161/36)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Azanta A/S (Hellerup, Danska) (zastopnik: M. Hoffgaard Rasmussen, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: J. Ivanauskas, agent)

      Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe pri EUIPO: Novartis AG (Basel, Švica)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 1. decembra 2015 (zadeva R 634/2015-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Novartis in Azanta.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Azanta A/S se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 106, 21.3.2016.


title: Zadeva C-119/07: Sklep predsednika Sodišča z dne 20. junija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Darmstadt – Nemčija) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH proti Land Hessen

text:
               25.8.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 199/25

         Sklep predsednika Sodišča z dne 20. junija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Darmstadt – Nemčija) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH proti Land Hessen
   (Zadeva C-119/07) (1)

   (2007/C 199/46)

      Jezik postopka: nemščina

   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 117, 26.5.2007.


title: Zadeva C-541/15: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 8. junija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Amtsgericht Wuppertal – Nemčija) – postopek, ki ga je sprožil Mircea Florian Freitag (Predhodno odločanje — Državljanstvo Unije — Člen 21 PDEU — Svoboda gibanja in prebivanja v državah članicah — Državljan, ki ima hkrati državljanstvo države članice svojega prebivališča in države članice svojega rojstva — Sprememba priimka v državi članici rojstva zunaj običajnega prebivanja — Osebno ime, ki ustreza rojstnemu imenu — Prošnja za vpis tega imena v matični register države članice prebivališča — Zavrnitev te prošnje — Razlog — Nepridobitev imena med običajnim prebivanjem — Obstoj drugih postopkov za pridobitev priznanja istega imena v nacionalnem pravu)

text:
               31.7.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 249/5

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 8. junija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Amtsgericht Wuppertal – Nemčija) – postopek, ki ga je sprožil Mircea Florian Freitag
   (Zadeva C-541/15) (1)

   ((Predhodno odločanje - Državljanstvo Unije - Člen 21 PDEU - Svoboda gibanja in prebivanja v državah članicah - Državljan, ki ima hkrati državljanstvo države članice svojega prebivališča in države članice svojega rojstva - Sprememba priimka v državi članici rojstva zunaj običajnega prebivanja - Osebno ime, ki ustreza rojstnemu imenu - Prošnja za vpis tega imena v matični register države članice prebivališča - Zavrnitev te prošnje - Razlog - Nepridobitev imena med običajnim prebivanjem - Obstoj drugih postopkov za pridobitev priznanja istega imena v nacionalnem pravu))
   (2017/C 249/06)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Amtsgericht Wuppertal

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Mircea Florian Freitag

      Izrek

   Člen 21 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da matični urad države članice zavrne priznanje in vpis osebnega imena, ki ga je državljan te države članice zakonito pridobil v drugi državi članici, katere državljanstvo še ima, in ki ustreza njegovemu rojstnemu imenu, v matični register na podlagi določbe nacionalnega prava, ki možnost pridobitve takega vpisa pogojuje z izjavo matičnemu uradu, če je bilo to ime pridobljeno med običajnim prebivanjem v tej drugi državi članici, razen če v nacionalnem pravu obstajajo druge določbe, ki dejansko omogočajo priznanje navedenega imena.

      (1)  UL C 48, 8.2.2016.


title: Zadeva C-11/12: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozmska) – Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost proti Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (Skupna kmetijska politika — Integrirani administrativni in kontrolni sistem — Znižanja ali izključitve ob neupoštevanju pravil o navzkrižni skladnosti — Odgovornosti za dejanja drugih oseb)

text:
               9.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 38/10

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozmska) – Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost proti Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
   (Zadeva C-11/12) (1)

   (Skupna kmetijska politika - Integrirani administrativni in kontrolni sistem - Znižanja ali izključitve ob neupoštevanju pravil o navzkrižni skladnosti - Odgovornosti za dejanja drugih oseb)
   2013/C 38/11
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Tožena stranka: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Razlaga člena 23(1) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (UL L 30, str. 16) – Integrirani administrativni in kontrolni sistem – Znižanja ali izključitve ob neupoštevanju pravil o navzkrižni skladnosti – Kmet, ki je od tretje osebe vzel v zakup parcelo kmetijskega zemljišča in sprejel, da ta začasno gnoji to parcelo – Kršitev predpisane zahteve ravnanja, ki jo je storil tretji

      Izrek

   Člen 23(1) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da je treba odgovornost za to, da oseba, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, ne izpolnjuje pravil o navzkrižni skladnosti, zaradi česar se celotni znesek neposrednih plačil zniža ali se izključi njegovo prejemanje, v celoti pripisati kmetu, ki je vložil zahtevek za pomoč.

      (1)  UL C 98, 31.03.2011


title: Zadeva C-70/13 P: Pritožba, ki jo je Getty Images (US) vložila 8. februarja 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 21. novembra 2012 v zadevi T-338/11, Getty Images (US), Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

text:
               6.4.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 101/12

         Pritožba, ki jo je Getty Images (US) vložila 8. februarja 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 21. novembra 2012 v zadevi T-338/11, Getty Images (US), Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
   (Zadeva C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Pritožnica: Getty Images (US), Inc. (zastopnik: P. Olson, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Predlogi

   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi izpodbijano sodbo;

               —

               za nično razglasi izpodbijano odločbo v delu, v katerem je bila zavrnjena priožba družbe Getty Images zoper odločbo preizkuševalca UUNT z dne 2. avgusta 2010;

               —

               UUNT naj naloži plačilo stroškov.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Pritožnica v podporo svoji pritožbi navaja tri razloge: (i) kršitev člena 7(1)(b) Uredbe o blagovni znamki Skupnosti (1) (ii) kršitev člena 7(1)(c) in (iii) kršitev načela enakega obravnavanja.
   V skladu s členom 7(1)(b) se ne registrira znamka, ki je „brez slehernega razlikovalnega učinka“. Najmanjša stopnja razlikovalnega učinka zadostuje za to, da se v tem členu navedenega razloga za zavrnitev ne uporabi. V tem primeru okoliščina, da je bil razlikovalni učinek pri identični znamki za identične in podobne proizvode/storitve dvakrat potrjen, ustvarja močno domnevo, da ima PHOTOS.COM zahtevani minimalni razlikovalni učinek. Zgolj okoliščina, da posamezni sestavni deli sami zase nimajo razlikovalnega učinka ne pomeni, da njihova kombinacija nima razlikovalnega učinka. Kot kombinacija PHOTOS +.COM, ima znamka samostojni pomen, ki je neodvisen od pomena vsakega dela posebej. Znamko zadevna javnost nedvomno razume kot poslovno domeno. Imena domen so edinstvena po svojih značilnostih. PHOTOS.COM kot takšna potrošniku nakazuje svojevrsten izvor proizvodov in storitev, ki se od drugih proizvodov in storitev razlikuje na podlagi drugačnega imena. Tako izpolnjuje namen znamke in dosega prag razlikovalnega učinka v skladu s členom 7(1)(b).
   Javni interes, ki ga je treba upoštevati pri uporabi člena 7(1)(b), je v tem, da se preizkusi ali znamka potrošniku lahko zagotovi prvobitno identiteto proizvoda oziroma storitve, označene z znamko, tako da mu omogoča, da te storitve brez nevarnosti zmede razlikuje od drugih storitev, ki so drugega izvora. Nesporno naj bi bilo, da je ta domena edinstvena, in da ime domene.com nakazuje na komercialno spletno stran. V točki 22 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče navedlo, da bo zadevna javnost končnico.com nemudoma prepoznala kot komercialno spletno stran. Splošno sodišče naj zmotno ne bi upoštevalo dejstva, da ime domene potrošniku omogoča, da dobro razlikuje proizvode oziroma storitve potrošnika od njegovih konkurentov. Javni interes varstva potrošnikov je dosežen, člen 7(1)(b) pa ni kršen.
   V zvezi s členom 7(1)(c) Splošno sodišče zadeve ni naslovilo. Kljub temu ne gre za kršitev predpisov, ker je javni interes, ki je njihova podlaga, varstvo konkurentov prijavitelja, ki niso prizadeti z zahtevo za registracijo, saj gre za ime domene prijavitelja. Znamka tudi ni objektivno opisna glede na proizvode in storitve.
   Na podlagi načela enakega obravnavanja mora UUNT pri preizkusu identičnih prijav znamk upoštevati svoje starejše odločitve, razen če obstajajo pokazatelji, da so bile prejšnje znamke napačno registrirane. Na podlagi tega načela naj bi bilo Splošno sodišče zavezano, da za nično razglasiti odločbo UUNT, da PHOTOS.COM ni mogoče registrirati. Splošno sodišče trdi, da je treba to načelo razlagati ob „spoštovanju zakonitosti“ in da se prijavitelj znamke ne more zanašati na prejšnje odločbe, da bi si zagotovil identično odločitev, ker je bila prejšnja odločitev „morebiti nezakonita zaradi napačne uporabe prava v korist drugega“, zato naj bi Splošno sodišče prišlo do zaključka, da mora biti „preizkus izveden v vsakem posameznem primeru“ (točka 69 izpodbijane sodbe).
   Načelo enakega obravnavanja je v neskladju z načelom zakonitosti. Od sodbe STREAMSERVE (glej sodbo z dne 27. februarja 2002 v zadevi T-106/00, Streamserve proti UUNT), ima načelo zakonitosti prednost. To ima za posledico pravno negotovost in poplavo pritožb. Ob upoštevanju tega je treba načelu enakega obravnavanja pripisati večji pomen. Preizkuševalci UUNT morajo ravnati koherentno, uporabljati enotne standarde, prepoznati identične primere in jih enako obravnavati. Ko se prijavitelji znamk sklicujejo na predhodno registrirane znamke, preizkuševalcem UUNT ne bi smelo biti preprosto dovoljeno, da se sklicujejo na zadevo STREAMSERVE in ne upoštevajo temeljnega načela enakega obravnavanja. Namesto načela zakonitosti, v skladu s katerim so prejšnje registracije izrecno šteje za napake, je treba izhajati iz veliko bolj pravilne registracije starejše znamke. V nobenem primeru načelo enakega obravnavanja ni tako jasno kot tukaj, v primeru identične znamke in proizvodov.
   Posledično ima znamka PHOTOS.COM enak razlikovalni učinek za proizvode in storitve, kot dve predhodno registrirani znamki. Enaka podlaga za registracijo znamke obstaja za slednji, kot za prvotno registrirani. To zahteva načelo enakega obravnavanja.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti
   UL L 78, str. 1.


title: Zadeva C-393/07: Tožba, vložena 9. avgusta 2007 – Italijanska republika proti Evropskemu parlamentu

text:
               20.10.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 247/18

         Tožba, vložena 9. avgusta 2007 – Italijanska republika proti Evropskemu parlamentu
   (Zadeva C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Jezik postopka: italijanščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopnika: I. M. Braguglia, zastopnik, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Tožena stranka: Evropski parlament
   Predloga tožeče stranke:

               —

               Sklep Evropskega parlamenta z dne 24. maja 2007 P6_TA-PROV(2007)0209, notificiran 28. maja 2007, o preverjanju veljavnosti mandata Beniamina Donnicija, naj se razglasi za ničnega.

               —

               Evropskemu parlamentu naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožba vsebuje pet tožbenih razlogov.
   S prvim tožbenim razlogom italijanska vlada zatrjuje kršitev pravne norme in se sklicuje na člene 6 (prej 4), 8 (prej 7), 12 (prej 11), 13 (prej 12) Sklepa 76/787/ESPJ, EGS, Euratom, o Aktu o uvedbi splošnih neposrednih volitev članov Evropskega parlamenta z dne 20. septembra 1976 (Akt iz leta 1976), kot je bil nazadnje spremenjen s Sklepom z dne 25. junija št. 2002/772/ES/Euratom (1), ter na člen 6 EU. Evropski parlament pri preverjanju veljavnosti mandatov poslancev namreč ne more preverjati zakonitosti nacionalnih volilnih postopkov in mora predvsem upoštevati izide teh objavljenih volilnih postopkov. Prepoved obveznih navodil poslancem, določena s členom 6 Akta iz leta 1976, nima nobene povezave z izrecno odpovedjo neizvoljenega kandidata, da nasledi izvoljenega kandidata, ki je prenehal izvajati svojo funkcijo.
   Z drugim tožbenim razlogom italijanska vlada zatrjuje kršitev pravne norme in se sklicuje na člen 2 Statuta poslancev Evropskega parlamenta, ki je bil sprejet s Sklepom 2005/684/ES (2), Euratom, z dne 28. septembra 2005. Te določbe bodo namreč začele veljati šele z mandatno dobo 2009, in se nanašajo predvsem na poslance, ki opravljajo funkcijo ter zato nimajo nobene povezave z namenom presoje odpovedi neizvoljenega kandidata, da nasledi izvoljenega kandidata, ki je prenehal opravljati funkcijo.
   S tretjim tožbenim razlogom italijanska vlada zatrjuje kršitev pravne norme in se sklicuje na člen 199 ES ter na člena 3 in 4 del Poslovnika Evropskega parlamenta. Te določbe urejajo predvsem notranje postopke Parlamenta, ki med drugim preverja veljavnost mandatov, zato pa nima pristojnosti glede preverjanje pravilnosti nacionalnih volilnih postopkov, niti glede nasledstva neizvoljenih kandidatov na mesto izvoljenih kandidatov, ki so prenehali opravljati funkcijo.
   S četrtim tožbenim razlogom italijanska vlada zatrjuje kršitev pravne norme in se sklicuje na člene 6 EU, 10 in 230 ES. Evropski parlament naj ne bi smel neupoštevati pravnomočne sodbe italijanskega Consiglio di Stato, s katero je bila ugotovljena zakonitost izvolitve B. Donnicija. Evropski parlament naj bi lahko kvečjemu lahko vložil ugovor tretjega. V vsakem primeru je sklep Evropskega parlamenta v nasprotju s splošnim načelom res iudicata, ki je skupno vsem državam članicam.
   S petim tožbenim razlogom italijanska vlada zatrjuje pomanjkanje obrazložitve izpodbijanega sklepa. V njem niso navedena dejstva, iz katerih je Evropski parlament sklepal, da odpoved g. Occhetta, da nasledi g. Di Pietra, ni bila izraz svobodne volje.

      (1)  UL L 283, str. 1.

      (2)  UL L 262, str. 1.


title: Zadeva T-210/07: Tožba, vložena 11. junija 2007 – RSA Security Ireland proti Komisiji

text:
               4.8.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 183/39

         Tožba, vložena 11. junija 2007 – RSA Security Ireland proti Komisiji
   (Zadeva T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranki

      Tožeča stranka: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Irska) (zastopnika: S. Daly, Solicitor in B. Conway, Barrister)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               odločba Komisije, s katero so Revenue Commissioners 30. marca 2007 seznanili tožečo stranko, naj se razglasi za nično, saj tarifne uvrstitve proizvoda tožeče stranke ne uvršča v kombinirano nomenklaturo glede na objektivne značilnosti in lastnosti proizvoda;

               —

               ugotovi naj se, da je treba carinsko uvrstitev proizvoda določiti v skladu z njegovimi bistvenimi značilnostmi, in sicer, da gre za napravo za avtomatsko obdelavo podatkov in jo tako uvrstiti v poglavje 8471 kombinirane nomenklature; ali podredno

               —

               ugotovi naj se, da je treba proizvod uvrstiti glede na njegove bistvene značilnosti, in sicer, da gre za napravo za računanje ali napravo iz poglavja 8470 kombinirane nomenklature;

               —

               ugotovi naj se, da v skladu s sprejetimi pravili uvrstitve blaga za namene carin Skupnosti, bistvene lastnosti proizvodov niso to, da gre za varnostno napravo ali sredstvo za dostop do podatkov, ki so shranjeni na naprave za avtomatsko obdelavo podatkov ali drugje;

               —

               naloži naj se vračilo tistih carin, ki jih je za uvoz proizvoda v Skupnost plačala tožeča stranka, od začetka veljavnosti odločbe Komisije, skupaj z obrestmi.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   S to tožbo tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije, o kateri so jo Revenue Commissioners obvestili prek elektronske pošte 30. marca 2007, kot odgovor na vlogo za zavezujočo informacijo o tarifah, ki jo je vložila tožeča stranka glede varnostne naprave, ki se poveže z napravo za avtomatsko obdelavo podatkov, imenovane „SID 800 Product“.
   Tožeča stranka trdi, da z odločbo, s katero so bili na prvi stopnji seznanjeni Revenue Commissioners, nato pa tožeča stranka, proizvod tožeče stranke ni bil uvrščen glede na njegove objektivne značilnosti in lastnosti ter je tarifna uvrstitev določena tako, da se je napačno uporabilo pravo.
   Nadalje tožeča stranka trdi, da bi morala biti pravilna tarifna uvrstitev proizvoda, glede na njegove bistvene značilnosti, naprava za avtomatsko obdelavo podatkov iz poglavja 8471 Carinskega zakonika Skupnosti (1), saj je proizvod v skladu z zahtevami iz opombe 5(B) poglavja 8471 za tako uvrstitev ali je sam naprava za avtomatsko obdelavo podatkov.
   Podredno tožeča stranka trdi, da je pravilna tarifna uvrstitev proizvoda, glede na njene objektivne značilnosti, računski stroj iz poglavja 8470 Carinskega zakonika Skupnosti.
   Končno tožeča stranka trdi, da ravnanja Komisije glede njenega predloga za zavezujočo tarifno informacijo glede proizvoda na podlagi značilnosti proizvoda kot naprave za avtomatsko obdelavo podatkov, pomenijo kršitev pravice do obrambe in zlorabo pooblastil.

      (1)  Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL 1992, L 302, str. 1).


title: Zadeva C-639/16 P: Pritožba, ki jo je Foodcare sp. z o.o. vložila 9. decembra 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 5. oktobra 2016 v zadevi T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO

text:
               26.6.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 202/8

         Pritožba, ki jo je Foodcare sp. z o.o. vložila 9. decembra 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 5. oktobra 2016 v zadevi T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO
   (Zadeva C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Pritožnica: Foodcare sp. z o.o. (zastopnica: M. Żabińska, radca prawny)

      Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino, Dariusz Michalczewski
   Sodišče (deseti senat) je s sklepom z dne 11. maja 2017 odločilo, da je pritožba nedopustna.


title: Zadeva T-123/09: Tožba, vložena 28. marca 2009 — Ryanair proti Komisiji

text:
               20.6.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 141/45

         Tožba, vložena 28. marca 2009 — Ryanair proti Komisiji
   (Zadeva T-123/09)
   2009/C 141/96
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Ryanair Ltd (Dublin, Irska) (zastopnika: E. Vahida in I-G. Metaxas-Maragkidis, odvetnika)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

      Predlogi tožeče stranke

               —

               V skladu s členoma 230 ES in 231 ES naj se Odločba Evropske komisije z dne 12. novembra 2008 v postopku v zvezi z državno pomočjo C26/2008 (posojilo v višini 300 milijonov EUR družbi Alitalia S.p.A.) razglasi za nično v delu, v katerem z njo pravnemu nasledniku družbe Alitalia ni naloženo vračilo pomoči, Italiji pa je dan dodaten čas za izvršitev odločbe;

               —

               V skladu s členoma 230 ES in 231 ES naj se za nično razglasi Odločba z dne 12. novembra 2008 v postopku v zvezi z državno pomočjo N510/2008 (prodaja sredstev družbe Alitalia S.p.A.);

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo njenih stroškov ter stroškov tožeče stranke; in

               —

               naj se sprejme nadaljnje ukrepe, za katere Sodišče meni, da so primerni.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka izpodbija zakonitost dveh odločb Komisije z dne 12. novembra 2008 v postopkih v zvezi z državno pomočjo C 26/2008 (prej NN 31/08) v zvezi s posojilom 300 milijonov EUR, ki je bilo odobreno družbi Alitalia, notificiranim pod številko C(2008) 6743 (1) in N510/2008 št. C(2008) 6745 konč. v zvezi s postopkom prodaje sredstev družbe Alitalia, v delu, v katerem je v njej ugotovljeno, da ta postopek ni pripeljal do odobritve državne pomoči, če italijanski organi izpolnijo določene zaveze.
   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja naslednje tožbene razloge:
   V zvezi s prvo izpodbijano odločbo tožeča stranka trdi, da je nična v delu, v katerem z njo pravnemu nasledniku družbe Alitalia ni naloženo vračilo pomoči, Italiji pa je dan dodaten čas za izterjavo posojila.
   Glede druge izpodbijane odločbe tožeča stranka trdi, da je Komisija zato, ker kljub obstoju resnih težav ni začela formalnega postopka preiskave, sprejela nepopolno in nezadostno odločbo ter kršila postopkovne pravice tožeče stranke iz člena 88(2) ES. Poleg tega tožeča stranka trdi, da Komisija ni bila pristojna za sprejetje pogojne odločbe o neobstoju pomoči zgolj po predhodni preučitvi. Poleg tega tožeča stranka trdi, da Komisija ni preučila vseh upoštevnih elementov ukrepov ter njihovega konteksta. Natančneje, po mnenju tožeče stranke Komisija ni opravila presoje, ali je bila podelitev pomoči določena z italijanskim izrednim upravnim postopkom kot takim ter ali je italijanska vlada spremenila zakonodajo v korist načrta družbe Compagnia Aerea Italiana.
   Tožeča stranka poleg tega trdi, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, s tem da ni upoštevala možnih alternativ pri prodaji sredstev družbe Alitalia, kot sta sodna likvidacija ali prodaja deležev. Tožeča stranka trdi tudi, da Komisija pri prodaji sredstev družbe Alitalia ni uporabila načela tržno usmerjenega investitorja, zlasti s tem, da ni presodila vpliva na ceno izrecnega pogoja stalnosti storitev in implicitnega pogoja, da je prevzemnik dejavnosti družbe Alitalia prevoza potnikov italijanskega izvora, da ni ugotovila, da je bil postopek prodaje sredstev družbe Alitalia očitno neprimeren in ker ni preučila resnične cene, ki jo je ponudila družba CAI ter ni opredelila meril za določitev tržne cene sredstev družbe Alitalia.
   Tožeča stranka poleg tega trdi, da je Komisija napravila napako pri določitvi stranke, ki je dolžna povrniti posojilo, ki bi morala biti družba CAI glede na kontinuiteto med družbo Alitalia in družbo Compagnia Aerea Italiana. Tožeča stranka nazadnje trdi, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve.

      (1)  UL 2009, L 52, str.3.


title: Zadeva C-492/04: Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Finanzgericht Baden-Württemberg (Nemčija) z dne 14. oktobra 2004 v zadevi Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (prej Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendingen

text:
               5.2.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 31/11

         Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sklepa Finanzgericht Baden-Württemberg (Nemčija) z dne 14. oktobra 2004 v zadevi Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (prej Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendingen
   (Zadeva C-492/04)
   (2005/C 31/21)
   Jezik postopka: nemščina
   Finanzgericht Baden-Württemberg je s sklepom z dne 14. oktobra 2004 v zadevi Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (prej Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendingen, ki ga je sodno tajništvo prejelo dne 1. decembra 2004, Sodišču Evropskih skupnosti predložil predlog za sprejem predhodne odločbe.
   Finanzgericht Baden-Württemberg predlaga Sodišču, da odloči o naslednjih vprašanjih:

               1.

               Ali je treba člen 57(1) Pogodbe ES razlagati tako, da gre pri omejitvah pretoka kapitala s tretjimi državami, ki so „obstajale“31. decembra 1993 za omejitve, za katere je zakonodajalec zakonodajni postopek na ta dan že zaključil ali za omejitve, ki se jih v skladu z nacionalnimi predpisi na ta dan že lahko uporabi za uresničeno dejansko stanje?

               2.

               Ali je treba člen 56(1) v povezavi s členom 58 Pogodbe ES razlagati tako, da je s tem delna obdavčitev plačila obresti kapitalske družbe s sedežem v državi članici posojilodajalcu v tretji državi, ki je hkrati družbenik kapitalske družbe, kot izplačilo dobička prepovedana, ker gre pri tem za samovoljno diskriminacijo ali za prikrito omejitev prostega pretoka kapitala med državo članico in tretjo državo?


title: Zadeva T — 72/05: Tožba Deutsche Telekom AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), vložena dne 17. februarja 2005

text:
               14.5.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 115/23

         Tožba Deutsche Telekom AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), vložena dne 17. februarja 2005
   (Zadeva T — 72/05)
   (2005/C 115/45)
   Jezik postopka: nemščina
   Deutsche Telekom AG, s sedežem v Bonnu (Nemčija), ki jo zastopata J.-C. Gaedertz in D.R. Marschollek, Rechtsanwälte, je dne 17. februarja 2005 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).
   Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

               —

               razveljavi odločbo Drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 15. decembra 2004;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

               Znamka Skupnosti, ki je predmet prijave:

               Besedna znamka „Telekom Global Net“ za blago in storitve iz razredov 9, 16, 35, 36, 38, 39, 41 in 42 (elektronski instrumenti, tiskarski izdelki, oglasna dejavnost, finančne in nepremičninske zadeve, telekomunikacije, transport in skladiščenje, nudenje izobraževanja, storitve programiranja za obdelovanje podatkov … ) — prijava št. 2 168 169.

               Odločba preizkuševalca:

               Zavrnitev prijave za skoraj vse blago in storitve iz razredov 9, 38 in 42.

               Odločba Odbora za pritožbe:

               Zavrnitev pritožbe tožeče stranke.

               Tožbeni razlogi:

                           —

                            Prijavljena znamka glede blaga in storitev iz razredov 9, 38 in 42 nima opisnega značaja v smislu člena 7(1)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94.

                           —

                           Prijavljena znamka ima zadostni razlikovalni učinek v smislu člena 7(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94.


title: Zadeva C-18/09: Tožba, vložena 14. januarja 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji

text:
               21.3.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 69/27

         Tožba, vložena 14. januarja 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji
   (Zadeva C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Jezik postopka: španščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: K. Simonsson in L. Lozano Palacios, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Španija
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Razglasi naj se, da Kraljevina Španija, s tem da je v veljavi ohranila zakon 48/2003 z dne 26. novembra o gospodarskem režimu in opravljanju pristaniških storitev v splošnem interesu, ter zlasti člena 24(5) in 27(1), (2) in (4) tega zakona, ki uvajata sistem znižanj in oprostitev pristaniških pristojbin, ni izpolnila obveznosti iz prava Skupnosti (1) in zlasti iz člena 1 Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 z dne 22. decembra 1986 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami.

               —

               Kraljevini Španiji naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Španska zakonodaja določa vrsto oprostitev in znižanj v zvezi z pristaniškimi pristojbinami. Te oprostitve in znižanja so odvisne od izvornega in namembnega pristanišča ladje, njihov učinek pa je uporaba najugodnejših tarif, prvič, za promet med španskimi arhipelagi ali s Ceuto in Melillo, drugič, za promet med temi pristanišči in pristanišči Evropske unije in tretjič, med pristanišči Evropske unije. Komisija zato meni, da je ta zakonodaja diskriminatorna.
   Kraljevina Španija, ki se sklicuje na poseben geografski položaj zadevnih pristanišč, ni utemeljila nujnosti ali sorazmernosti ukrepa. Čeprav se je zavezala, da bo spremenila zadevno zakonodajo, pa Komisije ni obvestila o sprejetju nobenega zakona, s katerim bi bila kršitev odpravljena.

      (1)  UL L 378, str. 1.


title: Zadeva C-181/06: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 5. julija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Portugalska) – Deutsche Lufthansa AG proti Ana – Aeroportos de Portugal SA (Zračni promet – Letališča – Zemeljska oskrba – Zaračunavanje pristojbine za upravljanje in nadzor na letališču)

text:
               25.8.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 199/11

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 5. julija 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Portugalska) – Deutsche Lufthansa AG proti Ana – Aeroportos de Portugal SA
   (Zadeva C-181/06) (1)

   (Zračni promet - Letališča - Zemeljska oskrba - Zaračunavanje pristojbine za upravljanje in nadzor na letališču)
   (2007/C 199/18)
   Jezik postopka: portugalščina
   Predložitveno sodišče
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Deutsche Lufthansa AG

      Tožena stranka: Ana – Aeroportos de Portugal SA
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Razlaga člena 16(3) Direktive Sveta 96/67/ES z dne 15. oktobra 1996 o dostopu do trga storitev zemeljske oskrbe na letališčih Skupnosti (UL L 272, str. 36) – Dostop do trga storitev zemeljske oskrbe na letališčih Skupnosti – Zaračunavanje pristojbine za dostop do trga storitev na tleh in nadzor.
   Izrek
   Pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz člena 10(1) dekreta št. 12/99 z dne 30. julija 1999 in člena 18(2) dekreta-zakona št. 102/90 z dne 21. marca 1990, kot je bil spremenjen z dekretom-zakonom št. 280/99 z dne 26. julija 1999, razen če se pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču, določena s to zakonodajo, ne plača za vse ali del storitev, določenih v točki 1 priloge k Direktivi Sveta 96/67/ES z dne 15. oktobra 1996 o dostopu do trga storitev zemeljske oskrbe na letališčih Skupnosti, in ne pomeni ponovnega obdavčenja storitev, plačanih z drugo pristojbino ali dajatvijo. Če bi se po presoji predložitvenega sodišča izkazalo, da je pristojbina, o kateri poteka postopek v glavni stvari, pristojbina za dostop do letaliških instalacij, mora to sodišče preveriti, ali zadevna pristojbina ustreza merilom primernosti, objektivnosti, preglednosti in nediskriminacije, kot so določena v členu 16(3) Direktive 96/67.

      (1)  UL C 154, 1.7.2006.


title: Zadeva C-601/14: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 11. oktobra 2016 – Evropska komisija/Italijanska republika (Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2004/80/ES — Člen 12(2) — Nacionalne sheme odškodnin žrtvam nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, s katerimi je zagotovljena poštena in primerna odškodnina — Nacionalna shema, ki ne zajema vseh nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, storjenih na nacionalnem ozemlju)

text:
               12.12.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 462/2

         Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 11. oktobra 2016 – Evropska komisija/Italijanska republika
   (Zadeva C-601/14) (1)

   ((Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2004/80/ES - Člen 12(2) - Nacionalne sheme odškodnin žrtvam nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, s katerimi je zagotovljena poštena in primerna odškodnina - Nacionalna shema, ki ne zajema vseh nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, storjenih na nacionalnem ozemlju))
   (2016/C 462/02)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: E. Traversa in F. Moro, agenta)

      Tožena stranka: Italijanska republika (zastopniki: G. Palmieri, agentka, skupaj z G. Palatiellom in E. De Bonisom, avvocati dello Stato)

      Intervenient v podporo tožeče stranke: Svet Evropske unije (zastopniki: E. Moro, M. Chavrier in K. Pleśniak, agenti)

      Izrek

               1.

               Italijanska republika s tem, da ni sprejela vseh potrebnih ukrepov, da bi v čezmejnih primerih zagotovila obstoj sheme odškodnin žrtvam vseh nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, storjenih na njenem ozemlju, ni izpolnila obveznosti, ki jo ima v skladu s členom 12(2) Direktive Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila 2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj.

               2.

               Italijanska republika nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

               3.

               Svet Evropske unije nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 89, 16.3.2015.


title: Zadeva T-496/14: Tožba, vložena 26. junija 2014 – Berry Investments proti Svetu

text:
               1.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 292/53

         Tožba, vložena 26. junija 2014 – Berry Investments proti Svetu
   (Zadeva T-496/14)
   2014/C 292/65
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Liberija) (zastopnika: B. Christianos in S. Paliou, odvetnika)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga:

               —

               toženi stranki naloži, da tožeči stranki plača nadomestilo za škodo v višini 4 36  357,19 EUR, ki ji je nastala zaradi nezakonitega ravnanja tožene stranke, skupaj z obrestmi od dneva, ko so ji bili nezakonito odvzeti depoziti (29/03/2013), do izdaje sodbe v tej zadevi, kot tudi zamudne obresti od dneva izdaje sodbe v tej zadevi, do dneva celotnega izplačila;

               —

               podredno, toženi stranki naj se naloži, da tožeči stranki plača štiri petine zgoraj navedenega zneska, to je znesek v višini 3 49  085,75 EUR kot nadomestilo za škodo, ki ji je nastala zaradi nezakonitega ravnanja tožene stranke, skupaj z obrestmi od dneva, ko so ji bili nezakonito odvzeti depoziti (29/03/2013)), do izdaje sodbe v tej zadevi, kot tudi zamudne obresti od dneva izdaje sodbe v tej zadevi, do dneva celotnega plačila;

               —

               podpodredno, določi znesek, ki ga mora tožena stranka plačati tožeči stranki kot nadomestilo za škodo, ki ji je nastala zaradi nezakonitega ravnanja tožene stranke;

               —

               toženi stranki naloži, da tožeči stranki plača znesek v višini 50  000 EUR, kot nadomestilo za nepremoženjsko škodo, ki ji je nastala zaradi kršitve načela enakega obravnavanja;

               —

               toženi stranki naloži, da tožeči stranki plača znesek v višini 50  000 EUR, kot nadomestilo za nepremoženjsko škodo, ki ji je nastala zaradi kršitve pravice do učinkovitega sodnega varstva, in

               —

               toženi stranki naloži, da nosi stroške tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka s to tožbo v skladu s členom 340, drugi odstavek, PDEU, pri Splošnem sodišču Evropske unije, ki je pristojno na podlagi člena 268 PDEU, zahteva nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela zaradi nezakonitega ravnanja tožene stranke.
   Tožeča stranka navaja, da naj bi ta škoda nastala, ko je tožena stranka prekoračila svoje pristojnosti in kršila sekundarno zakonodajo Unije ter splošna načela prava Unije s tem, ko je zmanjšala bančne depozite tožeče stranke pri Cyprus Popular Bank Public Co Ltd. (ljudska banka), v vsakem primeru pa k temu prispevala.
   Tožeča stranka se zlasti sklicuje na naslednje kršitve temeljnih pravic in splošnih načel prava Unije:

               —

               prvič, kršitev lastninske pravice;

               —

               drugič, kršitev načela enakega obravnavanja, in

               —

               tretjič, kršitev pravice do sodnega varstva in načela pravne varnosti.

               —

               Tožeča stranka navaja, da so pogoji za utemeljitev nepogodbene odgovornosti tožene stranke, kot je navajana v sodni praksi, za nadomestilo za škodo, ki ji je nastala, izpolnjeni.


title: Sodba Sodišča z dne 22. novembra 2012 v zadevi E-17/11 – Aresbank SA proti Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (organ za finančni nadzor) in Republiki Islandiji (Direktiva 94/19/ES – Direktiva 2000/12/ES – Direktiva 2006/48/ES – Dopustnost – Nacionalna zakonodaja, ki sprejme določbe prava EGP za ureditev povsem notranjih razmer – Pojem vloge – Medbančna posojila – Vzajemno priznavanje dovoljenja za začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti kreditnih institucij – Uporabljivost sklepov Skupnega odbora EGP)

text:
               14.3.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 75/13

         SODBA SODIŠČA
   z dne 22. novembra 2012
   v zadevi E-17/11
   Aresbank SA proti Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (organ za finančni nadzor) in Republiki Islandiji
   (Direktiva 94/19/ES – Direktiva 2000/12/ES – Direktiva 2006/48/ES – Dopustnost – Nacionalna zakonodaja, ki sprejme določbe prava EGP za ureditev povsem notranjih razmer – Pojem vloge – Medbančna posojila – Vzajemno priznavanje dovoljenja za začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti kreditnih institucij – Uporabljivost sklepov Skupnega odbora EGP)
   2013/C 75/07
   V zadevi E-17/11, Aresbank SA proti Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (organ za finančni nadzor) in Republiki Islandiji – ZAHTEVA za svetovalno mnenje Sodišča Efte na podlagi člena 34 Sporazuma med državami Efte o ustanovitvi nadzornega organa in sodišča, ki jo je predložilo vrhovno sodišče Islandije (Hæstiréttur Íslands), o razlagi izraza vloga v členu 1(1) Direktive 94/19/ES o sistemih zajamčenih vlog – je Sodišče v sestavi: Carl Baudenbacher, predsednik, Per Christiansen (sodnik poročevalec) in Páll Hreinsson, sodniki, dne 22. novembra 2012 izdalo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Člen 1(1) Direktive 94/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta o sistemih zajamčenih vlog je treba razlagati tako, da se sredstva, ki jih posojilna kreditna institucija dodeli drugi kreditni instituciji, ki si je sredstva izposodila, in jih mora ta vrniti na vnaprej določen datum, skupaj z obrestmi, o katerih sta se še posebej izpogajali, obravnavajo kot vloga v smislu te določbe. To velja tudi, če sredstva niso usmerjena na poseben račun na ime posojilne kreditne institucije in kreditna institucija, ki si je sredstva izposodila, ne izda nobenih posebnih dokumentov, ki bi potrjevali prejetje sredstev, ter islandskemu jamstvenemu skladu vlagateljev in investitorjev ne plača premij v zvezi s sredstvi, prav tako pa teh sredstev ne vknjiži kot vlogo.
               Vendar pa taka sredstva, prenesena iz ene kreditne institucije v drugo na podlagi posojilne pogodbe, pomenijo vloge, ki niso krite z jamstvenimi sistemi, določenimi v Direktivi 94/19/ES. Taka sredstva zato niso upravičena do povračila v skladu s to direktivo. Zato je mogoče razlikovati med funkcionalno opredelitvijo upravičenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES, ki temelji na členu 1(1), ki se uporablja v skladu s členom 2, in tehnično opredelitvijo, ki vključuje tudi vloge, ki niso krite z jamstvenimi sistemi, določenimi v Direktivi 94/19/ES, in torej niso upravičene do povračila. Naloga nacionalnega sodišča je, da ugotovi, ali se v obravnavanem primeru po nacionalnem pravu uporabi tehnična ali funkcionalna opredelitev vloge.

               2.

               Za določitev, ali je posojilo med dvema kreditnima institucijama v EGP vloga v smislu člena 1(1) Direktive 94/19/ES, torej ni pomembno, da država sedeža banke, ki si je izposodila sredstva, izvaja pooblastilo iz člena 7(2) Direktive 94/19/ES glede izvzetja vlog finančnih institucij iz zajamčenih vlog.

               3.

               Če ima kreditna institucija, ki posoja sredstva na medbančnem trgu, dovoljenje za sprejemanje vlog širše javnosti, na opredelitev medbančnega posojila te institucije drugi kreditni instituciji v obliki vloge v smislu člena 1(1) Direktive 94/19/ES ne vpliva, da ne sprejema takih vlog, ampak financira svoje poslovanje s prispevki svojega lastnika in posledično prek finančnih instrumentov preposoja ta denar na medbančnem trgu; razen če je pristojni organ tej instituciji odvzel dovoljenje za začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti.


title: Zadeva T-346/14: Tožba, vložena 14. maja 2014 – Janukovič proti Svetu

text:
               4.8.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 253/37

         Tožba, vložena 14. maja 2014 – Janukovič proti Svetu
   (Zadeva T-346/14)
   2014/C 253/52
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Viktor Fedorovič Janukovič (Kijev, Ukrajina) (zastopnik: T. Beazley, QC)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Sklep Sveta 2014/119/SZVP z dne 5. marca 2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL L 66, str. 26), kakor je bil spremenjen s Sklepom Sveta 2014/216/SZVP z dne 14. aprila 2014 (UL L 111, str. 91), in Uredbo Sveta (EU) št. 208/2014 z dne 5. marca 2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (UL L 66, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EU) št. 381/2014 z dne 14. aprila 2014 (UL L 111, str. 33) razglasi za nična v delih, v katerih se nanašata na tožečo stranko; in

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja sedem tožbenih razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: Svet Evropske unije (v nadaljevanju: Svet) ni imel ustrezne pravne podlage za sprejetje Sklepa in Uredbe. V utemeljitev temu tožbenemu razlogu se zatrjuje: (a) pogoji za to, da bi se Svet lahko oprl na člen 29 PEU, s Sklepom niso bili izpolnjeni. Med drugim (i) naj Svet cilja (utrditev in podpora pravni državi in spoštovanju človekovih pravic v Ukrajini), na katera se je izrecno skliceval, dejansko ne bi mogel sprejeti, saj je nato navedel razloge za uvrstitev na seznam (povezan z domnevno poneverbo ukrajinskih državnih sredstev in nezakonitim prenosom teh sredstev zunaj Ukrajine, kar tožeča stranka zanika), ki niso bili konsistentni in ne v skladu z navedenimi ali katerimi koli upoštevnimi cilji iz člena 21 PEU. (ii) Uredba in Sklep sta v nasprotju s preostalimi upoštevnimi cilji, navedenimi v členu 21 PEU, ker z njima ni bilo mogoče „utr[diti] in podp[irati] demokracije […] in načel mednarodnega prava“, zlasti zaradi napačne ugotovitve – in napačnega ravnanja na podlagi tega – da je bil zakonito demokratično izvoljeni predsednik Ukrajine, tožeča stranka, „nekdanji predsednik“, kar je v nasprotju z ukrajinskim in mednarodnim pravom, in ker sta nudila podporo tako imenovanima „začasnemu predsedniku in vladi“, ki nista bila zakonito in demokratično izvoljena in ki sta oblast, ki jo imata, občasno pridobila z nezakonito silo, v nasprotju s pravno državo, načeli demokracije in mednarodnim pravom. (b) Pogoji za uporabo člena 215 PDEU naj ne bi bili izpolnjeni, ker naj ne bi bilo veljavne odločbe, sprejete v skladu z poglavjem 2 naslova V PEU. (c) Za uporabo člena 215 PDEU proti tožeči stranki ni bilo zadostne povezave.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Svet je zlorabil svoja pooblastila. Resnični namen Sveta s sprejetjem Sklepa (in posledično Uredbe) naj bi bil v bistvu ta, da naj bi si poskusil pridobiti naklonjenost „začasne vlade“ Ukrajine, zato, da bi Ukrajina vzpostavila tesnejše vezi z Unijo (pri čemer naj bi demokratično izvoljen predsednik Ukrajine in njegova vlada take tesnejše vezi zavrnila) in ne uvodne izjave, navedene na začetku Sklepa in Uredbe.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: Svet je kršil obveznost obrazložitve. Obrazložitev uvrstitve tožeče stranke na seznam v Sklepu in Uredbi je (poleg tega da je napačna) šablonska, neprimerna in ni dovolj podrobna.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: tožeča stranka v upoštevnem obdobju ni izpolnjevala navedenih pogojev za uvrstitev osebe na seznam. Svet med drugim ni navedel upoštevnih informacij, vendar, s čimer je seznanjen, tožeče stranke (a) v upoštevnem obdobju sodni ali drug pristojen organ ni spoznal za odgovorno za poneverbo ukrajinskih državnih sredstev ali za njihov nezakoniti prenos in (b) v tem obdobju ni bila oseba, zoper katero bi v Ukrajini potekal kazenski postopek zaradi preiskave zločinov v zvezi s poneverbo ukrajinskih državnih sredstev in nezakonitim prenosom teh sredstev v tujino.

               5.

               Peti tožbeni razlog: Svet je z vključitvijo tožeče stranke v izpodbijane ukrepe storil očitne napake pri presoji. Svet med drugim ni imel – ali vsaj ni imel „trdnih“ – dokazov, da so bili očitki zoper tožečo stranko „vsebinsko pravilni“, in se je napačno oprl na trditve nezakonite t.i. „začasne vlade“, ki si je prizadevala protizakonito prisvojiti oblast in ki je imela jasen razlog za navajanje takih očitkov v nedopustne namene.

               6.

               Šesti tožbeni razlog: pravica tožeče stranke do obrambe je bila kršena in/ali ni ji bilo nudeno učinkovito sodno varstvo. Svet naj med drugim tožeči stranki ne bi posredoval celovite obrazložitve, vključno z dokazi proti njej, posredoval naj ji ne bi natančnih informacij in gradiva, ki naj bi utemeljevali zamrznitev premoženja, in naj bi določil, naj tožbo vloži v pretirano kratkem roku.

               7.

               Sedmi tožbeni razlog: kršena je bila lastninska pravica tožeče stranke v skladu s členom 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, saj so med drugim omejevalni ukrepi neupravičena in nesorazmerna omejitev te pravice.


title: Zadeva T-198/12 R: Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 15. maja 2013 – Nemčija proti Komisiji (Začasna odredba — Mejne vrednosti za svinec, barij, arzen, antimon, živo srebro in nitrozamin ter nitrozaminske snovi v igračah — Zavrnitev Komisije, da bi v celoti odobrila nacionalne določbe, ki so jih sporočili nemški organi in s katerimi so se ohranile mejne vrednosti za te snovi — Predlog za izdajo začasne odredbe — Dopustnost — Nujnost — Fumus boni juris — Tehtanje interesov)

text:
               29.6.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 189/23

         Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 15. maja 2013 – Nemčija proti Komisiji
   (Zadeva T-198/12 R)
   (Začasna odredba - Mejne vrednosti za svinec, barij, arzen, antimon, živo srebro in nitrozamin ter nitrozaminske snovi v igračah - Zavrnitev Komisije, da bi v celoti odobrila nacionalne določbe, ki so jih sporočili nemški organi in s katerimi so se ohranile mejne vrednosti za te snovi - Predlog za izdajo začasne odredbe - Dopustnost - Nujnost - Fumus boni juris - Tehtanje interesov)
   2013/C 189/48
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Zvezna republika Nemčija (zastopnika: T. Henze in A. Wiedmann, zastopnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: M. Patakia in G. Wilms, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za začasno odobritev ohranitve nacionalnih določb, ki do jih sporočili nemški organi in se nanašajo na mejne vrednosti za svinec, barij, arzen, antimon, živo srebro in nitrozamin ter nitrozaminske snovi v igračah do sprejetja odločbe o glavni stvari s strani Splošnega sodišča.

      Izrek

               1.

               Evropska komisija dovoli ohranitev nacionalnih določb, ki jih je sporočila Zvezna republika Nemčija, o mejnih vrednostih za svinec, barij, arzen, antimon, živo srebro in nitrozamin ter nitrozaminske snovi v igračah do sprejetja odločbe o glavni stvari s strani Splošnega sodišča.

               2.

               Predlog za izdajo začasne odredbe se v preostalem zavrne.

               3.

               Odločitev o stroških se pridrži.


title: Zadeva T-242/12: Tožba, vložena 4. junija 2012 – SNCF proti Komisiji

text:
               8.9.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 273/11

         Tožba, vložena 4. junija 2012 – SNCF proti Komisiji
   (Zadeva T-242/12)
   2012/C 273/19
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Société nationale des chemins de fer français SNCF (Pariz, Francija) (zastopniki: P. Beurier, O. Billard in V. Landes, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               izpodbijani sklep v celoti razglasi za ničen;

               —

               Komisiji naloži plačilo vseh stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2012) 1616 final z dne 9. marca 2012, s katerim so bile pomoči, ki jih je Francoska republika izvajala v korist družbe Sernam SCS (1) med drugim z dokapitalizacijo, dajanjem jamstev in odpisom terjatev, razglašene za nezdružljive z notranjim trgom.
   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja šest tožbenih razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev pravice tožeče stranke do obrambe, ker je Komisija s tem, da je v izpodbijanem sklepu sprejela stališče, ki ga ni navedla v sklepu o začetku postopka, ni omogočila tožeči stranki, da ustrezno predstavi svoje mnenje o upoštevnosti tega stališča.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev načela zaupanja v pravo, ker je tožeča stranka na podlagi Odločbe „Sernam 2“ (2) upravičeno menila, da je prenos sredstev družbe Sernam v svežnju zakonit.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja in načela pravne varnosti, ker je Komisija sprejela odločbo skoraj sedem let po tem, ko je družba Sernam v svežnju prenesla svoja sredstva.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: napačna uporaba prava in nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, ker je Komisija ugotovila, da pogoji iz člena 3(2) Odločbe „Sernam 2“ niso bili izpolnjeni. Ta tožbeni razlog je sestavljen iz šestih delov, ki se nanašajo na napake, ki jih je storila Komisija s tem, da je ugotovila, da:

                           —

                           prenos sredstev družbe Sernam v svežnju ni bil opravljen 30. junija 2005;

                           —

                           da ta prenos ni prodaja;

                           —

                           da ta prenos vsebuje celotni (aktiva in pasiva) prenos družbe Sernam SA;

                           —

                           da ta prenos ni obsegal le aktiv družbe Sernam SA, ampak je bil povečan za 59 milijonov EUR;

                           —

                           da ta prenos ni bil opravljen v transparentnem in odprtem postopku;

                           —

                           da ni bil spoštovan namen prodaje sredstev.

               5.

               Peti tožbeni razlog: napačna uporaba prava, ker je Komisija ugotovila, da je bila obveznost vračila pomoči 41 milijonov EUR prenesena na družbo Financière Sernam in na njene hčerinske družbe, čeprav ni mogoče šteti, da je družba Financière Sernam imela koristi, glede na to, da je morala za aktive družbe Sernam v svežnju plačati tržno ceno.

               6.

               Šesti tožbeni razlog se nanaša na neobrazložitev, na napačno uporabo prava ter na nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, ker je Komisija ugotovila, da so ukrepi iz memoranduma o dogovoru o prenosu sredstev družbe Sernam v svežnju državna pomoč, čeprav je bila cena, plačana za pridobitev, tržna in je bila določena na podlagi odprtega, transparentnega, nepogojnega in nediskriminatornega javnega razpisa ter je bila veliko nižja od stroškov likvidacije, ki bi jih morala plačati tožeča stranka v primeru prisilne likvidacije družbe Sernam.

      (1)  Državna pomoč št. C 37/2008 – Francija – Izvršitev odločbe „Sernam 2“ – SA.12522.

      (2)  Odločba Komisije 2006/367/ES z dne 20. oktobra 2004 o državni pomoči, ki jo delno izvaja Francija v korist podjetja „Sernam“ (notificirano pod dokumentarno številko C(2004) 3953) (UL 2006, L 140, str. 1).


title: Zadeva C-555/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral (Portugalska) 28. oktobra 2013 – Merck Canada Inc. proti Accord Healthcare Limited in drugim

text:
               18.1.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 15/9

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral (Portugalska) 28. oktobra 2013 – Merck Canada Inc. proti Accord Healthcare Limited in drugim
   (Zadeva C-555/13)
   2014/C 15/11
   Jezik postopka: portugalščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal Arbitral

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Merck Canada Inc.

      Tožene stranke: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal – Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je mogoče člen 13 Uredbe (ES) št. 469/2009 (1) razlagati tako, da dovoljuje, da se z dodatnim varstvenim certifikatom za zdravila doseže obdobje izključnosti izkoriščanja patentiranega izuma, ki je daljše od petnajstih let od prvega dovoljenja za promet z zadevnim zdravilom v Skupnosti (pri čemer ni všteto podaljšanje iz odstavka 3 navedenega člena 13)?

      (1)  Uredba (ES) št. 469/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila (Kodificirana različica) (UL L 152, str. 1).


title: Zadeva C-463/14: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 3. septembra 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad – Varna – Bolgarija) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika Varna pri Centralno upravlenie na Natsionalnata agencija za prihodite (Predhodno odločanje — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Direktiva 2006/112/ES — Členi 24(1), 25(b), 62(2), 63 in 64(1) — Pojem „opravljanje storitev“ — Pavšalna pogodba o opravljanju svetovalnih storitev — Obdavčljivi dogodek — Nujnost dokaza o dejansko opravljenih storitvah — Obveznost obračuna DDV)

text:
               26.10.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 354/11

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 3. septembra 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad – Varna – Bolgarija) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika Varna pri Centralno upravlenie na Natsionalnata agencija za prihodite
   (Zadeva C-463/14) (1)

   ((Predhodno odločanje - Skupni sistem davka na dodano vrednost - Direktiva 2006/112/ES - Členi 24(1), 25(b), 62(2), 63 in 64(1) - Pojem „opravljanje storitev“ - Pavšalna pogodba o opravljanju svetovalnih storitev - Obdavčljivi dogodek - Nujnost dokaza o dejansko opravljenih storitvah - Obveznost obračuna DDV))
   (2015/C 354/13)
   Jezik postopka: bolgarščina

      Predložitveno sodišče

   Administrativen sad – Varna

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Tožena stranka: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika Varna pri Centralno upravlenie na Natsionalnata agencija za prihodite

      Izrek

               1.

               Člen 24(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da so v pojmu „opravljanje storitev“ zajeti primeri pavšalnih pogodb o opravljanju svetovalnih storitev za podjetje, ki so zlasti pravne, podjetniške in poslovne narave, pri katerih je bil izvajalec na razpolago prejemniku za čas trajanja pogodbe.

               2.

               Glede pavšalnih pogodb o svetovalnih storitvah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, je treba člene 62(2), 63 in 64(1) Direktive 2006/112/ES razlagati tako, da obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna DDV nastaneta ob izteku obdobja, za katero je bilo dogovorjeno plačilo, ne da bi bilo upoštevno, ali in kako pogosto je prejemnik dejansko uporabil storitve izvajalca.

      (1)  UL C 439, 8.12.2014.