title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 18. julija 2006. # Maija T. I. Nikula. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Korkein hallinto-oikeus - Finska. # Socialna varnost - Kritje dajatev za bolezen in materinstvo - Izračun prispevkov - Uredba št. 1408/71 - Pravica države članice, da v osnovo za prispevke vključi pokojnine, ki jih je plačal nosilec iz druge države članice - Upravičenec do pokojnine, ki se dolguje na podlagi zakonodaj obeh držav članic. # Zadeva C-50/05.

text:
      Zadeva C-50/05
      Postopek, ki ga je začel
      Maija T. I. Nikula
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus)
      „Socialna varnost – Kritje dajatev za bolezen in materinstvo – Izračun prispevkov – Uredba št. 1408/71 – Pravica države članice, da v osnovo za prispevke vključi pokojnine, ki jih je plačal nosilec iz druge države članice – Upokojenec, ki je upravičen do pokojnine po zakonodaji dveh držav članic“
      Povzetek sodbe
      Socialna varnost delavcev migrantov – Zdravstveno zavarovanje – Prispevki, ki jih plačajo imetniki pokojnin ali rent
      (člen 39 ES; Uredba Sveta št. 1408/71, člena 27 in 33(1))
      Člen 33(1) Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, ne nasprotuje temu, da se pri
         določitvi osnove za prispevke za zdravstveno zavarovanje, ki veljajo v državi članici stalnega prebivališča upokojenca in
         so jih plačali nosilci iz te države članice, pristojne za plačevanje dajatev na podlagi člena 27 navedene uredbe, poleg pokojnine,
         ki jo plačuje država članica stalnega prebivališča, upoštevajo tudi pokojnine, ki so jih plačali nosilci iz druge države članice,
         če navedeni prispevki ne presegajo višine pokojnin, prejetih v državi članici stalnega prebivališča.

      Vendar člen 39 ES nasprotuje temu, da bi se upošteval znesek pokojnin, ki so jih plačali nosilci iz druge države članice,
         če so bili prispevki od dohodkov, prejetih v tej drugi državi članici, tam že plačani. Zadevne osebe morajo dokazati, da so
         bili ti prispevki res plačani.

      (Glej točki 37in 38 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 18. julija 2006?(1)

      „Socialna varnost – Kritje dajatev za bolezen in materinstvo – Izračun prispevkov – Uredba št. 1408/71 – Pravica države članice, da v osnovo za prispevke vključi pokojnine, ki jih je plačal nosilec iz druge države članice – Upokojenec, ki je upravičen do pokojnine po zakonodaji dveh držav članic“
      V zadevi C-50/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus
         (Finska) z odločbo z dne 4. februarja 2005, ki je prispela na Sodišče 8. februarja 2005, v postopku, ki ga je sprožila

      Maija T. I. Nikula,
      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, J.-P. Puissochet (poročevalec), A. Borg Barthet, U. Lõhmus in A. Ó Caoimh, sodniki,
      generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 12. januarja 2006,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Maijo T. I. Nikula M. Ekorre,
      –        za finsko vlado A. Guimaraes-Purokoski in E. Bygglin, zastopnici,
      –        za špansko vlado I. del Cuvillo Contreras, zastopnik,
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster, zastopnica, in M. de Grave, zastopnik,
      –        za portugalsko vlado L. Fernandes in S. Pizarro, zastopnika,
      –        za norveško vlado I. Djupvik in K. Fløistad, zastopnici,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti D. Martin in M. Huttunen, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 16. februarja 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 33(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971
         o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v
         Skupnosti v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL 1997,
         L 28, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru pritožbe, ki jo je M. Nikula vložila pri Korkein hallinto-oikeus (finskim vrhovnim upravnim
         sodiščem) zoper odločbo Lapin verotuksen oikaisulautakunta (laponske komisije za pritožbe v davčnih zadevah, v nadaljevanju:
         komisija za pritožbe) zaradi višine obdavčljivih dohodkov, ki so se za leto 2000 upoštevali pri izračunu njenih prispevkov
         za zdravstveno zavarovanje.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Člen 3(1) Uredbe št. 1408/71 določa:

      „Ob upoštevanju posebnih določb te uredbe imajo osebe s stalnim prebivališčem na ozemlju ene od držav članic, za katere se
         uporablja ta uredba, enake pravice in obveznosti po zakonodaji vsake države članice, kot državljani te države članice.“

      4        Člen 27 te uredbe določa:

      „Upokojenec, ki je upravičen do pokojnine po zakonodaji dveh ali več držav članic, od katerih je ena tudi država, v kateri
         stalno prebiva, in ki je upravičen do dajatev po zakonodaji slednje države članice, po potrebi ob upoštevanju določb člena
         18 in Priloge VI, skupaj s svojimi družinskimi člani prejema te dajatve od nosilca v kraju stalnega prebivališča in na stroške
         tega nosilca, kot če bi bil upokojenec, katerega pokojnina je izplačljiva samo po zakonodaji slednje države članice.“

      5        Člen 28a navedene uredbe določa:

      „Kadar upokojenec, ki je upravičen do pokojnine po zakonodaji ene države članice ali do pokojnin po zakonodajah dveh ali več
         držav članic, stalno prebiva na ozemlju države članice, po zakonodaji katere pravica do prejemanja storitev ni pogojena z
         zavarovanjem ali zaposlitvijo in po kateri se mu ne izplačuje nobena pokojnina, stroški storitev, ki se nudijo njemu in njegovim
         družinskim članom, bremenijo nosilca ene od držav članic, pristojnih za pokojnino, ki se določi v skladu s pravili iz člena
         28(2), kot da bi bili upokojenec in njegovi družinski člani upravičeni do takih storitev po zakonodaji, ki jo uporablja ta
         nosilec, če bi imeli stalno prebivališče na ozemlju države članice, v kateri je ta nosilec.“

      6        Člen 33(1) te uredbe določa:

      „Nosilec države članice, ki je odgovoren za izplačevanje pokojnine in ki uporablja zakonodajo, po kateri se prispevki za zavarovanje
         za primer bolezni ali materinstva plačujejo od pokojnin, je pooblaščen, da opravi te odvedbe, izračunane v skladu s to zakonodajo,
         od pokojnine, ki jo izplačuje, če stroški dajatev po členih 27, 28, 28a, 29, 31 in 32 bremenijo nosilca te države članice.“

       Nacionalna ureditev
      7        Na podlagi člena 1 zakona o zdravstvenem zavarovanju (sairausvakuutuslaki (364/1963)) so vse osebe, ki stalno prebivajo na
         Finskem, neodvisno od državljanstva zavarovane za primer bolezni. Prispevki za zdravstveno zavarovanje se odtegnejo v okviru
         davka. Pravica zavarovanca do dajatev ni povezana s plačanimi prispevki.

      8        Člen 33(2) navedenega zakona določa, da se zavarovalni prispevki, ki so jih plačali zavarovanci, izračunajo na podlagi celote
         dohodkov, ki so se upoštevali za njihove lokalne davke v prejšnjem davčnem letu.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      9        M. Nikula, upokojenka s stalnim prebivališčem v Kemiju (Finska), je na podlagi starostne pokojnine v letu 2000 prejela različne
         dajatve od pristojnih nosilcev iz dveh držav članic, Kraljevine Švedske, kjer je delala več let, in Republike Finske, države,
         v kateri prebiva.

      10      M. Nikula je bila za obdavčenje v letu 2000 primarno davčno zavezana na Finskem. Pokojnine, ki jih je prejemala od švedskih
         nosilcev, so bile vključene v njen dohodek, obdavčljiv na podlagi členov 18(1) in 25(3)(d) konvencije (26/1997), sklenjene
         med državami članicami Nordijskega Sveta, o izogibanju dvojnega obdavčevanja na področju davkov na dohodek in davkov na premoženje.

      11      M. Nikula je predlagala, naj se njena obdavčitev spremeni tako, da se pokojnine, ki jih prejema od švedskih nosilcev, ne bi
         štele v obdavčljivi dohodek, ki se upošteva pri izračunu njenih prispevkov za zdravstveno zavarovanje. Z odločbo z dne 11.
         septembra 2002 je laponska komisija za pritožbe predlog zavrnila.

      12      M. Nikula je zoper to odločbo vložila pritožbo pri Rovaniemen hallinto-oikeus (upravno sodišče v Rovaniemiu). To je pritožbo
         M. Nikule z odločbo z dne 12. decembra 2003 zavrnilo.

      13      M. Nikula je prosila za dovoljenje, da se pritoži zoper odločbo Rovaniemen hallinto-oikeus, ter je v pritožbi pred Korkein
         hallinto-oikeus predlagala razglasitev ničnosti navedene odločbe in naj se pokojnine, ki jih prejema od švedskih nosilcev,
         ne upoštevajo pri izračunu obdavčljivega dohodka, ki je osnova za izračun njenih prispevkov za zdravstveno zavarovanje.

      14      V teh okoliščinah je Korkein hallinto-oikeus prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali je treba člen 33(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 […] razlagati tako, da je v primeru, ko lahko upokojenec v skladu
         s členom 27 navedene uredbe zahteva dajatve za bolezen in materinstvo samo od nosilca iz države stalnega prebivališča in na
         račun tega nosilca, način določanja prispevkov za zdravstveno zavarovanje, ki se uporablja v državi članici, v kateri prebiva
         upokojenec, in ki v osnovo za prispevke poleg pokojnin, prejetih v državi stalnega prebivališča, všteva tudi pokojnine iz
         druge države članice, pod pogojem, da prispevek za zdravstveno zavarovanje ne presega zneska pokojnine, prejete v državi stalnega
         prebivališča, v nasprotju s to uredbo?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      15      Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali člen 33(1) Uredbe št. 1408/71 nasprotuje temu, da se za določitev
         osnove za prispevke za zdravstveno zavarovanje, ki veljajo v državi članici, kjer upokojenec stalno prebiva, in ki so jih
         plačali nosilci iz te države članice, poleg pokojnin, prejetih v državi stalnega prebivališča, upoštevajo tiste pokojnine,
         ki so jih plačali nosilci iz druge države članice, če zavarovalni prispevek ne presega zneska pokojnin, prejetih v državi
         članici stalnega prebivališča.

       Stališča, predložena Sodišču
      16      Španska in portugalska vlada menita, da pristojna država članica na podlagi določbe člena 33(1) Uredbe št. 1408/71 v izračun
         prispevkov za zdravstveno zavarovanje ne more vključiti pokojnin, ki jih je plačal nosilec iz druge države članice. Ravno
         tako tudi Komisija meni, da lahko pristojna država članica na podlagi splošnega načela, ki naj bi bilo določeno s sodbo z
         dne 10. maja 2001 v zadevi Rundgren (C-389/99, Recueil, str. I‑3731), odbije prispevke zgolj od pokojnine, ki jo dolguje nosilec
         iz te države, ne pa od pokojnin, ki jih je plačal nosilec iz druge države članice.

      17      Te vlade in nosilec utemeljujejo sklepanje s točko 49 zgoraj navedene sodbe Rundgre, po kateri iz člena 33(1) Uredbe št. 1408/71
         izhaja, da navedena uredba v primerih, ki jih predvideva, pooblašča zgolj pristojnega nosilca iz navedene države članice,
         da za pokritje predvsem dajatev za bolezen izvrši odtegljaj od pokojnine, ki jo dolguje, in sicer pokojnine, ki jo je dejansko
         plačala.

      18      Finska, nizozemska in norveška vlada priznavajo, da obstaja povezava med pristojnostjo za odtegnitev od pokojnine in obveznostjo
         prevzema stroškov dajatev. Za te dajatve naj bi bil odgovoren nosilec iz države članice, ki ima zgolj morebitno pristojnost
         na področju pokojnin (zgoraj navedena sodba Rundgren, točka 47). Vendar menijo, da ta povezava, ugotovljena v točki 49 iste
         sodbe, državi članici, v kateri ima sedež nosilec, ki je pristojen za plačilo dajatev za bolezen, ne prepoveduje, da bi v
         zakonodaji določila osnovo dohodkov, ki se upoštevajo pri izračunu prispevkov za zdravstveno zavarovanje. Ta razlaga naj bi
         bila podkrepljena z izrazom „izračunane v skladu s to zakonodajo“ iz člena 33(1) Uredbe št. 1408/71. Izvajanje te pristojnosti
         naj bi bilo podrejeno obveznosti nosilca, da zagotovi dejansko plačilo dajatev zadevnim imetnikom pokojnin.

      19      Te vlade torej menijo, da se v tem položaju država članica lahko odloči v osnovo za socialne prispevke vključiti pokojnine,
         ki jih je izplačala druga država članica, pod pogojem, da znesek teh prispevkov ne preseže zneska pokojnin, plačanih v državi
         članici stalnega prebivališča. V tem zadnjem primeru od pokojnin, ki jih je nakazala ta država članica, ne bi bilo mogoče
         odtegniti vseh prispevkov, kar bi se moralo zgoditi in kot je Sodišče odločilo v točki 49 zgoraj navedene sodbe Rundgren.

       Presoja Sodišča
      20      Cilj Uredbe št. 1408/71 je zagotoviti, kot določata njena druga in četrta uvodna izjava, prosto gibanje zaposlenih in samozaposlenih
         oseb v Evropski skupnosti ter pri tem upoštevati posebnosti posameznih nacionalnih zakonodaj o socialni varnosti. V ta namen
         ta uredba, kot izhaja iz njene pete, šeste in desete uvodne izjave, določa načelo enakega obravnavanja vseh državljanov držav
         članic v različnih nacionalnih zakonodajah ter ima cilj, da se kar najbolje zagotovi enako obravnavanje vseh oseb, zaposlenih
         na ozemlju države članice, in ne kaznuje delavcev, ki uresničujejo pravico do prostega gibanja. Ureditev, ki jo vzpostavlja
         Uredba št. 1408/71, je le uskladitvena ureditev, ki se nanaša predvsem na določitev zakonodaje ali zakonodaj, ki se uporabljajo
         za zaposlene in samozaposlene osebe, ki v različnih okoliščinah uresničujejo pravico do prostega gibanja (sodba z dne 9. marca
         2006 v zadevi Piatkowski, C‑493/04, ZOdl., str. I‑2369, točke 19 in 20).

      21      Iz predložitvene odločbe izhaja, da je M. Nikula s stalnim prebivališčem na Finskem v letu 2000 prejemala pokojnino tako od
         švedskih kot finskih nosilcev.

      22      Na podlagi člena 27 Uredbe št. 1408/71 je imetnik pokojnine, ki je upravičen do pokojnine po zakonodaji dveh ali več držav
         članic, od katerih je ena tudi država, v kateri stalno prebiva, upravičen do dajatev po zakonodaji države, v kateri stalno
         prebiva, kot da bi bil imetnik pokojnine, dolgovane zgolj na podlagi zakonodaje te države.

      23      Torej mora Republika Finska, ki je država članica, v kateri M. Nikula stalno prebiva, zagotoviti plačilo dajatev. Ta država
         je na podlagi člena 33(1) te uredbe pooblaščena, da v skladu z načini, ki jih določa njena zakonodaja, izvrši odtegljaj prispevkov.

      24      Brez usklajevanja na ravni Skupnosti zakonodaja vsake zadevne države članice določi dohodke, ki jih je treba upoštevati pri
         izračunu prispevkov za socialno varnost (sodba z dne 26. januarja 1999 v zadevi Terhoeve, C‑18/95, Recueil, str. I‑345, točka
         51). To še toliko bolj drži zato, ker skupnostna ureditev obsega izrecno napotilo na pravo države članice, ki jo določa kot
         državo, pristojno na področju odtegljajev prispevkov za zdravstveno zavarovanje. Pomembno je le, da zadevna država članica
         pri izvajanju pristojnosti spoštuje pravo Skupnosti (glej zgoraj navedeno sodbo Terhoeve, točka 34, in sodbo z dne 7. julija
         2005 v zadevi Van Pommeren-Bourgondiën, C-227/03, ZOdl., str. I-6101, točka 39).

      25      Tako finski zakon o zdravstvenem zavarovanju v členu 33(2) določa, naj se prispevki zdravstvenega zavarovanja izračunajo na
         podlagi vseh dohodkov, ki se glede na predhodno davčno leto upoštevajo za lokalne davke in zlasti pokojnine, ki so jih plačevale
         druge države članice.

      26      V nasprotju s trditvami Komisije in nekaterih držav članic, ki menijo, da stališče Sodišča v zgoraj navedeni sodbi Rundgren
         načeloma prepoveduje, da bi država članica socialne prispevke odtegnila od pokojnine, ki jo plačuje druga država članica,
         zato se rešitev, sprejeta v tej sodbi, ne more prenesti v postopek v glavni stvari.

      27      S. Rundgren, po poreklu s Finske in od 18. julija 1975 švedski državljan, ni imel drugih dohodkov kot pokojnine in dosmrtne
         pokojnine, ki jih je prejemal od Kraljevine Švedske. Ta država članica je prevzela odgovornost za dajatve.

      28      Po eni strani, ker Republika Finska zadevni osebi ni plačevala pokojnine, ni mogla v skladu s členom 33(1) Uredbe št. 1408/71
         „opraviti [teh] odvedb […] od pokojnine, ki jo plačuje“.

      29      Po drugi strani, na podlagi načela, v skladu s katerim upokojencu zaradi stalnega prebivališča na ozemlju države članice ni
         mogoče naložiti prispevkov za obvezno zavarovanje, s katerimi bi se pokrile dajatve, ki jih je plačal nosilec druge države
         članice (sodba z dne 21. februarja 1991 v zadevi Noij, C‑140/88, Recueil, str. I‑387, točka 14), Republika Finska od S. Rundgrena
         ni mogla zahtevati plačila prispevkov, kot jih določa finska zakonodaja, če je bil ta upravičen do dajatev z enakim namenom,
         ki so bile breme nosilca iz Kraljevine Švedske, države članice, ki je zanj pristojna na področju pokojnine (zgoraj navedena
         sodba Rundgren, točka 56).

      30      Če je res, da bi bila zakonodaja države članice, ki bi upokojencem nalagala, naj prispevajo v dodatni sistem socialne varnosti,
         ne da bi ponudila ustrezno socialno varstvo, v nasprotju z načelom prostega gibanja oseb (sodbi z dne 15. februarja 1996 v
         zadevi Kemmler, C-53/95, Recueil, str. I‑703, in z dne 19. marca 2002 v združenih zadevah Hervein in drugi, C-393/99 in C-394/99,
         Recueil, str. I‑2829), pa ne gre za tak primer v sporu o glavni stvari, ker se finska zakonodaja uporablja kot zakonodaja
         države stalnega prebivališča – ob izključitvi vsake druge zakonodaje – za vse imetnike pokojnin, ki stalno prebivajo na finskem
         ozemlju.

      31      Tako v primeru, kot je ta v sporu o glavni stvari, v katerem nosilec v državi članici stalnega prebivališča plača pokojnino
         in nosilec iz te iste države članice zagotovi pokritje stroškov zdravstvenega zavarovanja, tej državi nobena določba Uredbe št. 1408/71
         ne prepoveduje, da bi izračunala višino socialnih prispevkov osebe, ki v njej stalno prebiva, glede na vse njene dohodke,
         pa naj izvirajo iz pokojnin, izplačanih v državi članici stalnega prebivališča, ali iz pokojnin, izplačanih v drugih državah
         članicah.

      32      Vendar znesek prispevkov ne glede na sprejeti način izračuna ne more preseči zneska pokojnin, ki so jih je plačevali nosilci
         iz države članice stalnega prebivališča, medtem ko se lahko prispevki za zdravstveno zavarovanje, kot je bilo poudarjeno v
         točki 28 te sodbe, na podlagi člena 33(1) Uredbe št. 1408/71 odtegnejo zgolj od pokojnin, ki jih je plačevala država stalnega
         prebivališča (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Rundgren, točka 49).

      33      Poleg tega naj bi sistem, ki ga uvede država stalnega prebivališča in ki naj ne bi upošteval prispevkov za zdravstveno zavarovanje,
         ki so jih upokojenci že plačali v letih, ko so bili zaposleni v državi članici, ki ni država njihovega stalnega prebivališča,
         oviral prosto gibanje oseb. Tak sistem naj bi kaznoval navedene upokojence zgolj zato, ker izvajajo pravico do prostega gibanja,
         in naj bi dal prednost tistim, ki ostanejo v eni sami državi članici in tam izvajajo vse dejavnosti.

      34      Sodišče je presodilo, da člen 39 ES nasprotuje temu, da bi država članica izračunavala prispevke za zdravstveno zavarovanje
         upokojenega delavca, podrejenega njeni zakonodaji, na podlagi bruto zneska dodatne starostne pokojnine, ki izhaja iz konvencije
         in jo ta delavec prejema v drugi državi članici, ne da bi se upoštevala okoliščina, da je bil del bruto zneska te pokojnine
         že odtegnjen za prispevke za bolezen v slednji državi (sodba z dne 15. junija 2000 v zadevi Sehrer, C-302/98, Recueil, str. I‑4585,
         točka 36).

      35      Da se prepreči to tveganje in da se znotraj Skupnosti državljanom držav članic zagotovi enako obravnavanje glede na različne
         nacionalne zakonodaje, mora država članica, pristojna na področju prispevkov, ki na podlagi svoje zakonodaje v izračun osnove
         za prispevke za zdravstveno zavarovanje običajno vključuje pokojnine, ki so jih plačali nosilci iz drugih držav članic, iz
         osnove za prispevke umakniti znesek pokojnin, za katere so ti upokojenci že plačali prispevke v drugih državah, pa naj so
         jih zadevne osebe same plačale od dohodkov ali pa so bili od navedenih dohodkov neposredno odtegnjeni.

      36      Zadevne osebe morajo dokazati resničnost teh predhodnih plačil prispevkov.

      37      Na postavljeno vprašanje je torej treba odgovoriti, da člen 33(1) Uredbe št. 1408/71 ne nasprotuje temu, da se pri določitvi
         osnove za prispevke za zdravstveno zavarovanje, ki veljajo v državi članici stalnega prebivališča upokojenca in so jih plačali
         nosilci iz te države članice, ki je pristojna za plačevanje dajatev na podlagi člena 27 navedene uredbe, poleg pokojnine,
         ki jo plačuje država članica stalnega prebivališča, upoštevajo tudi pokojnine, ki so jih plačali nosilci iz druge države članice,
         če navedeni prispevki ne presegajo višine pokojnin, prejetih v državi članici stalnega prebivališča.

      38      Vendar člen 39 ES nasprotuje temu, da bi se upošteval znesek pokojnin, ki so jih plačali nosilci iz druge države članice,
         če so bili prispevki od dohodkov, prejetih v tej drugi državi članici, tam že plačani. Zadevne osebe morajo dokazati, da so
         bili ti prispevki res plačani.

       Stroški
      39      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      1)      Člen 33(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene
            osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES)
            št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, ne nasprotuje temu, da se pri določitvi osnove za prispevke za zdravstveno zavarovanje,
            ki veljajo v državi članici stalnega prebivališča upokojenca in so jih plačali nosilci iz te države članice, ki je pristojna
            za plačevanje dajatev na podlagi člena 27 navedene uredbe, poleg pokojnine, ki jo plačuje država članica stalnega prebivališča,
            upoštevajo tudi pokojnine, ki so jih plačali nosilci iz druge države članice, če navedeni prispevki ne presegajo višine pokojnin,
            prejetih v državi članici stalnega prebivališča.
      2)      Vendar člen 39 ES nasprotuje temu, da bi se upošteval znesek pokojnin, ki so jih plačali nosilci iz druge države članice,
            če so bili prispevki od dohodkov, prejetih v tej drugi državi članici, tam že plačani. Zadevne osebe morajo dokazati, da so
            bili ti prispevki res plačani.
      Podpisi
      1? Jezik postopka: finščina


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 20. januarja 2005.#Nils Laurin Effing.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Oberster Gerichtshof - Avstrija.#Družinske dajatve - Preživnina, ki jo država članica mladoletnikom dodeljuje v obliki predujma - Otrok osebe na prestajanju kazni - Pogoji za dodelitev preživnine - Oseba na prestajanju kazni, premeščena v drugo državo članico, da bi tam prestala kazen - Člen 12 ES - Člena 3 in 13 Uredbe (EGS) št. 1408/71.#Zadeva C-302/02.

text:
      Zadeva C-302/02
      Postopek, začet v imenu Nilsa Laurina Effinga
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija))
      „Družinske dajatve – Preživnina, ki jo država članica mladoletnikom dodeljuje v obliki predujma – Otrok osebe na prestajanju kazni – Pogoji za dodelitev preživnine – Oseba na prestajanju kazni, premeščena v drugo državo članico, da bi tam prestala kazen – Člen 12 ES – Člena 3 in 13 Uredbe (EGS) št. 1408/71“
      Povzetek sodbe
      1.        Socialna varnost delavcev migrantov – Skupnostna ureditev – Stvarno področje uporabe – Dajatev, plačana v obliki predujma
            preživnine – Preživninski zavezanec, ki prestaja zaporno kazen – Vključitev
      (Uredba Sveta št. 1408/71, člena 1(u)(i) in  4(1)(h))
      2.        Socialna varnost delavcev migrantov – Skupnostna ureditev – Osebno področje uporabe – Oseba, ki je zavarovana za primer brezposelnosti
            v obdobju prestajanja kazni zapora – Vključitev
      (Uredba Sveta št. 1408/71, člen 2(1))
      3.        Socialna varnost delavcev migrantov – Zakonodaja, ki se uporabi – Oseba, ki je prenehala z vsakršno poklicno dejavnostjo na
            ozemlju države članice in je svoje prebivališče prenesla v drugo državo članico – Oseba na prestajanju kazni, premeščena v
            drugo državo članico na prestajanje kazni – Uporaba zakonodaje slednje države članice
      (Uredba Sveta št. 1408/71, člen 13(2)(a) in (f))
      4.        Socialna varnost delavcev migrantov – Družinske dajatve – Oseba, ki je prenehala z vsakršno poklicno dejavnostjo na ozemlju
            države članice in je svoje prebivališče prenesla v drugo državo članico – Nacionalna zakonodaja, ki se uporabi in ki dodelitev
            teh dajatev pogojuje s prebivališčem – Dopustnost
      (člen 12 ES; Uredba Sveta št. 1408/71, člen 3)
      1.        Izraz „kriti družinske stroške“ iz člena 1(u)(i) je treba razlagati tako, da pomeni predvsem javni prispevek k družinskemu
         proračunu, namenjen razbremenitvi stroškov, ki nastajajo zaradi preživljanja („Unterhalt“) otrok. Sklepati je, da dajatev
         kot predujem preživnine, ki jo določa Österreichisches Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von
         Kindern (Unterhaltsvorschußgesetz) (avstrijski zvezni zakon o dodelitvi predujmov za preživljanje otrok) in ki je dodeljena
         zato, ker oče tožeče stranke, zavezanec za preživljanje, prestaja zaporno kazen, predstavlja družinsko dajatev v smislu člena
         4(1)(h) Uredbe št. 1408/71.

      (Glej točko 27.)
      2.        Oseba je zaposlena v smislu Uredbe št. 1408/71, če je obvezno ali prostovoljno zavarovana, četudi samo za eno samo tveganje,
         v splošnem ali posebnem sistemu socialne varnosti, navedenem v členu 1(a) te uredbe, in to neodvisno od obstoja delovnega
         razmerja. Zato je oseba, zavarovana za primer brezposelnosti v obdobju, v okviru katerega prestaja zaporno kazen, zaposlena
         oseba v smislu člena 2(1) te uredbe.

      (Glej točki 32 in 33.)
      3.        V okoliščinah, v katerih se delavec v smislu člena 2(1) Uredbe št. 1408/71, ki je v eni državi prenehal vsakršno poklicno
         dejavnost in je tam pričel s prestajanjem kazni, iz te države kot oseba na prestajanju kazni premesti v državo članico izvora,
         da bi tam do konca prestal kazen, se na področju družinskih dajatev in v skladu z določbami člena 13(2) navedene uredbe uporablja
         zakonodaja te slednje države članice.

      (Glej točki 44, 52 in izrek.)
      4.        Tudi če je namen členov 12 ES in 3 Uredbe št. 1408/71 odpraviti diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki lahko izhaja iz
         zakonodaje ali upravne prakse neke države članice, pa ne smeta privesti do prepovedi različnega obravnavanja, ki – odvisno
         od primera – izhaja iz razlik v nacionalnih zakonodajah o družinskih dajatvah, ki se uporabljajo na podlagi kolizijskih pravil,
         kakršna vsebuje člen 13(2) Uredbe št. 1408/71.

      Te določbe ne nasprotujejo temu, da v okoliščinah, ko je delavec kot oseba na prestajanju kazni premeščen iz države članice,
         kjer je prenehal vsakršne poklicne dejavnosti in pričel s prestajanjem kazni, v državo izvora, da tam prestane preostanek
         kazni, zakonodaja prve države članice kot pogoj za dodelitev družinskih dajatev, ki jih za družinske člane takega državljana
         Skupnosti določa notranja zakonodaja, določa, da ostane na prestajanju zaporne kazni na ozemlju te države članice.

      (Glej točki 51, 52 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 20. januarja 2005(*)

      „Družinske dajatve – Preživnina, ki jo država članica mladoletnikom dodeljuje v obliki predujma – Otrok osebe na prestajanju kazni – Pogoji za dodelitev preživnine – Oseba na prestajanju kazni, premeščena v drugo državo članico, da bi tam prestala kazen – Člen 12 ES – Člena 3 in 13 Uredbe (EGS) št. 1408/71“
      V zadevi C-302/02,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija)
         s sklepom z dne 11. julija 2002, ki je prispel na Sodišče 26. avgusta 2002, v postopku, začetem v imenu

      Nilsa Laurina Effinga,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi P. Jann, predsednik senata, A. Rosas, K. Lenaerts, S. von Bahr in K. Schiemann (poročevalec), sodniki,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: R. Grass,
      na podlagi pisnega postopka,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez obravnave,
      na podlagi pisnih stališč, ki so jih predložili:
      –        za avstrijsko vlado E. Riedl, zastopnik,
      –        za nemško vlado W.-D. Plessing in A. Tiemann, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti H. Michard in H. Kreppel, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na javni obravnavi 25. maja 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 12 ES v povezavi s členom 3 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71
         z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v
         Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1386/2001 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2001 (UL L 187,
         str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, začetega v imenu Nilsa Laurina Effinga, mladoletnika, zaradi njegove pravice do
         ohranitve predujmov za preživnino.

       Pravni okvir
       Ureditev Skupnosti
       Uredba št. 1408/71
      3        Namen Uredbe št. 1408/71 je v okviru prostega gibanja oseb uskladiti nacionalne zakonodaje s področja socialne varnosti v
         skladu s cilji člena 42 ES.

      4        S členom 2(1) te uredbe je določeno:

      „Ta uredba se uporablja za zaposlene ali samozaposlene osebe in za študente, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene
         ali več držav članic in so državljani ene od držav članic ali osebe brez državljanstva ali begunci, ki stalno prebivajo na
         ozemlju ene od držav članic, pa tudi za njihove družinske člane in preživele osebe.“

      5        S členom 3(1) Uredbe št. 1408/71, ki se nanaša na enako obravnavanje, je določeno:

      „V skladu s posebnimi določbami te uredbe imajo osebe s stalnim prebivališčem na ozemlju ene od držav članic, za katere se
         uporablja ta uredba, enake pravice in obveznosti po zakonodaji vsake države članice, kot državljani te države članice.“

      6        S členom 4(1)(h) iste uredbe, ki opredeljuje njeno stvarno veljavnost, je določeno:

      „Ta uredba se uporablja za vso zakonodajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti:
      […]
      h)      družinske dajatve.“
      7        V zvezi z določitvijo zakonodaje, ki se uporablja, je v členu 13(2) Uredbe št. 1408/71 določeno:

      „V skladu s členi 14 do 17:
      (a)      za osebo, zaposleno na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge države
         članice ali če je registrirani sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, ki osebo zaposluje, na ozemlju druge države
         članice;

      (b)      za osebo, ki je samozaposlena na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju
         druge države članice;

      […]
      f)      za osebo, za katero se preneha uporabljati zakonodaja ene države članice, ne da bi se zanjo v skladu z enim od pravil iz predhodnih
         odstavkov ali z eno od izjem ali posebnih pravil, navedenih v členih od 14 do 17, pričela uporabljati zakonodaja druge države
         članice, se uporablja zakonodaja tiste države članice, na ozemlju katere stalno prebiva v skladu z določbami samo te zakonodaje.“

      8        V členu 73 Uredbe št. 1408/71, naslovljenem „Zaposlene ali samozaposlene osebe, katerih družinski člani stalno prebivajo v
         državi članici, ki ni pristojna država“, je določeno:

      „Zaposlena ali samozaposlena oseba, za katero velja zakonodaja države članice, je za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo
         v drugi državi članici, upravičena do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali
         v tej državi, v skladu z določbami Priloge VI.“

      9        S členom 74 iste uredbe, naslovljenim „Brezposelne osebe, katerih družinski člani stalno prebivajo v državi članici, ki ni
         pristojna država“, je določeno:

      „Brezposelna oseba, ki je bila prej zaposlena ali samozaposlena in prejema dajatve za brezposelnost po zakonodaji države članice,
         je za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, upravičena do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja
         prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi, v skladu z določbami Priloge VI.“

       Nacionalna ureditev
      10      Z Österreichisches Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindern (Unterhaltsvorschußgesetz)
         (avstrijski zvezni zakon o dodelitvi predujmov za preživljanje otrok, BGBl. I, 1985, št. 451, v nadaljevanju: UVG) je določeno,
         da država dodeljuje predujme za preživnino.

      11      V skladu s členom 3 UVG je dodelitev takega predujma načeloma odvisna od obstoja izvršilnega naslova na nacionalnem ozemlju.
         Vendar pa je s členom 4 UVG določeno, da so v določenih okoliščinah predujmi dodeljeni, četudi se zdi, da izvršba za preživnino
         ne bo uspešna ali če pravica do preživnine ni bila določena. Tako je v členu 4(3) UVG določeno, da so predujmi prav tako dodeljeni,

      „ko je zavezancu za preživljanje odvzeta prostost na nacionalnem ozemlju za obdobje več kot en mesec zaradi sodne odločbe
         v kazenskem postopku in ko zaradi tega razloga ne more izpolniti svojih obveznosti“.

       Konvencija o transferju zapornikov
      12      Na podlagi Konvencije o transferju obsojenih oseb, ki je bila v podpis predložena 21. marca 1983 v Strasbourgu (v nadaljevanju:
         Konvencija) in ki so ji bile priložene deklaracije Republike Avstrije (BGBl. I, 1986, št. 524), ter člena 76 Auslieferungs‑
         und Rechtshilfegesetz (zakon o izročitvi in pravni pomoči, ARGH, BGBl. I, 1979, št. 529) lahko osebe, obsojene na ozemlju
         ene države podpisnice te konvencije (država izreka kazni), v skladu z njenim členom 2 zaprosijo za premestitev na ozemlje
         države izvora (država prestajanja kazni), da bi tam prestale kazen, na katero so bile obsojene. S tem se lahko na podlagi
         člena 9(1)(b) konvencije sankcija, izrečena v državi izreka kazni, nadomesti s sankcijo, ki je za to dejanje predvidena v
         zakonih države prestajanja kazni.

      13      V skladu z uvodnimi izjavami Konvencije je cilj take premestitve predvsem omogočiti resocializacijo obsojenih oseb, s tem
         da se tujim osebam, ki jim je odvzeta prostost zaradi storjenega kaznivega dejanja, omogoči prestajanje kazni v okolju, iz
         katerega prihajajo.

      14      Od začetka veljavnosti na Irskem 1. novembra 1995 Konvencija zavezuje vse države članice. V Avstriji je začela veljati 1.
         januarja 1987 in v Nemčiji 1. februarja 1992, ratificiralo pa jo je tudi deset novih držav članic.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      15      V sporu o glavni stvari tožeča stranka, Nils Laurin Effing, izpodbija odločbo avstrijskih organov, s katero so ukinili predujme
         za preživnino, ki jih je prejemal na podlagi člena 4(3) UVG.

      16      Njegov oče, Ingo Effing, je nemški državljan. Glede na informacije, navedene v odločbi predložitvenega sodišča, je običajno
         prebivališče imel v Avstriji, kjer je bil zaposlen. Vendar pa je avstrijska vlada glede tega pojasnila, da bi v sistem avstrijske
         socialne varnosti do 30. junija 2001 moral biti vključen kot trgovec. Nils Laurin Effing je avstrijski državljan. Bil je zaupan
         v varstvo in vzgojo materi, pri kateri živi v Avstriji.

      17      Oče tožeče stranke v glavni stvari je bil od 7. junija 2000 v preiskovalnem zaporu v Avstriji, nato pa obsojen na zaporno
         kazen. Nilsu Laurinu Effingu je bil tako na podlagi člena 4(3) UVG dodeljen mesečni predujem za preživnino v višini 200,43
         EUR za obdobje od 1. junija 2000 do 31. maja 2003.

      18      Oče Nilsa Laurina Effinga je začel prestajati zaporno kazen, na katero je bil obsojen, v zaporu Garsten v Avstriji. V državo
         izvora, Nemčijo, je bil premeščen 19. decembra 2001, da bi tam kazen prestal do konca. Glede na odločbo predložitvenega sodišča
         je bila podlaga za to premestitev Konvencija.

      19      V skladu z navedbami nemške vlade o uporabi člena 9(1)(b) Konvencije bi morala biti sankcija, izrečena v Avstriji očetu tožeče
         stranke v postopku v glavni stvari, nadomeščena z zaporno kaznijo, določeno z nemško zakonodajo. Ta vlada je prav tako navedla,
         da je moral slednji med prestajanjem zaporne kazni od februarja do julija 2002 ter od septembra 2002 do marca 2003 delati
         za plačilo v skladu z obveznostjo dela, ki jo nemško pravo nalaga osebam na prestajanju zaporne kazni. Od teh plačil so bili
         odbiti prispevki za zavarovanje za primer brezposelnosti in za zdravstveno zavarovanje. Oče tožeče stranke v glavni stvari
         je bil 3. aprila 2003 izpuščen na prostost.

      20      Zaradi premestitve očeta Nilsa Laurina Effinga v Nemčijo je Bezirksgericht Donaustadt (Avstrija), sodišče prve stopnje, z
         odločbo, izdano 24. januarja 2002, od konca decembra 2001 ustavilo izplačevanje predujmov za preživnino, ki jih je slednji
         prejemal. Po mnenju tega sodišča pogoji za dodelitev predujmov niso bili več izpolnjeni, ker je bil oče tožeče stranke v glavni
         stvari na prestajanju zaporne kazni v tujini.

      21      Zaradi tožbe, ki jo je vložil Nils Laurin Effing, je Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Avstrija) kot pritožbeno sodišče
         potrdilo odločbo sodišča prve stopnje. Dodelitev predujma za preživnino na podlagi člena 4(3) UVG naj bi bila odvisna od tega,
         da zadevna oseba kazen prestaja na avstrijskem ozemlju.

      22      Nils Laurin Effing je vložil zahtevo za „revizijo“ te odločbe pri Oberster Gerichtshof, v kateri je uveljavljal, da naj premestitev
         preživninskega zavezanca v zavod za prestajanje kazni druge države članice ne bi bila razlog za ukinitev plačevanja predujmov
         za preživnino. Po njegovem mnenju iz člena 4(3) UVG izhaja, da je treba zavod za prestajanje kazni na avstrijskem ozemlju
         obravnavati enako kot vse druge zavode za prestajanje kazni na ozemlju Skupnosti.

      23      Po mnenju Oberster Gerichtshof je treba člen 4(3) UVG razlagati tako, da so od ugodnosti predujmov za preživnino izključeni
         potomci, ki jih preživljajo tuji državljani, ki v svoji državi izvora prestajajo zaporno kazen, na katero so bili obsojeni
         v Avstriji. Ob upoštevanju pripravljalne dokumentacije za spremembo prejšnje različice UVG, sprejete leta 1980, je navedeno
         sodišče na eni strani poudarilo, da so mladoletniki, katerih roditelj – zavezanec za preživljanje – prestaja zaporno kazen,
         nedolžne žrtve kaznivega dejanja, ki ga je storil njihov prednik, in da si zaslužijo skrb države. Na drugi strani pa bi morala
         biti obveznost avstrijske države, ki iz tega izhaja – to je, zagotavljati, da osebe na prestajanju zaporne kazni prejemajo
         primerno plačilo ali da se jim drugače omogoči izpolnitev dolžnosti preživljanja –, omejena na osebe na prestajanju kazni
         zapora, ki delajo in ki so v zavodu za prestajanje kazni, ki je na nacionalnem ozemlju.

      24      Ker pa je Oberster Gerichtshof vseeno menilo, da bi taka razlaga člena 4(3) UVG lahko pomenila diskriminacijo na podlagi državljanstva
         in zato kršitev členov 12 ES in 3 Uredbe št. 1408/71, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to
         vprašanje:

      „Ali je treba člen 12 [ES] v povezavi s [členom] 3 Uredbe (EGS) št. 1408/71 […] razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni
         določbi, ki zapostavlja državljane Skupnosti, ki prejemajo predujem za preživnino, ker oče, ki je zavezanec za preživljanje,
         prestaja zaporno kazen v državi izvora (in ne v Avstriji), ter ali je otrok nemškega državljana, živeč v Avstriji, diskriminiran,
         če mu predujem za preživnino ni dodeljen zato, ker njegov oče prestaja zaporno kazen, ki mu je bila izrečena v Avstriji, v
         državi izvora (in ne v Avstriji)?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
       Uporaba Uredbe št. 1408/71
      25      Prvič, v zvezi s stvarno veljavnostjo Uredbe št. 1408/71 je treba opozoriti, kot so poudarili predložitveno sodišče in stranke,
         ki so Sodišču predložile stališča, da je Sodišče v okviru Uredbe št. 1408/71 že odločalo o opredelitvi predujmov za preživnine,
         določenih z UVG (sodbi z dne 15. marca 2001 v zadevi Offermanns, C-85/99, Recueil, str. I‑2261, in z dne 5. februarja 2002
         v zadevi Humer, C-255/99, Recueil, str. I‑1205).

      26      Iz zgoraj navedenih sodb Offermanns, točka 49, in Humer, točka 33, izhaja, da taki predujmi pomenijo družinske dajatve v smislu
         člena 4(1)(h) Uredbe št. 1408/71.

      27      V obravnavanem primeru zato zadošča opozorilo, da dejstvo, da so bili predujmi za preživnino dodeljeni na podlagi člena 4(3)
         UVG, torej zato, ker je oče tožeče stranke, zavezanec za preživljanje, prestajal zaporno kazen, ne pa na podlagi splošne določbe
         člena 3 UVG, nikakor ne sme vplivati na označitev zadevnih predujmov kot „družinske dajatve“ v smislu člena 4(1)(h) Uredbe
         št. 1408/71. V skladu s členom 1(u)(i) te uredbe pojem „družinske dajatve“ pomeni vse storitve ali denarne dajatve, namenjene
         kritju družinskih stroškov. Glede tega je Sodišče odločilo, da se mora izraz „kriti družinske stroške“ iz člena 1(u)(i) razlagati
         tako, da pomeni predvsem javni prispevek k družinskemu proračunu, namenjen razbremenitvi stroškov, ki nastajajo zaradi preživljanja
         („Unterhalt“) otrok (zgoraj navedena sodba Offermanns, točka 41).

      28      Za dodelitev predujmov na podlagi člena 4(3) UVG je torej Uredba št. 1408/71 prav tako stvarno veljavna.

      29      Drugič, glede osebne veljavnosti Uredbe št. 1408/71 avstrijska vlada zatrjuje, da osebe na prestajanju zaporne kazni, ki je
         bila premeščen v drugo državo članico, da bi tam prestala kazen, ni mogoče obravnavati kot zaposlene osebe, ki bi se lahko
         sklicevala na pravico prostega gibanja delavcev, ki jo zagotavlja Pogodba ES.

      30      V tem smislu je v členu 2(1) Uredbe št. 1408/71 določeno, da se ta uredba uporablja za zaposlene ali samozaposlene osebe,
         za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic, pa tudi za njihove družinske člane.

      31      Pojma „zaposlena oseba“ in „samozaposlena oseba“, ki ju vsebuje navedena določba, sta opredeljena v členu 1(a) te uredbe.
         Pomenita vsako osebo, ki je zavarovana v okviru enega od sistemov socialne varnosti, omenjenega v členu 1(a), za primere in
         pod pogoji, določenimi v tej določbi (sodbi z dne 3. maja 1990 v zadevi Kits van Heijningen, C‑2/89, Recueil, str. I‑1755,
         točka 9, in z dne 30. januarja 1997 v zadevi Stöber in Piosa Pereira, C‑4/95 in C‑5/95, Recueil, str. I‑511, točka 27).

      32      Iz tega izhaja, kot je Sodišče opozorilo zlasti v sodbi z dne 12. maja 1998 v zadevi Martínez Sala (C-85/96, Recueil, str. I‑2691,
         točka 36), da je oseba zaposlena v smislu Uredbe št. 1408/71, če je obvezno ali prostovoljno zavarovana, četudi samo za eno
         samo tveganje, v splošnem ali posebnem sistemu socialne varnosti, navedenem v členu 1(a) Uredbe št. 1408/71, in to neodvisno
         od obstoja delovnega razmerja.

      33      V teh okoliščinah in v nasprotju s trditvami avstrijske vlade nemška vlada in Komisija upravičeno menita, da je oče tožeče
         stranke v glavni stvari zaposlena oseba v smislu člena 2(1) Uredbe 1408/71, ker je bil zavarovan za primer brezposelnosti
         večji del spornega obdobja, to je med prestajanjem kazni v Nemčiji. Poleg tega je čezmejna okoliščina podana s tem, da je
         oče tožeče stranke v glavni stvari nemški državljan, ki je bil zaposlen na ozemlju Republike Avstrije, države članice, v kateri
         je med prestajanjem kazni izkoristil pravico do premestitve, da bi kazen prestal v državi članici izvora.

       Zakonodaja, ki se uporablja, in neobstoj diskriminacije na podlagi državljanstva
      34      V zvezi z določitvijo zakonodaje, ki se uporablja, avstrijska vlada zatrjuje, da bi bilo treba – če bi Sodišče izhajalo iz
         tega, da se načelo iz Uredbe št. 1408/71 uporabi za osebe na prestajanju kazni, in če bi jih obravnavalo kot zaposlene osebe
         – v skladu s členom 13(2)(a) te uredbe kot najpomembnejše navezno merilo obravnavati državo članico zaposlitve. To bi pomenilo,
         da se v tej zadevi, četudi se Uredba št. 1408/71 za osebe na prestajanju kazni načeloma uporablja, predujmi za preživnino,
         določeni z avstrijskim pravom, ne smejo dodeliti po premestitvi zavezanca za preživljanje v drugo državo članico.

      35      Ta vlada med drugim navaja, da je treba, če tega naveznega merila ni mogoče uporabiti, ker, na primer, nova država prestajanja
         kazni ne določa zaposlitve oseb na prestajanju kazni, v skladu s členom 13(2)(f) Uredbe št. 1408/71 uporabiti pravna pravila
         o socialni varnosti države članice bivanja. V obravnavani zadevi bi to pomenilo, da se, četudi bi se Uredba št. 1408/71 načeloma
         uporabljala za osebe na prestajanju kazni, predujmi za preživnino, določeni z avstrijskim pravom, ne bi smeli dodeliti po
         premestitvi zavezanca za preživljanje v drugo državo članico.

      36      Še več, iz členov 73 in 74 Uredbe št. 1408/71 izhaja, da pravica do družinskih dajatev družinskih članov tega delavca ni utemeljena
         na zakonodaji kraja bivanja zadevnega člana družine, temveč na zakonodaji pristojne države članice, to je tiste, v kateri
         je delavec zaposlen.

      37      Komisija uveljavlja, da se morata v postopku v glavni stvari uporabljati tako avstrijsko kot nemško pravo. V zvezi s tem se
         sklicuje na člen 76 Uredbe št. 1408/71, ki vsebuje prednostna pravila, da ne bi prišlo do kumulacije zahtevkov za družinske
         dajatve. Ta določba bi bila odveč, če bi se na podlagi kolizijskih pravil vedno uporabljale le določbe enega pravnega reda.

      38      Glede tega je treba ugotoviti, da določbe Naslova II Uredbe št. 1408/71, med katerimi je člen 13, pomenijo popoln in enoten
         sistem kolizijskih pravil. Namen teh določb je preprečiti predvsem hkratno uporabo več nacionalnih zakonodaj ter zaplete,
         ki jih lahko ta povzroči (sodba z dne 11. junija 1998 v zadevi Kuusijärvi, C-275/96, Recueil, str. I‑3419, točka 28).

      39      Pravo, ki se uporablja v primeru, ko je delavec v enem od položajev, ki jih urejajo določbe Naslova II Uredbe št. 1408/71,
         se mora torej določiti na podlagi teh določb. Ni sporno, kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 37 sklepnih predlogov,
         da uporaba določb drugega pravnega reda zato ni vedno izključena. Kot je opozorila Komisija, lahko do takega položaja pride
         predvsem, ko zakonca delata v različnih državah članicah, katerih zakonodaja zanju določa primerljive družinske dajatve (v
         tem smislu glej sodbo z dne 9. decembra 1992 v zadevi McMenamin, C-119/91, Recueil, str. I‑6393). V obravnavanem primeru pa
         v spisu, predloženem Sodišču, nič ne nakazuje, da bi se Uredba št. 1408/71 za tožečo stranko v glavni stvari uporabljala v
         drugačnem svojstvu kot svojstvu „družinskega člana“ njegovega očeta v smislu navedene uredbe.

      40      Namen člena 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71 je določiti zakonodajo, ki se uporablja v primeru, ko zaposleni v smislu Uredbe št.
         1408/71 opravlja dejavnost kot zaposlena oseba. V takem primeru se uporablja zakonodaja države, v kateri opravlja to dejavnost.

      41      Nasprotno pa so v členu 13(2)(f) Uredbe št. 1408/71 urejeni položaji, v katerih se zakonodaja določene države članice za zadevno
         osebo ne uporablja zlasti zato, ker je prenehala opravljati poklicne dejavnosti, ne da bi se zanjo začela uporabljati zakonodaja
         druge države članice na podlagi pravil iz členov od 13 do 17 te uredbe. V takem primeru se za zadevno osebo uporablja zakonodaja
         države članice, v kateri prebiva.

      42      Glede razlage člena 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71 drži, da se je ta določba, preden ji je bil dodan člen 13(2)(f), razlagala
         tako, da se za delavca, ki je prenehal opravljati poklicne dejavnosti na ozemlju ene države članice in je odšel na ozemlje
         druge države članice, ne da bi tam delal, še naprej uporablja zakonodaja države članice zadnje zaposlitve, ne glede na čas,
         ki je pretekel od prenehanja zadevnih dejavnosti in konca delovno razmerja (sodba z dne 12. junija 1986 v zadevi Ten Holder,
         302/84, Recueil, str. 1821, točka 15), razen če je to prenehanje bilo dokončno (glej sodbi z dne 21. februarja 1991 v zadevi
         Noij, C-140/88, Recueil, str. I‑387, točki 9 in 10, in z dne 10. marca 1992 v zadevi Twomey, C-215/90, Recueil, str. I‑1823,
         točka 10).

      43      Vendar pa člen 13(2)(f), ki je bil v Uredbo št. 1408/71 vključen zaradi zgoraj navedene sodbe Ten Holder, pomeni, da se zaradi
         prenehanja vseh poklicnih dejavnosti – začasnega ali dokončnega – za zadevno osebo člen 13(2)(a) ne uporablja več. Navedeni
         člen 13(2)(f) se tako uporablja predvsem za osebo, ki je prenehala opravljati poklicne dejavnosti na ozemlju ene države članice
         in se je preselila na območje druge države članice (glej zgoraj navedeno sodbo Kuusijärvi, točke od 39 do 42 in 50).

      44      Iz tega izhaja, da se v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari – da je namreč oseba na prestajanju kazni prenehala
         vse poklicne dejavnosti v eni državi članici ali je začela prestajati kazen, in je bila na svojo prošnjo premeščena iz zavoda
         za prestajanje kazni v tej državi članici v zavod za prestajanje kazni, ki je v državi članici njenega izvora, da bi tam do
         konca prestala preostalih petnajst mesecev zaporne kazni –, za zainteresirano osebo na podlagi kolizijskih pravil iz člena
         13 Uredbe št. 1408/71 ne sme uporabiti zakonodaja tiste države članice, iz katere je bil premeščen.

      45      V teh okoliščinah se namreč uporablja samo zakonodaja države članice, v kateri zainteresirana oseba do konca prestane kazen.
         Že samo ta ugotovitev zadošča za rešitev spora o glavni stvari, ne da bi bilo treba določiti, ali se v obravnavanem primeru
         nemška zakonodaja uporablja na podlagi člena 13(2)(f) Uredbe št. 1408/71 kot zakonodaja države bivanja zainteresirane osebe
         ali pa se – glede na primer in ob upoštevanju natančnejših navedb, ki jih vsebujejo stališča nemške vlade – uporablja na podlagi
         člena 13(2)(a) navedene uredbe kot zakonodaja države članice, v kateri zainteresirana oseba izvaja poklicno dejavnost.

      46      Poleg tega je v členih 73 in 74 te uredbe določeno, da imajo delavci, za katere se uporablja zakonodaja ene države članice
         (ali brezposelni, ki prejemajo nadomestila za primer brezposelnosti na podlagi zakonodaje ene države članice), za člane njihove
         družine, ki prebivajo na ozemlju druge države članice, pravico do družinskih dajatev, predvidenih z zakonodajo prve države
         članice (glede tega glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Kuusijärvi, točka 68).

      47      Iz tega sledi, da se Uredba št. 1408/71 ne sme razlagati tako, da nasprotuje temu, da zakonodaja neke države članice v okoliščinah,
         kot so te v sporu o glavni stvari, pogojuje dodelitev družinskih dajatev družinskim članom osebe, ki je prenehala celotno
         poklicno dejavnost na njenem ozemlju, s tem, da tam še naprej prebiva (primerjaj analogno zgoraj navedeno sodbo Kuusijarvii,
         točki 50 in 51).

      48      Zlasti glede člena 3 te uredbe je treba ponovno poudariti, da ta določba prepoveduje kakršnokoli diskriminacijo na podlagi
         državljanstva v primerih, ko imajo osebe, za katere veljajo določbe te uredbe, pravice po zakonodaji vsake države članice,
         „če s posebnimi določbami te uredbe ni določeno drugače“. Kot je bilo ugotovljeno že zgoraj, iz členov 13 in 73 Uredbe št.
         1408/71 izhaja, da v okoliščinah, kot so te v sporu o glavni stvari, da je namreč oče tožeče stranke v glavni stvari v Avstriji
         prenehal izvajati vse poklicne dejavnosti in tam ne živi več, za dodelitev družinskih dajatev velja nemška zakonodaja.

      49      Zaradi podobnih razlogov je treba izhajati iz tega, da v okoliščinah, kot so te v sporu o glavni stvari, člen 12 ES, na katerega
         se vprašanje za predhodno odločanje nanaša tudi glede nemškega državljanstva očeta tožeče stranke v glavni stvari, ne nasprotuje
         več uporabi zakonodaje, ki tako kot UVG dodelitev družinskih dajatev družinskim članom osebe na prestajanju kazni pogojuje
         s tem, da je zaporno kazen prestajal na ozemlju te države članice.

      50      Glede tega je namreč treba opozoriti, da je glede na člen 12(1) ES, kjer se uporablja Pogodba in ne da bi to vplivalo na posamezne
         določbe le-te, prepovedana vsakršna diskriminacija glede na državljanstvo. Izvedbene določbe te določbe glede zaposlenih oseba
         so členi od 39 ES do 42 ES ter predpisi institucij Skupnosti, sprejeti na podlagi teh členov, zlasti z Uredbo št. 1408/71.
         Namen člena 3 te uredbe je predvsem v skladu s členom 39 ES delavcem, za katere se Uredba uporablja, zagotoviti enakost na
         področju socialne varnosti brez razlikovanja glede na državljanstvo (sodba z dne 28. junija 1978 v zadevi Kenny, 1/78, Recueil,
         str. 1489, točki 9 in 11).

      51      Še več, tudi če je namen členov 12 ES in 3 Uredbe št. 1408/71 odpraviti diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki lahko
         izhaja iz zakonodaje ali upravne prakse neke države članice, pa ne smeta privesti do prepovedi različnega obravnavanja, ki
         – odvisno od primera – izhaja iz razlik v nacionalnih zakonodajah o družinskih dajatvah, ki se uporabljajo na podlagi kolizijskih
         pravil, kakršne vsebuje člen 13(2) Uredbe št. 1408/71.

      52      Iz vsega navedenega izhaja, da je na zastavljeno vprašanje treba odgovoriti tako, da se v okoliščinah, kot so te v postopku
         v glavni stvari, v katerih se delavec v smislu člena 2(1) Uredbe št. 1408/71 kot oseba na prestajanju kazni premesti v državo
         članico njegovega izvora, da bi tam do konca prestal kazen, na področju družinskih dajatev in v skladu z določbami člena 13(2)
         navedene uredbe uporablja zakonodaja te države članice. Niti določbe navedene uredbe, zlasti njenega člena 3, niti člen 12
         ES ne nasprotujeta temu, da v takem primeru zakonodaja ene države članice kot pogoj za dodelitev družinskih dajatev, kot so
         te, ki jih določa UVG za družinske člane takega državljana Skupnosti, določa, da ostane na prestajanju zaporne kazni na ozemlju
         te države članice.

       Stroški
      53      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      V okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, v katerih se delavec v smislu člena 2(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71
            z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v
            Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1386/2001 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2001, kot oseba
            na prestajanju kazni premesti v državo članico izvora, da bi tam do konca prestal kazen, se na področju družinskih dajatev
            in v skladu z določbami člena 13(2) navedene uredbe uporablja zakonodaja te države članice. Niti določbe navedene uredbe,
            zlasti njenega člena 3, niti člen 12 ES ne nasprotujeta temu, da v takem primeru zakonodaja ene države članice kot pogoj za
            dodelitev družinskih dajatev, kot so te, ki jih za družinske člane takega državljana Skupnosti določa Österreichisches Bundesgesetz
            über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindern (Unterhaltsvorschußgesetz) (avstrijski zvezni zakon o dodelitvi
            predujmov za preživljanje otrok), določa, da ostane na prestajanju zaporne kazni na ozemlju te države članice.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. aprila 1984. # Jean-Jacques Geist proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 285/81 - Rév. I in Rév. II.


Sodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 16. decembra 2010. # Giorgio Lebedef proti Evropski komisiji. # Pritožba - Javni uslužbenci - Uradniki. # Zadeva T-52/10 P.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 17. junija 1998. # Grundig Italiana SpA proti Ministero delle Finanze. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale di Trento - Italija. # Zadeva C-68/96.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 28. junija 1984. # Nordbutter GmbH & Co. KG in Bayerische Milchversorgungs GmbH proti Zvezni republiki Nemčiji. # Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemčija. # Združeni zadevi 187 in 190/83.


Sodba Sodišča z dne 8. aprila 2003. # Pippig Augenoptik GmbH & Co. KG proti Hartlauer Handelsgesellschaft mbH in Verlassenschaft nach dem verstorbenen Franz Josef Hartlauer. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Oberster Gerichtshof - Avstrija. # Približevanje zakonodaje. # Zadeva C-44/01.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 19. septembra 2002. # Republik Österreich proti Martin Huber. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Oberster Gerichtshof - Avstrija. # Kmetijstvo - Pravna podlaga. # Zadeva C-336/00.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 25. februarja 1999. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-319/98.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. januarja 1998. # Südzucker Mannheim/Ochsenfurt AG proti Hauptzollamt Mannheim. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesfinanzhof - Nemčija. # Zadeva C-161/96.


Sodba Sodišča z dne 7. februarja 1984. # Jongeneel Kaas BV in drugi proti Nizozemski državi in Stichting Centraal Orgaan Zuivelcontrole. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Arrondissementsrechtbank 's-Gravenhage - Nizozemska. # Zadeva 237/82.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 11. julija 1996. # Siegfried Otte proti Bundesrepublik Deutschland. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hessischer Verwaltungsgerichtshof - Nemčija. # Socialna varnost delavcev migrantov. # Zadeva C-25/95.


Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 7. oktobra 2015.#Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks eV proti Evropski komisiji.#Zaščitena geografska označba – ‚Kołocz śląski‘ ali ‚Kołacz śląski‘ – Postopek izbrisa – Pravna podlaga – Uredba (ES) št. 510/2006 – Uredba (EU) št. 1151/2012 – Razlogi za izbris – Temeljne pravice.#Zadeva T-49/14.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 1. oktobra 1998. # Italijanska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti. # EKUJS - Potrditev obračuna. # Zadeva C-242/96.


Sodba Sodišča z dne 5. julija 1967. # Kurt Colditz proti Caisse d'assurance vieillesse des travailleurs salariés de Paris. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour d'appel de Paris - Francija. # Zadeva 9-67.