Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 17. marca 1971. # Antonio Marcato proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 29-70.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 4. oktobra 2006. # Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti Valle della Luna - Prejšnja nacionalna figurativna znamka VALLE DE LA LUNA - Dokaz o uporabi prejšnje znamke - Člena 15(2)(a) in 43(2) in (3) Uredbe (ES) št. 40/94. # Zadeva T-96/05.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 4. oktobra 2006 – Monte di Massima proti UUNT – Höfferle Internationale (Valle
            della Luna)
      (Zadeva T-96/05)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti Valle della Luna – Prejšnja nacionalna figurativna znamka VALLE DE LA LUNA – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Člena 15(2)(a) in 43(2) in (3) Uredbe (ES) št. 40/94“
      Znamka Skupnosti – Ugotovitve tretjih in ugovor – Preučitev ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 40/94, člena 15(1) in 43(2) in (3) (Glej točki 26 in 27.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 24. novembra 2004 (zadeva R 269/2004-1), ki se nanaša na postopek
                  z ugovorom med Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. in J.M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C.

               Zadevna znamka Skupnosti:

               figurativna znamka Valle della Luna za proizvode iz razreda 32 – prijava št. 2029726

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               J.M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               nemška besedna znamka VALLE DE LA LUNA za proizvode iz razreda 33

               Odločba oddelka za ugovore:

               zavrnitev ugovora

               Odločba odbora za pritožbe:

               tožba je utemeljena

      Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Tožeča stranka nosi plačilo stroškov postopka Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in intervenientke.


Sodba Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 23. marca 2004. # Athanassios Theodorakis proti Svetu Evropske unije. # Javni uslužbenci - Zaposlovanje - Obvestilo o prostem delovnem mestu - Zavrnitev prijave. # Zadeva T-310/02.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 15. decembra 2011. # Evropska komisija proti Kraljevini Španiji. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 85/337/EGS - Presoja vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje - Direktiva 92/43/EGS - Ohranjanje naravnih habitatov - Projekti razširitve in/ali gradnje ceste M-501 v Španiji - POO ES0000056 "Encinares del río Alberche y río Cofio" - Predlagano OPS ES3110005 "Cuenca del río Guadarrama" in predlagano OPS ES3110007 "Cuencas de los ríos Alberche y Cofio". # Zadeva C-560/08.

text:
      Sodba Sodišča (peti senat) z dne 15. decembra 2011 – Komisija proti Španiji
      (Zadeva C-560/08)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 85/337/EGS – Presoja vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Projekti razširitve in/ali gradnje ceste M-501 v Španiji – POO ES0000056 ‚Encinares del río Alberche y río Cofio‘ – Predlagano OPS ES3110005 ‚Cuenca del río Guadarrama‘ in predlagano OPS ES3110007 ‚Cuencas de los ríos Alberche y Cofio‘“

      1.                     Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predhodni postopek – Odločitev Komisije, da počaka s predložitvijo zadeve Sodišču –
            Odpoved diskrecijski pravici glede predložitve zadeve Sodišču – Neobstoj (člen 258 PDEU) (Glej točko 72.)
      2.                     Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Vsebina presoje – Upoštevanje posrednih in kumulativnih
            učinkov projekta na okolje – Neobstoj – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo
            2003/35, členi 2(1), 3, 4(2) in 5(1) ter priloge II, III in IV) (Glej točke 98, 100 in 133.)
      3.                     Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Področje uporabe presoje – Sprememba ali razširitev
            projekta – Vključitev (Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, člen 4(2) in Priloga II, točka
            13) (Glej točke 103, 105, 106 in 137.)
      4.                     Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Obveznost obveščanja javnosti o prošnji za soglasje
            za izvedbo projekta in o razpoložljivosti zbranih informacij – Neopravljena predhodna presoja vplivov projektov na okolje
            – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, člena 6(2) in 8) (Glej točki
            108 in 109 ter točko 1 izreka.)
      5.                     Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Obveznost obveščanja javnosti o izdaji ali zavrnitvi
            soglasja za izvedbo projekta – Objava izjave o vplivih na okolje – Nezadostnost – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta
            85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, člen 9) (Glej točko 112 in točko 1 izreka.)
      6.                     Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Soglasje za izvedbo
            načrta ali projekta na varovanem območju – Pogoji – Predhodno preverjanje – Presoja vplivov projekta na območje – Primerna
            presoja – Presoja, ki omogoča ugotovitev, da ni škodljivih vplivov na celotno območje – Neobstoj – Neizpolnitev obveznosti
            (Direktiva Sveta 92/43, člen 6(3)) (Glej točke 131, 132 in 139 ter točko 1 izreka.)
      7.                     Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Soglasje za izvedbo
            načrta ali projekta na varovanem območju iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa – Pogoj – Predhodna določitev
            vplivov navedenega načrta ali projekta na območje – Neobstoj – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 92/43, člen 6(3) in
            (4)) (Glej točki 138 in 139 ter točko 1 izreka.)
      8.                     Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Soglasje za izvedbo
            načrta ali projekta na varovanem območju brez sprejetja ukrepov, potrebnih za izogibanje namernemu vznemirjanju varovanih
            živalskih vrst na območjih, pomembnih za Skupnost – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 92/43, člen 6(3) in (4), 7 in
            12(1)(b) in (d)) (Glej točke od 140 do 142 in 144 ter točko 1 izreka.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 2(1), 3, 4(1) ali (2), 5, 6(2), 8 in 9 Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985
                  o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1,
                  str. 248) ter člena 6(3) in (4) v povezavi s členoma 7 in 12(1)(b) in (d) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o
                  ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15,
                  zvezek 2, str. 102), kot jo je Sodišče razložilo v sodbah z dne 13. januarja 2005 v zadevi C-117/03 in z dne 14. septembra
                  2006 v zadevi C‑244/05 – Projekt razširitve in/ali gradnje ceste M-501 – ZEP ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río
                  Cofio“ – Predlagano OPS ES 310005 „Cuenca del río Guadarrama“ in predlagano OPS ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y
                  Cofio“.

            Izrek

                  1.

                  	Kraljevina Španija s tem, da ni izpolnila zahtev iz:

            –        členov 2(1), 3, 4(1) ali (2) in 5 Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih
         projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003,
         kar zadeva ločena projekta razširitve in/ali gradnje odsekov 1, 2 in 4 ceste M-501;

      –        členov 6(2) in 8 Direktive 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, glede ločenih projektov razširitve in/ali
         gradnje odsekov 2 in 4 navedene ceste;

      –        člena 9 Direktive 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, kar zadeva ločena projekta razširitve in/ali gradnje
         odsekov 1, 2 in 4 iste ceste;

      –        člena 6(3) in (4) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih
         in rastlinskih vrst v povezavi s členom 7 te direktive, kar zadeva ločena projekta razširitve in/ali gradnje odsekov 1, 2
         in 4 ceste M-501 v zvezi z območjem posebnega varstva ES0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“, in

      –        člena 12(1)(b) in (d) iste direktive, kar zadeva ločena projekta razširitve in/ali gradnje odseka 1 ceste M-501 v zvezi s
         predlaganim območjem, pomembnim za Skupnost, ES3110005 „Cuenca del río Guadarrama“, in odsekov 2 in 4 iste ceste v zvezi s
         predlaganim območjem, pomembnim za Skupnost, ES3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“,

      ni izpolnila obveznosti iz zgoraj navedenih določb.

                  2.

                  	Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

                  3.

                  	Republika Poljska nosi svoje stroške.


Sodba Sodišča z dne 23. novembra 1976. # Slavica Kermaschek proti Bundesanstalt für Arbeit. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Sozialgericht Gelsenkirchen - Nemčija. # Zadeva 40-76.


title: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 18. decembra 2007. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Javna naročila - Kršitev člena 6(3) Direktive 93/36/ES - Splošna načela Pogodbe - Načelo enakega obravnavanja in obveznost preglednosti - Nacionalna ureditev, ki dopušča uporabo postopka s pogajanjem za oddajo javnega naročila blaga glede določenih medicinskih materialov. # Zadeva C-481/06.

text:
      Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 18. decembra 2007 – Komisija proti Grčiji
      (Zadeva C‑481/06)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Javna naročila – Kršitev člena 6(3) Direktive 93/36/ES – Splošna načela Pogodbe – Načelo enakega obravnavanja in obveznost preglednosti – Nacionalna ureditev, ki dopušča uporabo postopka s pogajanjem za oddajo javnega naročila blaga glede določenih medicinskih
         materialov“

      Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati – Stanje ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 15.)
      Predmet

         Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 6(3) Direktive Sveta 93/36/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov
                  oddaje javnih naročil blaga (UL L 199, str. 1) ter obveznosti zagotoviti učinkovito in lojalno konkurenco – Nacionalna določba,
                  ki ves material za medicinske namene uvršča v kategorije in določa najvišjo ceno za vsako kategorijo – Določba, ki vzpostavlja
                  zakonodajni okvir, ki za oddajo javnih naročil blaga omogoča postopek s pogajanjem za celo skupino takih proizvodov, za katere
                  je značilno, da niso primerljivi.

            Izrek

                  Helenska republika, s tem da je obdržala v veljavi člen 7(2) zakona št. 2955/2001 o „Dobavi bolnišnicam in drugim zdravstvenim
                     enotam v regionalnih ureditvah zdravstva in oskrbe ter druge določbe“ in določbe za izvajanje skupnih ministrskih odlokov
                     DY6a/oik.38611 in DY6a/oik.38609 z dne 12. aprila 2005, ni izpolnila obveznosti iz člena 6(3) Direktive Sveta 93/36/EGS o
                     usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena z Direktivo Komisije 2001/78/ES z dne 13. septembra
                     2003, ter splošnih načel Pogodbe, zlasti načela enakega obravnavanja in obveznosti preglednosti.

                  Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. decembra 1995. # Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Nadzorni ukrepi. # Zadeva C-52/95.


Sodba Sodišča z dne 2. maja 1996. # Brennet AG proti Vittorio Paletta. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesarbeitsgericht - Nemčija. # Socialna varnost. # Zadeva C-206/94.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 22. januarja 2002. # Cisal di Battistello Venanzio & C. Sas proti Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale di Vicenza - Italija. # Zadeva C-218/00.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 3. marca 2011. # Evropska komisija proti Kraljevini Nizozemski. # Neizpolnitev obveznosti države - Davek na dodano vrednost - Šesta direktiva o DDV - Direktiva 2006/112/ES - Uporaba nižje stopnje - Žive živali, ki so običajno namenjene za pripravo živil za prehrano ljudi in živali - Dobava, uvoz in pridobitev konj. # Zadeva C-41/09.

text:
      Zadeva C-41/09
      Evropska komisija
      proti
      Kraljevini Nizozemski
      „Neizpolnitev obveznosti države – Davek na dodano vrednost – Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Uporaba nižje stopnje – Žive živali, ki so običajno namenjene za pripravo živil za prehrano ljudi in živali – Dobava, uvoz in pridobitev konj“
      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Možnost držav članic,
            da za določene dobave blaga in opravljanje storitev uporabijo nižjo stopnjo
      (direktivi Sveta 77/388, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/18, člen 12, Priloga H, in 2006/112, členi od 96 do 99(1),
            Priloga III)
      Država članica s tem, da je uporabila nižjo stopnjo davka na dodano vrednost za vsako dobavo, uvoz in pridobitev konj znotraj
         Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 12 Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih,
         kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/18, v povezavi s Prilogo H k tej direktivi in iz členov od 96 do 99(1) Direktive
         2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi s Prilogo III k tej direktivi.

      Po eni strani je namreč na podlagi točke 1 Priloge III uporaba nižje stopnje davka na dodano vrednost dovoljena le za žive
         živali, ki so običajno namenjene za pripravo živil, po drugi strani je cilj te določbe končnemu potrošniku olajšati nakup
         teh živil.

      Ob upoštevanju posebnega položaja konj v Uniji – namreč, čeprav običajno niso namenjeni za pripravo živil, so nekateri od
         njih vseeno namenjeni za prehrano – pa je treba glede na cilj zakonodajalca Unije, da postanejo bistveni proizvodi za končnega
         potrošnika cenejši, točko 1 Priloge III k Direktivi 2006/112 razlagati tako, da se lahko nižja stopnja davka na dodano vrednost
         uporabi le za dobavo konja za zakol, ki se uporabi za pripravo živil.

      (Glej točke 54, 57 in 68 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 3. marca 2011(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Davek na dodano vrednost – Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Uporaba nižje stopnje – Žive živali, ki so običajno namenjene za pripravo živil za prehrano ljudi in živali – Dobava, uvoz in pridobitev konj“
      V zadevi C‑41/09,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 29. januarja 2009,
      Evropska komisija, ki jo zastopata D. Triantafyllou in W. Roels, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Kraljevini Nizozemski, ki jo zastopajo C. Wissels, M. Noort, M. de Grave in J. Langer, zastopniki,

      tožena stranka,
      ob intervenciji
      Zvezne republike Nemčije, ki jo zastopata M. Lumma in C. Blaschke, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      Francoske republike, ki jo zastopa B. Beaupère‑Manokha, zastopnica,

      intervenientki,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, M. Safjan (poročevalec), sodniki, in M. Berger, sodnica,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. septembra 2010,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 5. oktobra 2010
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Kraljevina Nizozemska s tem, da je uporabila nižjo
         stopnjo davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV) za dobavo, uvoz in pridobitev – znotraj Skupnosti – nekaterih živih
         živali, zlasti konj, ki niso običajno namenjeni za pripravo živil za prehrano ljudi in živali, ni izpolnila obveznosti iz
         člena 12 Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem
         davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL L 145, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/18/ES
         z dne 14. februarja 2006 (UL L 51, str. 12, v nadaljevanju: Šesta direktiva), v povezavi s Prilogo H k tej direktivi in iz
         členov od 96 do 99(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347,
         str. 1) v povezavi s Prilogo III k tej direktivi (v nadaljevanju: Priloga III).

       Pravni okvir
       Ureditev Unije
      2        Z Direktivo 2006/112 so bili – z učinkom od 1. januarja 2007 – obstoječi predpisi Evropske unije na področju DDV, zlasti Šesta
         direktiva, razveljavljeni in nadomeščeni.

      3        V uvodnih izjavah 1 in 3 Direktive 2006/112 je navedeno, da je bilo treba zaradi jasne in racionalne predstavitve veljavnih
         določb v preoblikovani strukturi in besedilu preoblikovati Šesto direktivo, vendar načeloma brez bistvenih sprememb obstoječih
         predpisov.

      4        Tako členi od 96 do 99(1) Direktive 2006/112 ustrezajo različnim določbam člena 12 Šeste direktive in Priloge H k tej direktivi.

      5        Člen 96 Direktive 2006/112 določa:

      „Države članice uporabljajo splošno stopnjo DDV, ki jo določi vsaka država članica kot odstotek od davčne osnove in je enaka
         za dobavo blaga in za opravljanje storitev.“

      6        Člen 97 te direktive določa:

      „1.      Od 1. januarja 2006 do 31. decembra 2010 splošna stopnja ne sme biti nižja od 15 %.
      2.      Svet v skladu s členom 93 Pogodbe [ES] določi višino splošne stopnje, ki se bo uporabljala po 31. decembru 2010.“
      7        Člen 98 te direktive določa:

      „1.      Države članice lahko uporabljajo eno ali dve nižji stopnji.
      2.      Nižje stopnje se uporabljajo samo za dobave blaga in opravljanje storitev iz kategorij, določenih v Prilogi III.
      […]
      3.      Pri uporabi nižjih stopenj iz odstavka 1 za kategorije, ki se nanašajo na blago, lahko države članice uporabljajo kombinirano
         nomenklaturo, da določijo natančen obseg vsake kategorije.“

      8        Člen 99(1) Direktive 2006/112 določa:

      „Nižje stopnje se določijo kot odstotek od davčne osnove, ki ne sme biti nižji od 5 %.“
      9        Priloga III z naslovom „Seznam dobav blaga in storitev, za katere se lahko uporabljajo nižje stopnje iz člena 98“ v točki 1
         navaja:

      „Živila (vključno s pijačami, razen alkoholnih pijač) za prehrano ljudi in živali; živih živali, semen, rastlin in sestavin,
         ki so običajno namenjene za pripravo živil; proizvodov, ki se običajno uporabljajo kot dodatki ali nadomestki živil“.

      10      Ta določba ustreza točki 1 Priloge H k Šesti direktivi.

      11      V točki 11 Priloge III, ki ustreza točki 10 Priloge H k Šesti direktivi, je navedeno:

      „dobave blaga in opravljanje storitev, ki so običajno namenjene za uporabo v kmetijski proizvodnji, razen opreme[,] kot so
         kmetijski stroji ali objekti“.

       Nacionalna ureditev
      12      Člen 9 zakona o prometnem davku (Wet op de omzetbelasting) z dne 28. junija 1968 (Staatsblad 1968, št. 329, v nadaljevanju: zakon o prometnem davku) določa:

      „1.      Stopnja davka je 19 %.
      2.      Z odstopanjem od odstavka 1 je stopnja davka:
      (a)      6 % za dobave blaga in opravljanje storitev iz preglednice I k temu zakonu ;
      […]“
      13       Točki a. 1 in a. 4 preglednice I določata:

      „a.
      1.      živila, zlasti:
      (a)      živila in pijače, ki so običajno namenjene prehrani ljudi;
      (b)      proizvodi, ki so očitno namenjeni pripravi živil in pijač iz točke (a) in jih te v celoti ali deloma vsebujejo;
      (c)      proizvodi, ki se uporabljajo kot dopolnilo k živilom in pijačam iz točke (a) ali kot njihovo nadomestilo, s tem da se alkoholne
         pijače ne štejejo za živila;

      […]
      4.
      (a)      govedo, ovce, koze, prašiči in konji;
      (b)      druge živali kot tiste iz točke (a), ki so očitno namenjene proizvodnji ali pripravi živil iz točke 1 zgoraj, ter živali,
         ki so očitno namenjene reji teh živali;

      (c)      drobovina živali iz točk (a) in (b);
      (d)      proizvodi, ki so očitno namenjeni razmnoževanju živali iz točk (a) in (b).“
       Predhodni postopek in postopek pred Sodiščem
      14      Ker je Komisija menila, da Kraljevina Nizozemska s tem, da je uporabila nižjo stopnjo DDV za dobavo, uvoz in pridobitev –
         znotraj Skupnosti – nekaterih živih živali, zlasti konj, ki niso običajno namenjeni za pripravo živil za prehrano ljudi in
         živali, ni spoštovala obveznosti iz člena 12 Šeste direktive v povezavi s Prilogo H k tej direktivi, se je odločila, da bo
         izvedla postopek iz člena 226 ES. Komisija je tej državi članici z dopisom z dne 10. aprila 2006 poslala uradni opomin in
         jo pozvala, naj v zvezi s tem predloži svoje pripombe.

      15      Kraljevina Nizozemska je v odgovoru z dne 27. junija 2006 priznala, da je taka uporaba nižje stopnje DDV za dobave nekaterih
         živih živali, kot jo določa nacionalni predpis, širša od tiste, ki je dovoljena na podlagi Šeste direktive. Navedla je, da
         je bil za spoštovanje te direktive nizozemskemu parlamentu v obravnavo predložen predlog zakona in da bo zakonodajna sprememba
         verjetno začela veljati 1. januarja 2007.

      16      Ker pa Kraljevina Nizozemska tega zakona ni sprejela, ji je Komisija 23. oktobra 2007 poslala obrazloženo mnenje, v katerem
         jo je pozvala, naj v dveh mesecih od vročitve sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem.

      17      Kraljevina Nizozemska je z dopisom z dne 26. novembra 2007 odgovorila na to obrazloženo mnenje in navedla, da je stalni odbor
         za finance drugega doma parlamenta začel razpravo o navedenem predlogu zakona. Vendar pa je ta država članica 31. marca 2008
         Komisijo obvestila, da se ji takrat sprejetje tega zakona ni zdelo primerno.

      18      V teh okoliščinah je Komisija vložila to tožbo.

      19      S sklepoma predsednika Sodišča z dne 18. septembra 2009 in z dne 20. novembra 2009 je bila Zvezni republiki Nemčiji in Francoski
         republiki dovoljena intervencija v podporo predlogom Kraljevine Nizozemske.

       Tožba
       Trditve strank
      20      Komisija navaja, da se členi od 96 do 99(1) Direktive 2006/112 v povezavi s Prilogo III uporabljajo za dobave ter mutatis mutandis za uvoz in pridobitve znotraj Skupnosti.

      21      V skladu z besedilom točke 1 Priloge III se za žive živali ter semena, rastline in druge sestavine nižja stopnja DDV uporablja
         samo, če so običajno namenjeni pripravi živil, kar pa naj ne bi veljalo za konje.

      22      Poleg tega naj bi iz sodne prakse Sodišča izhajalo, da je treba navedeno točko 1 razlagati ozko, tako kot tudi vsako drugo
         določbo, s katero je uvedena nižja stopnja DDV.

      23      Zato naj zakon o prometnem davku, ki določa nižjo stopnjo DDV za dobavo nekaterih živih živali, zlasti konj, tudi če ti niso
         namenjeni proizvodnji ali pripravi živil, ne bi bil v skladu z določbami Direktive 2006/112.

      24      Komisija v repliki dodaja, da različice točke 1 Priloge III v francoskem, italijanskem in angleškem jeziku potrjujejo, da
         se nižja stopnja DDV lahko uporablja le za proizvode, ki se na kakršen koli način uporabljajo pri pripravi živil, namenjenih
         za prehrano ljudi in živali.

      25      Poleg tega Komisija poudarja, da živali niso živila. Zakonodajalec Unije naj bi z uporabo izraza „žive živali“ v točki 1 Priloge III
         želel zajeti celotno področje proizvodnje živil. Če ne bi bilo tega poudarka, naj bi se namreč za dobavo živih živali uporabljala
         splošna stopnja DDV, zaradi česar bi bili končni predelani proizvodi, ki pa so živila, dražji.

      26      Poleg tega Komisija meni, da se navedena točka 1 ne sme razlagati tako, da se za vsako dobavo konj uporablja splošna stopnja
         DDV. Ta določba naj bi namreč določala, da je uporaba nižje stopnje DDV odvisna od zadevnega konja in transakcije. V zvezi
         s tem naj bi podatki, kot sta cena in pasma živali, pomenili informacije, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, za
         kakšno uporabo je predvidena.

      27      Nazadnje, Komisija navaja, da se vseh konj ne uporablja v kmetijstvu.

      28      Kraljevina Nizozemska najprej navaja, da je Komisija v predhodnem postopku in v tožbi od živalskih vrst, ki so navedene v
         točki a. 4(a) preglednice I zakona o prometnem davku, obravnavala le konje. Zato naj bi bilo treba tožbo v delu, v katerem
         se nanaša na uporabo nižje stopnje DDV za nekatere žive živali, ki niso konji, zavreči kot nedopustno.

      29      Kraljevina Nizozemska nato primarno navaja, da niti jezikovna različica v nizozemskem jeziku niti katera koli druga jezikovna
         različica točke 1 Priloge III ne potrjuje, da se besedilo „običajno namenjene za pripravo živil“ nanaša na žive živali, semena
         in rastline. Nasprotno, iz jezikovne različice te določbe v nemškem jeziku naj bi izhajalo, da se to besedilo nanaša samo
         na sestavine. Ta razlaga naj bi bila edina možna, saj na primer semena običajno niso namenjena pripravi živil. Zato naj bi
         se navedena točka 1 nanašala na konje kot žive živali ne glede na to, ali so običajno namenjeni pripravi živil ali ne.

      30      Kraljevina Nizozemska podredno navaja, da Komisija ni navedla ničesar, iz česar bi bilo razvidno, da konji niso običajno namenjeni
         pripravi živil. Komisija pa naj se, kadar Sodišču predlaga, naj ugotovi, da država članica ni izpolnila obveznosti, ne bi
         mogla opirati na nobeno domnevo.

      31      Še bolj podredno, Kraljevina Nizozemska trdi, da so konji običajno namenjeni za pripravo živil. V zvezi s tem naj bi bilo
         treba zaradi uporabe prislova „običajno“ v točki 1 Priloge III preučiti, ali je neka določena kategorija živali – ne vsaka
         žival posebej – običajno namenjena za pripravo živil. Vsak konj pa naj bi bil lahko pripeljan v klavnico kot klavna živina,
         čeprav je lahko njegova namenskost začasno spremenjena, na primer tako, da se uporablja kot dirkalni konj. V zvezi s tem se
         Kraljevina Nizozemska sklicuje na sklep z dne 1. junija 2006 v zadevi V.O.F. Dressuurstal Jespers (C‑233/05) ter na člen 20
         Uredbe Komisije (ES) št. 504/2008 z dne 6. junija 2008 o izvajanju direktiv Sveta 90/426/EGS in 90/427/EGS v zvezi z metodami
         za identifikacijo kopitarjev (UL L 149, str. 3), iz katerih naj bi izhajalo, da se kopitar načeloma obravnava kot žival, namenjena
         za zakol za prehrano ljudi.

      32      Poleg tega naj bi bil pristop Komisije v praksi neizvedljiv, ker bi bilo treba pri vsaki dobavi konja preveriti, za kaj je
         namenjen, še toliko manj pa naj bi bil izvedljiv zato, ker je namen kupca lahko drugačen od namena prodajalca.

      33      Najbolj podredno, Kraljevina Nizozemska meni, da so konji tako blago, ki je običajno namenjeno kmetijski proizvodnji. Pri
         vsaki dobavi konja naj bi se torej lahko uporabila nižja stopnja DDV na podlagi točke 11 Priloge III.

      34      Kraljevina Nizozemska v dupliki dodaja, da je rezultat, ki si ga Komisija želi, to je uporaba nižje stopnje DDV za vse surovine
         in vmesne proizvode, dosežen tudi, če se šteje, da se točka 1 Priloge III nanaša na vse žive živali. Poleg tega naj ne bi
         bilo mogoče dokazati, da bi bil končni proizvod zaradi učinka dohitevanja dražji.

      35      Nazadnje, z razlago, ki jo predlaga Komisija, naj bi bilo kršeno načelo pravne varnosti. Davčni zavezanec naj bi namreč moral
         vsakič posebej preučiti, ali je treba za dobavo konja uporabiti splošno ali nižjo stopnjo DDV, medtem ko je to, za kaj je
         bil konj namenjen, mogoče določiti le a posteriori.

      36      Zvezna republika Nemčija navaja, da čeprav področja uporabe točke 1 Priloge III ni mogoče jasno določiti na podlagi nobene
         od jezikovnih različic, ki jih je navedla Komisija, je iz jezikovne različice te določbe v nemškem jeziku razvidno, da se
         besedilo „običajno namenjene za pripravo živil“ nanaša le na sestavine. Poleg tega bi se s tem, da bi se stopnja DDV, ki jo
         je treba uporabiti, določila glede na to, za kaj bo kupec konja uporabljal, kršilo načelo nevtralnosti tega davka.

      37      Francoska republika meni, da navedena točka 1 omogoča uporabo nižje stopnje DDV za vsako dobavo živih živali, neodvisno od
         tega, za kaj so namenjene. Tako kot rastline in semena naj bi se tudi žive živali razlikovale od sestavin, ki so običajno
         namenjene za pripravo živil. Vsekakor pa spadajo konji med žive živali, ki so običajno namenjene za prehrano.

       Presoja Sodišča
      38      Najprej je treba navesti, da je Komisija na obravnavi pojasnila, da se njena tožba izmed živali, ki so navedene v točki a.
         4(a) zakona o prometnem davku, nanaša le na konje, saj je vzreja goveda, ovc, koz in prašičev večinoma namenjena za prehrano
         ljudi in živali.

      39      Zato je treba to tožbo razumeti tako, kot da Komisija Kraljevini Nizozemski očita uporabo nižje stopnje DDV za dobavo, uvoz
         in pridobitev znotraj Skupnosti le glede konj.

      40      Stranki si nasprotujeta najprej glede razlage točke 1 Priloge III, pri čemer v utemeljitev svojih trditev navajata različne
         jezikovne različice te določbe.

      41      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da navedena točka 1 nima istega pomena v različnih uradnih jezikih Unije.

      42      Namreč, po eni strani je iz jezikovne različice točke 1 Priloge III v nemškem jeziku („Nahrungs- und Futtermittel (einschließlich
         Getränke alkoholische Getränke jedoch ausgenommen), lebende Tiere, Saatgut, Pflanzen und üblicherweise für die Zubereitung
         von Nahrungs- und Futtermitteln verwendete Zutaten sowie üblicherweise als Zusatz oder als Ersatz für Nahrungs- und Futtermittel
         verwendete Erzeugnisse“) in iz jezikovne različice te točke v nizozemskem jeziku („Levensmiddelen (met inbegrip van dranken,
         maar met uitsluiting van alcoholhoudende dranken) voor menselijke en dierlijke consumptie, levende dieren, zaaigoed, planten
         en ingrediënten die gewoonlijk bestemd zijn voor gebruik bij de bereiding van levensmiddelen, alsmede producten die gewoonlijk
         bestemd zijn ter aanvulling of vervanging van levensmiddelen“) – na kateri se sklicuje Kraljevina Nizozemska – razvidno, da
         se besedilo „običajno namenjene za pripravo živil“ nanaša le na sestavine, kar pomeni, da se za vsako dobavo živih živali,
         ne glede na njihovo namenskost, lahko uporablja nižja stopnja DDV.

      43      Po drugi strani je jezikovne različice te iste točke 1 v angleškem jeziku („Foodstuffs (including beverages but excluding
         alcoholic beverages) for human and animal consumption; live animals, seeds, plants and ingredients normally intended for use
         in the preparation of foodstuffs; products normally used to supplement foodstuffs or as a substitute for foodstuffs“), francoskem
         jeziku („Les denrées alimentaires (y compris les boissons, à l’exclusion, toutefois, des boissons alcooliques) destinées à
         la consommation humaine et animale, les animaux vivants, les graines, les plantes et les ingrédients normalement destinés
         à être utilisés dans la préparation des denrées alimentaires; les produits normalement utilisés pour compléter ou remplacer
         des denrées alimentaires“) in italijanskem jeziku („Prodotti alimentari (incluse le bevande, ad esclusione tuttavia delle
         bevande alcoliche) destinati al consumo umano e animale, animali vivi, sementi, piante e ingredienti normalmente destinati
         ad essere utilizzati nella preparazione di prodotti alimentari, prodotti normalmente utilizzati per integrare o sostituire
         prodotti alimentari“) – na katere se sklicuje Komisija – mogoče z različno stopnjo gotovosti razlagati v smislu, da se besedilo
         „običajno namenjene za pripravo živil“ ne nanaša le na sestavine, temveč tudi na žive živali, semena in rastline.

      44      V skladu z ustaljeno sodno prakso se formulacija določbe prava Unije, ki se uporablja v eni od jezikovnih različic, ne more
         uporabljati kot edina podlaga za razlago te določbe oziroma glede tega ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami.
         Tak pristop namreč ne bi bil združljiv z zahtevo po enotni uporabi prava Unije. Če se med različnimi jezikovnimi različicami
         pojavijo razlike, je zadevno določbo zato treba razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je (glej
         sodbe z dne 27. marca 1990 v zadevi Cricket St Thomas, C‑372/88, Recueil, str. I‑1345, točki 18 in 19; z dne 12. novembra 1998
         v zadevi Institute of the Motor Industry, C‑149/97, Recueil, str. I‑7053, točka 16, in z dne 25. marca 2010 v zadevi Helmut
         Müller, C‑451/08, ZOdl., str. I-2673, točka 38).

      45      V zvezi s splošno sistematiko točke 1 Priloge III je treba najprej navesti, da je prvotno besedilo, ki je služilo kot referenčno
         besedilo pri pripravi te Priloge III, vsebovano v točki 1 Priloge H k Šesti direktivi, to je priloga, ki je bila k navedeni
         direktivi dodana s členom 1, točka 5, Direktive Sveta 92/77/EGS z dne 19. oktobra 1992 o dopolnitvi skupnega sistema davka
         na dodano vrednost in spremembi Direktive 77/388/EGS (UL L 316, str. 1).

      46      Ta točka 1 je bila nekoliko spremenjena ob nadomestitvi Šeste direktive z Direktivo 2006/112. Kot je na obravnavi navedla
         Komisija, besedilu „[ž]ivila […] za prehrano ljudi in živali“ namreč sledi podpičje, med drugim v jezikovnih različicah točke 1
         Priloge H k Šesti direktivi v danskem, francoskem, italijanskem, nizozemskem in angleškem jeziku. V zvezi s temi jezikovnimi
         različicami pa je bilo v točki 1 podpičje v jezikovnih različicah v danskem, francoskem, italijanskem in nizozemskem jeziku
         nadomeščeno z vejico.

      47      V uvodni izjavi 3 Direktive 2006/112 pa je navedeno, da sta bila zgradba in besedilo Šeste direktive preoblikovana zato, da
         bi se zagotovilo, da so določbe predstavljene na jasen in racionalen način, ne da bi bili, načeloma, obstoječi predpisi bistveno
         spremenjeni, čeprav je bilo treba vseeno opraviti manjše število vsebinskih sprememb, ker so neločljivo povezane s takim preoblikovanjem.

      48      Ker točka 1 Priloge III ni bila bistveno spremenjena, je treba splošno sistematiko te določbe preučiti glede na besedilo točke 1
         Priloge H k Šesti direktivi, ki izraža namene, ki jih je imel zakonodajalec Unije ob sestavi seznama blaga in storitev, za
         katere se lahko uporablja nižja stopnja DDV.

      49      V zvezi s tem uporaba podpičja za besedilom „[ž]ivila […] za prehrano ljudi in živali“ s semantičnega vidika jasno kaže na
         to, da točka 1 Priloge H k Šesti direktivi vsebuje tri povsem ločene dele povedi. Ker se nameni zakonodajalca niso spremenili,
         je treba na podlagi navedenega ugotoviti, da točko 1 Priloge III sestavljajo isti trije deli povedi.

      50      Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 54 sklepnih predlogov, se vsak od teh treh delov povedi nanaša na živila za
         prehrano ljudi in živali. V prvem delu so namreč navedena živila v ožjem pomenu. Tretji del povedi se nanaša na proizvode,
         ki se uporabljajo kot dopolnilo k živilom ali njihovo nadomestilo. Drugi del povedi pa se nanaša na žive živali, semena, rastline
         in sestavine, ki kot taki niso živila. Logično je, da je treba ta drugi del povedi, vstavljen med druga dva, razumeti tako,
         da se nanaša na te elemente le, če so običajno namenjeni za pripravo živil. To presojo potrjuje dejstvo, da so v nasprotju
         s tem, kar trdi Kraljevina Nizozemska, nekatera semena in rastline lahko običajno namenjene pripravi živil. Uporaba izraza
         „žive živali“ na tem seznamu pomeni, da se DDV uporablja za dobavo, ki se opravi v fazi pred zakolom živali.

      51      Zato je na podlagi splošne sistematike točke 1 Priloge III treba uporabiti razlago, v skladu s katero se za dobavo živih živali
         lahko uporabi nižja stopnja DDV le, če so te živali običajno namenjene za pripravo živil.

      52      V zvezi s ciljem, ki se uresničuje s točko 1 Priloge III, je treba navesti, da je Komisija v odgovor na pisno vprašanje Sodišča
         navedla, da je zakonodajalec Unije s sprejetjem Priloge H k Šesti direktivi želel zagotoviti, da se lahko za bistveno blago
         ter blago in storitve, ki ustrezajo socialnim ali kulturnim ciljem, uporabi nižja stopnja DDV, če to ne pomeni tveganja ali
         pomeni le nizko stopnjo tveganja za izkrivljanje konkurence, česar druge stranke postopka niso izpodbijale.

      53      Živila, ki so navedena na samem začetku Priloge III, celo pred „oskrbo z vodo“ in „farmacevtskimi proizvodi“, spadajo med
         bistveno blago. Zakonodajalec Unije je želel s tem, da je dovolil, da se za živila uporabi nižja stopnja DDV namesto splošne
         stopnje, doseči, da postanejo cenejša in s tem za končnega potrošnika, ki ga dokončno bremeni DDV, lažje dostopna (glej zlasti
         sodbi z dne 3. oktobra 2006 v zadevi Banca popolare di Cremona, C-475/03, ZOdl., str. I-9373, točka 22, in z dne 11. oktobra
         2007 v združenih zadevah KÖGÁZ in drugi, C-283/06 in C‑312/06, ZOdl., str. I-8463, točka 30). V skladu s tem je zakonodajalec
         Unije, da bi v celoti izpolnil ta cilj, razširil uporabo nižje stopnje DDV na elemente, ki so – čeprav sami po sebi niso živila – običajno
         namenjeni za pripravo živil.

      54      Iz navedenega izhaja po eni strani to, da je na podlagi točke 1 Priloge III uporaba nižje stopnje DDV dovoljena le za žive
         živali, ki so običajno namenjene za pripravo živil, in po drugi strani to, da je cilj te določbe končnemu potrošniku olajšati
         nakup teh živil.

      55      Zakonodajalec Unije je z uporabo prislova „običajno“ v drugem delu povedi iz navedene točke 1 želel določiti, da se ta določba
         nanaša na živali, ki so ponavadi in na splošno namenjene temu, da postanejo del prehranjevalne verige ljudi in živali. Tako
         je zlasti v zvezi z govedom, ovcami, kozami in prašiči, ki so navedeni v točki a. 4(a) zakona o prometnem davku. Za vsako
         dobavo teh živali se lahko uporabi nižja stopnja DDV, ne da bi bilo treba preučiti posebnosti položaja ene od živali.

      56      Je pa splošno znano dejstvo, da so v Uniji konji v drugačnem položaju kot živali, ki so navedene v prejšnji točki. Kot je
         navedel generalni pravobranilec v točki 65 sklepnih predlogov, namreč konji po navadi in na splošno niso namenjeni za pripravo
         živil, čeprav bodo nekateri med njimi dejansko vključeni v prehrano ljudi in živali.

      57      Ob upoštevanju tega posebnega položaja konj – to je, da so kljub temu, da niso običajno namenjeni za pripravo živil, nekateri
         od njih vendarle lahko namenjeni za prehrano – je treba glede na cilj zakonodajalca Unije, da postanejo bistveni proizvodi
         za končnega potrošnika cenejši, točko 1 Priloge III razlagati tako, da se lahko nižja stopnja DDV uporabi le za dobavo konja
         za zakol, ki se uporabi za pripravo živil.

      58      Treba je dodati, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba določbe, ki pomenijo odstopanje od nekega načela, razlagati
         ozko (glej zlasti sodbi z dne 12. decembra 1995 v zadevi Oude Luttikhuis in drugi, C‑399/93, Recueil, str. I‑4515, točka 23,
         in z dne 17. junija 2010 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑492/08, ZOdl., str. I-5471, točka 35). Če pa bi se dovolila uporaba
         nižje stopnje DDV za vsako dobavo konja, bi to pomenilo, da je bila točka 1 Priloge III razlagana široko.

      59      Navedena točka 1 torej državi članici ne dopušča uporabe nižje stopnje DDV za vsako dobavo živih konj in ne glede na to, za
         kaj bodo uporabljeni.

      60      Nobena od preostalih trditev, ki so jih navedle Kraljevina Nizozemska in državi članici, ki sta intervenirali v podporo njenim
         predlogom, ne more izpodbiti te ugotovitve.

      61      Prvič, glede Uredbe št. 504/2008 v zvezi z metodami za identifikacijo kopitarjev namreč člen 20(1) te uredbe dejansko določa,
         da se kopitar „obravnava kot žival, namenjena za zakol za prehrano ljudi, razen če je v identifikacijskem dokumentu živali
         nepreklicno označena kot žival, ki ni namenjena za zakol.“ V odstavku 2 tega člena je pojasnjeno, da pred vsakim takim zdravljenjem
         – kot je določeno – pristojni veterinar potrdi, da ima kopitar status živali, ki je namenjena za zakol za prehrano ljudi,
         „kar je privzeti status“, ali ki ni namenjena za zakol za prehrano ljudi.

      62      Vendar je treba navesti, da je namen Uredbe št. 504/2008 zelo drugačen od tistega, ki ga ima točka 1 Priloge III. V tej uredbi
         je namreč upoštevano dejstvo, da je konj lahko uporabljen za prehrano ljudi, zato ta uredba določa ureditev, katere namen
         je zagotoviti, da konj, ki postane del prehranjevalne verige ljudi, ni neprimeren za prehrano. V tem okviru ta uredba z namenom,
         da bi bil nadzor nad uporabo zdravil v veterinarski medicini čim boljši, določa, da je kopitar načeloma namenjen za zakol
         za prehrano ljudi.

      63      Na podlagi Uredbe št. 504/2008 pa ni mogoče določiti, kateri konji bodo dokončno uporabljeni za to. Poleg tega člen 20 te
         uredbe določa tudi, da je mogoče, da konj ne bo namenjen prehrani ljudi.

      64      V teh okoliščinah na podlagi člena 20 Uredbe št. 504/2008 ni mogoče sklepati, da je po mnenju zakonodajalca Unije konj običajno
         namenjen za pripravo živil.

      65      Drugič, v zvezi s trditvijo, da bi se morala na podlagi točke 11 Priloge III za vsako dobavo konj uporabiti nižja stopnja
         DDV, je treba poudariti, da v državah članicah konji niso ponavadi in na splošno uporabljeni v kmetijski proizvodnji. Iz tega
         izhaja, da je treba sklepati na podoben način kot v okviru točke 1 iste priloge, in sicer da se nižja stopnja DDV lahko uporabi
         le za dobavo konj zaradi njihove uporabe v kmetijski industriji. Navedena točka 11 torej uporabe nižje stopnje DDV za vsako
         dobavo konj ne dopušča nič bolj kot ta točka 1.

      66      Tretjič, v zvezi s trditvijo, ki se nanaša na načelo nevtralnosti DDV, ki naj bi onemogočalo, da bi se stopnja tega davka,
         ki bi jo bilo treba uporabiti, določila na podlagi tega, za kaj bodo konji uporabljeni, je treba opozoriti, da v skladu z
         ustaljeno sodno prakso načelo davčne nevtralnosti, na katerem temelji skupni sistem DDV, nasprotuje temu, da bi se podobno
         blago ali podobne storitve, ki so torej med seboj konkurenčne, z vidika DDV obravnavale različno, tako da je treba za to blago
         in te storitve uporabiti enoten davek (glej zlasti sodbi z dne 11. oktobra 2001 v zadevi Adam, C‑267/99, Recueil, str. I‑7467,
         točka 36, in z dne 6. maja 2010 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑94/09, ZOdl., str. I-4261, točka 40). Vendar ob upoštevanju
         tega, za kaj je namenjen, klavni konj ni podoben ne tekmovalnemu konju ne konju kot domači živali. Zato – kot je navedel generalni
         pravobranilec v točki 78 sklepnih predlogov – te vrste konj niso v konkurenčnem položaju, tako da se za njih lahko uporabljajo
         različne stopnje DDV.

      67      V teh okoliščinah je treba tožbo Komisije šteti za utemeljeno.

      68      Zato je treba ugotoviti, da Kraljevina Nizozemska s tem, da je uporabila nižjo stopnjo DDV za vsako dobavo, uvoz in pridobitev
         konj znotraj Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 12 Šeste direktive v povezavi s Prilogo H k tej direktivi in iz členov
         od 96 do 99(1) Direktive 2006/112/ES v povezavi s Prilogo III.

       Stroški
      69      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
         predlagala, naj se Kraljevini Nizozemski naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      70      V skladu s členom 69(4), prvi pododstavek, Zvezna republika Nemčija in Francoska republika, ki sta se kot intervenientki udeležili
         postopka, nosita svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1.      Kraljevina Nizozemska s tem, da je uporabila nižjo stopnjo davka na dodano vrednost za vsako dobavo, uvoz in pridobitev konj
            znotraj Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 12 Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje
            držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS), kakor je bila
            spremenjena z Direktivo Sveta 2006/18/ES z dne 14. februarja 2006, v povezavi s Prilogo H k tej direktivi in iz členov od
            96 do 99(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi s Prilogo III
            k tej direktivi.
      2.      Kraljevini Nizozemski se naloži plačilo stroškov.
      3.      Zvezna republika Nemčija in Francoska republika nosita svoje stroške.
      Podpisi
      *Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 15. septembra 2016.#Herbert Smith Freehills LLP proti Evropski komisiji.#Dostop do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Dokumenti, ki se nanašajo na razprave pred sprejetjem direktive o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o proizvodnji, predstavitvi in prodaji tobačnih in povezanih izdelkov – Zavrnitev dostopa – Izjema, ki se nanaša na varstvo pravnih mnenj – Pravica do obrambe – Prevladujoč javni interes.#Zadeva T-755/14.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 11. januarja 2007.#Kaj Lyyski proti Umeå universitet.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Överklagandenämnden för högskolan - Švedska.#Prosto gibanje delavcev - Člen 39 ES - Ovire - Poklicno usposabljanje - Učitelji - Zavrnitev dostopa do usposabljanja kandidatu, zaposlenemu v šoli v drugi državi članici.#Zadeva C-40/05.

text:
      Zadeva C-40/05
      Kaj Lyyski
      proti
      Umeå universitet
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Överklagandenämnden för högskolan)
      „Prosto gibanje delavcev – Člen 39 ES – Ovire – Poklicno usposabljanje – Učitelji – Zavrnitev dostopa do usposabljanja kandidatu, zaposlenemu v šoli v drugi državi članici“
      Povzetek sodbe
      Prosto gibanje oseb – Delavci – Dostop do poklicnega izobraževanja
      (člen 39 ES)
      Pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da nacionalni predpisi, s katerimi se začasno organizira usposabljanje, namenjeno temu,
         da se kratkoročno zadovolji povpraševanje po usposobljenih učiteljih v državi članici, zahtevajo, da so kandidati za to usposabljanje
         zaposleni v šoli te države, vendar se zaradi uporabe teh predpisov ne sme samodejno izključiti vsaka prijava učitelja, ki
         ni zaposlen v taki ustanovi, ne da bi bila opravljena predhodna in posamična presoja upravičenosti te kandidature, in sicer
         med drugim z vidika sposobnosti zadevne osebe in možnosti nadzora praktičnega dela usposabljanja, ki se ga zadevna oseba udeleži,
         oziroma možnosti, da se zadevna oseba oprosti opravljanja tega dela usposabljanja.

      (Glej točko 49 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 11. januarja 2007?(1)

      „Prosto gibanje delavcev – Člen 39 ES – Ovire – Poklicno usposabljanje – Učitelji – Zavrnitev dostopa do usposabljanja kandidatu, zaposlenemu v šoli v drugi državi članici“
      V zadevi C-40/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Överklagandenämnden för
         högskolan (Švedska) z odločbo z dne 1. februarja 2005, ki je prispela na Sodišče 3. februarja 2005, v postopku

      Kaj Lyyski
      proti
      Umeå universitet,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas, predsednik senata, A. Borg Barthet in J. Malenovský (poročevalec), sodnika,
      generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
      sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 27. aprila 2006,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za švedsko vlado K. Wistrand, zastopnica,
      –        za poljsko vlado T. Nowakowski, zastopnik,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti L. Ström van Lier in G. Rozet, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 14. septembra 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 12 ES in 39 ES.

      2        Predlog je bil vložen v okviru spora med K. Lyyskim, švedskim državljanom, ki je zaposlen kot učitelj v šoli na Finskem, in
         Umeå universitet (Švedska), ker je bila K. Lyyskijemu zavrnjena vloga za udeležbo na izobraževanju na tej univerzi.

       Pravni okvir
       Pravo Skupnosti
      3        Člen 3(1) ES določa:

      „Za namene iz člena 2 dejavnosti Skupnosti v skladu z določbami te pogodbe in v njej opredeljenim časovnim razporedom vključujejo:
      […]
      q)      prispevek h kakovostnemu izobraževanju in usposabljanju ter razcvetu kultur držav članic;
      […]“
      4        Člen 12, prvi odstavek, ES določa:

      „Kjer se uporablja ta pogodba in ne da bi to vplivalo na njene posebne določbe, je prepovedana vsakršna diskriminacija glede
         na državljanstvo.“

      5        Člen 39(1) in (2) ES določa:

      „1.      V Skupnosti se zagotovi prosto gibanje delavcev.
      2.      Prosto gibanje vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo,
         plačilom in drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji.“

      6        Člen 149(1) in (2) ES določa:

      „1.      Skupnost prispeva k razvoju kakovostnega izobraževanja s spodbujanjem sodelovanja med državami članicami po potrebi s podpiranjem
         in dopolnjevanjem njihovih dejavnosti, pri čemer v celoti upošteva odgovornost držav članic za vsebino poučevanja in organizacijo
         izobraževalnih sistemov, pa tudi njihovo kulturno in jezikovno raznolikost.

      2.      Cilji dejavnosti Skupnosti so:
      […]
      –        spodbujanje mobilnosti študentov in profesorjev […]
      […]“
      7        Nazadnje, člen 150(1) in (2) ES določa:

      „1. Skupnost izvaja politiko poklicnega usposabljanja, ki podpira in dopolnjuje dejavnost držav članic, pri čemer v celoti
         upošteva njihovo odgovornost za vsebino in organizacijo poklicnega usposabljanja.

      2.      Cilji dejavnosti Skupnosti so:
      […]
      –        olajševanje dostopa do poklicnega usposabljanja in spodbujanje mobilnosti izobraževalcev in udeležencev usposabljanja, zlasti
         mladih;

      […]“
       Nacionalno pravo
       Določbe o pogojih zaposlitve za nedoločen čas, ki veljajo za poklic učitelja na Švedskem
      8        Poglavje 2, člen 4, prvi odstavek, točki 1 in 2, in drugi odstavek, zakona 1985:1100 o šolskem izobraževanju (skollagen (1985:1100),
         v nadaljevanju: zakon o šolskem izobraževanju) določa, da je za zaposlitev za nedoločen čas za poklic šolskega učitelja, predšolskega
         učitelja ali animatorja za razvedrilo v sistemu javnega šolstva usposobljen:

      „1.      kdor ima tako švedsko diplomo za opravljeno usposabljanje za učitelja ali za pedagoško usposabljanje za izobraževanje otrok
         in mladostnikov, kot jo določajo podzakonske določbe, ki jih je vlada sprejela na podlagi poglavja 1, člen 11, zakona 1992:1434
         o visokem šolstvu (högskolelagen (1992:1434)) oziroma o usposabljanju, ki je bilo temu predhodno enakovredno in katerega glavni
         predmeti ustrezajo predmetom usposabljanja, ki se zahteva za delovno mesto;

      2.      komur je Högskoleverket [urad za visoko šolstvo] na podlagi členov 4a in 4b izdal potrdilo o usposobljenosti.
      Osebo, ki ni usposobljena, je kljub temu mogoče zaposliti za nedoločen čas, če usposobljenih kandidatov ni dovolj, če za to
         obstajajo upravičeni razlogi, če je ta oseba ustrezno poklicno usposobljena za poučevane predmete, povezane z delovnim mestom,
         in če se lahko domneva, da je sposobna poučevati. […]“

      9        Poglavje 2, člen 4a, zakona o šolskem izobraževanju določa:

      „Osebi, ki je v tujini opravila usposabljanje za učitelja, se izda potrdilo o usposobljenosti, če je to usposabljanje samo
         po sebi ali skupaj s poklicnimi izkušnjami enakovredno pedagoškemu usposabljanju iz člena 4, prvi odstavek, točka 1. […]“

       Določbe o zadevnem programu usposabljanju iz postopka v glavni stvari
      10      Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se na podlagi osnutka proračunskega zakona za leto 2002 zaradi pridobitve čim več
         učiteljev – in sicer zaradi velikega povečanja učencev na eni strani in odhoda veliko učiteljev v pokoj na drugi strani –
         že nekaj let izvaja poseben projekt usposabljanja učiteljev („särskild lärarutbildning“, v nadaljevanju: program SÄL ali usposabljanja
         SÄL).

      11      Uredba 2001:740 o posebnih usposabljanjih učiteljev (förordning om särskilda Lärarutbildningar (2001:740), v nadaljevanju:
         uredba SÄL) vsebuje določbe glede usposabljanjih SÄL. Šestim univerzam in visokošolskim ustanovam daje nalogo usposabljanja
         učiteljev, ki nimajo kvalifikacij, potrebnih za zaposlitev za nedoločen čas v švedski šoli, ali želijo pridobiti dodatne kvalifikacije.
         V okviru te pobude naj bi bilo usposobljenih približno 4000 učiteljev. Uredba SÄL je začela veljati 1. novembra 2001 in velja
         do 31. decembra 2006.

      12      Člen 1 uredbe SÄL, naslovljen „Področje uporabe“, določa:

      „Ta uredba vsebuje določbe o visokošolskem usposabljanju, ki se organizira s posebnimi sredstvi in katerega namen je študentom
         omogočiti opravljanje učiteljskega izpita.“

      13      Člen 2 uredbe SÄL, naslovljen „Kraj usposabljanj“, določa:

      „Usposabljanja potekajo na univerzah in državnih visokošolskih ustanovah, ki jih določi vlada. Izraz ‚visokošolska ustanova‘
         v nadaljevanju označuje hkrati univerze in visokošolske ustanove.“

      14      Člen 3 uredbe SÄL, naslovljen „Namen usposabljanj“, določa:

      „Usposabljanja se opravljajo za hiter odziv na potrebo po usposobljenih učiteljih in zajemajo predmete oziroma specializacije,
         ki jih po posvetovanju z zadevnimi občinami določijo visokošolske ustanove.“

      15      Glede pogojev dostopa člen 6 uredbe SÄL določa:

      „Kdor ne izpolnjuje pogojev za zaposlitev za nedoločen čas na podlagi poglavja 2, člen 4, prvi odstavek, točki 1 in 2, [zakona
         o šolskem izobraževanju,] lahko dostopi do usposabljanja, če:

      1.      je glede na visokošolsko usposabljanje, ki ga je opravila prej, ali glede na poklicne izkušnje sposobna opraviti učiteljski
         izpit iz predmetov oziroma specializacij, zajetih z usposabljanjem, in

      2.      je zaposlena kot učitelj v šoli, v kateri lahko poteka praktični del usposabljanja.
      Kandidat, ki izpolnjuje pogoje za zaposlitev za nedoločen čas, določene v poglavju 2, člen 4, prvi odstavek, točki 1 in 2,
         [zakona o šolskem izobraževanju,] prav tako lahko dostopi do usposabljanja, če mu to usposabljanje omogoča, da se usposobi
         za poučevanje enega ali več predmetov oziroma dodatnih specializacij.“

      16      Člen 7 uredbe SÄL določa:

      „Ne da bi to vplivalo na določbe člena 6, mora kandidat že opraviti visokošolsko usposabljanje do te stopnje, da mu usposabljanje
         na podlagi te uredbe omogoča pridobiti diplomo učitelja v skladu s členom 6, prvi odstavek, oziroma se usposobiti za poučevanje
         drugega predmeta v skladu s členom 6, drugi odstavek. Enakovredno znanje, pridobljeno na Švedskem ali v tujini, je izenačeno
         z visokošolskim usposabljanjem.“

      17      Člen 10 uredbe SÄL določa, da morajo usposabljanja SÄL obsegati vsaj polovico delovnega časa in se morajo končati najpozneje
         31. decembra 2006. Skupno trajanje usposabljanja posameznega študenta ne sme preseči vrednosti 60 točk. Pri načrtovanju navedenih
         usposabljanj je treba upoštevati predhodno usposabljanje in poklicne izkušnje vsakega študenta.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      18      K. Lyyski, švedski državljan, je vložil prijavo, da bi se v okviru programa SÄL v začetku študijskega leta jeseni leta 2004
         udeležil usposabljanja na Umeå universitet.

      19      V prijavi je navedel, da bo med tem usposabljanjem zaposlen kot učitelj na švedsko govoreči srednji šoli v Åbu (Finska).

      20      Umeå universitet je njegovo prijavo zavrnila. Menila je, da glede na njeno razlago uredbe SÄL in razlago švedskega ministrstva
         za nacionalno izobraževanje K. Lyyski nima ustreznih kvalifikacij, da bi se udeležil usposabljanja v okviru programa SÄL,
         ker ni bil zaposlen v švedski šoli in bi tako moral praktični del usposabljanja opravljati na Finskem.

      21      K. Lyyski se je pri predložitvenem sodišču pritožil zoper odločbo Umeå universitet o zavrnitvi njegove prijave. Zatrjeval
         je, da bi se moralo šteti, da izpolnjuje pogoje za dostop do navedenega usposabljanja, in da je imel kot švedski državljan,
         ki prebiva na Finskem in ki je v tej državi članici zaposlen na švedsko govoreči srednji šoli, dovolj poklicnih izkušenj za
         začetek učiteljske kariere.

      22      Umeå universitet pa je med drugim zatrjevala, da pogoj zaposlitve v šoli na Švedskem za dostop do usposabljanj SÄL upravičujejo
         objektivni razlogi, ki so sorazmerni s ciljem teh usposabljanj.

      23      Predložitveno sodišče, sklicujoč se na člena 12 ES in 149(1) ES ter na sodbe Sodišča z dne 7. februarja 1979 v zadevi Knoors
         (115/78, Recueil, str. 399), z dne 13. februarja 1985 v zadevi Gravier (293/83, Recueil, str. 593), z dne 2. februarja 1988
         v zadevi Blaizot (24/86, Recueil, str. 379) in z dne 11. julija 2002 v zadevi D’Hoop (C‑224/98, Recueil, str. I-6191), meni,
         da položaj v obravnavani zadevi spada na področje uporabe prava Skupnosti in da se mu zato zastavlja vprašanje skladnosti
         pogoja zaposlitve v šoli na Švedskem za dostop do usposabljanj SÄL s pravom Skupnosti.

      24      V teh okoliščinah je Överklagandenämnden för högskolan prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta
         vprašanja:

      „1.      Ali pravo Skupnosti, zlasti člen 12 ES, nasprotuje temu, da se ob proučitvi usposobljenosti kandidata za učiteljsko usposabljanje,
         namenjeno kratkoročni zadovoljitvi povpraševanja po usposobljenih učiteljih na Švedskem, zahteva, da je zainteresirani zaposlen
         v švedski šoli? Ali je lahko taka zahteva upravičena in sorazmerna?

      2.      Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembno, ali je kandidat za usposabljanje, ki je zaposlen v šoli v državi članici, ki
         ni Švedska, švedski državljan ali državljan druge države članice?

      3.      Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembno, ali gre bolj za časovno omejeno učiteljsko usposabljanje kot za stalen program
         izobraževanja?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
      25      Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali pravo Skupnosti nasprotuje temu,
         da se nacionalni predpisi, ki začasno organizirajo usposabljanje, namenjeno temu, da se kratkoročno zadovolji povpraševanje
         po usposobljenih učiteljih v državi članici, uporabijo tako, da je možnost takega usposabljanja pridržana samo kandidatom,
         ki so zaposleni v šoli zadevne države članice, in ali je pri tej presoji pomembno, ali je tako usposabljanje stalno in ali
         so kandidati državljani te države članice.

      26      Da bi se odgovorilo na ta vprašanja, je treba najprej preveriti, ali položaj, kot je ta v postopku v glavni stvari, spada
         na področje uporabe prava Skupnosti.

      27      V obravnavani zadevi je usposabljanje, za katero se je tožeča stranka v postopku v glavni stvari prijavila v okviru programa
         SÄL, namenjeno med drugim usposabljanju učiteljev, ki nimajo kvalifikacij, potrebnih za zaposlitev za nedoločen čas v švedski
         šoli po običajnem postopku, ki ga določa zakon o šolskem izobraževanju. Cilj tega usposabljanja, ki je bilo vzpostavljeno
         za določen čas na podlagi posebnega financiranja, določenega z državnim proračunom, je tako dati posebne kvalifikacije, da
         bi se lahko opravljal poklic učitelja z zaposlitvijo za nedoločen čas. Zato je treba ugotoviti, da je cilj uredbe SÄL poklicno
         usposabljanje. Poleg tega to usposabljanje opravljajo le nekatere univerze in nekatere visokošolske ustanove.

      28      Kot je Sodišče že presodilo v točki 25 zgoraj navedene sodbe Gravier, pogoji za dostop do poklicnega usposabljanja spadajo
         na področje uporabe Pogodbe ES (glej tudi sodbi z dne 1. julija 2004 v zadevi Komisija proti Belgiji, C‑65/03, ZOdl., str.
         I‑6427, točka 25, in z dne 7. julija 2005 v zadevi Komisija proti Avstriji, C‑147/03, ZOdl., str. I‑5969, točka 32).

      29      Iz sodne prakse prav tako izhaja, da visokošolsko in univerzitetno izobraževanje pomenita poklicno usposabljanje (glej zgoraj
         navedeno sodbo Blaizot, točke od 15 do 20; sodbo z dne 27. septembra 1988 v zadevi Komisija proti Belgiji, 42/87, Recueil,
         str. 5445, točki 7 in 8, ter zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Avstriji, točka 33). Vprašanje, ali je izobraževanje stalno,
         za to presojo ni pomembno.

      30      V teh okoliščinah taka odločba, sprejeta na področju poklicnega usposabljanja, kot je odločba, ki je bila sprejeta proti tožeči
         stranki v postopku v glavni stvari, lahko spada na področje uporabe ratione materiae prava Skupnosti.

      31      Glede prostega gibanja delavcev v smislu člena 39(1) ES je Sodišče presodilo, da vsak državljan Skupnosti ne glede na kraj
         bivanja in državljanstvo, ki je izkoristil pravico do prostega gibanja delavcev in ki je opravljal poklicno dejavnost v drugi
         državi, spada na področje uporabe navedenega člena (glej med drugim sodbo z dne 26. januarja 1999 v zadevi Terhoeve, C‑18/95,
         Recueil, str. I‑345, točka 27).

      32      Ker gre za tak primer pri tožeči stranki v postopku v glavni stvari, ki opravlja poklicno dejavnost v državi članici, ki ni
         tista, katere državljan je, spada njen položaj na področje uporabe prava Skupnosti. Zato je treba preveriti, ali pravila tega
         prava nasprotujejo takim nacionalnim predpisom, kot je uredba SÄL.

      33      Najprej je treba ugotoviti, da se člen 12 ES – na katerega se predložitveno sodišče izrecno sklicuje in ki povzema splošno
         načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva – samostojno uporablja le v položajih, ki jih ureja pravo Skupnosti,
         za katere pa Pogodba ne določa posebnega pravila prepovedi diskriminacije (glej sodbe z dne 26. novembra 2002 v zadevi Oteiza
         Olazabal, C‑100/01, Recueil, str. I‑10981, točka 25; z dne 11. decembra 2003 v zadevi AMOK, C‑289/02, Recueil, str. I‑15059,
         točka 25, in z dne 29. aprila 2004 v zadevi Weigel, C‑387/01, Recueil, str. I‑4981, točka 57).

      34      Glede prostega gibanja pa je to načelo vzpostavljeno in konkretizirano s členom 39(2) ES. Zato ni potrebno odločanje o členu
         12 ES (zgoraj navedena sodba Weigel, točki 58 in 59).

      35      Dalje, treba je poudariti, da je Sodišče že večkrat razsodilo, da je namen določb Pogodbe, ki se nanašajo na prosto gibanje
         oseb, olajšati državljanom Skupnosti opravljanje poklicnih dejavnosti vseh vrst na celotnem ozemlju Skupnosti in da nasprotujejo
         ukrepom, ki bi lahko te državljane postavljali v slabši položaj, če želijo opravljati gospodarsko dejavnost na ozemlju druge
         države članice (sodbi z dne 7. julija 1988 v združenih zadevah Wolf in drugi, 154/87 in 155/87, Recueil, str. 3897, točka
         13, in z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman, C‑415/93, Recueil, str. I‑4921, točka 94; zgoraj navedena sodba Terhoeve,
         točka 37, ter sodbi z dne 27. januarja 2000 v zadevi Graf, C‑190/98, Recueil, str. I‑493, točka 21, in z dne 17. marca 2005
         v zadevi Kranemann, C‑109/04, ZOdl., str. I‑2421, točka 25).

      36      Ni sporno, da je zaposlitev učiteljev za določen čas omogočena vsem državljanom držav članic, ki predložijo kvalifikacije,
         potrebne za poučevanje. V zvezi s tem švedska vlada zatrjuje – pri čemer ji glede tega nihče ne ugovarja – da so usposabljanja
         SÄL namenjena ravno državljanom drugih držav članic, ki so kot učitelji zaposleni na Švedskem s pogodbo za določen čas in
         pri katerih je – bolj kot pri švedskih državljanih – verjetno, da nimajo vseh kvalifikacij, potrebnih za dostop do stalne
         zaposlitve učitelja po običajnem postopku.

      37      Vendar ker se tak nacionalni predpis, kot je uredba SÄL, uporablja tako, da se od kandidatov za usposabljanje zahteva, da
         so zaposleni v šoli v zadevni državi članici, posledična izključitev prijav učiteljev, ki so zaposleni v šoli v drugi državi
         članici postavlja državljane, ki delajo v drugih državah članicah v slabši položaj, še zlasti tiste, ki so tako kot tožeča
         stranka v postopku v glavni stvari uresničevali pravico do prostega gibanja. Uporaba takega predpisa bi zato omejila prosto
         gibanje delavcev, kar pa je s členom 39 Pogodbe načeloma prepovedano.

      38      Nazadnje, čeprav zahteva, da morajo biti kandidati za usposabljanja SÄL zaposleni v švedski šoli, pomeni oviro za prosto gibanje
         delavcev, pa bi se lahko izognila prepovedi iz člena 39 ES, če bi sledila legitimnemu cilju, skladnemu s Pogodbo, in če bi
         bila upravičena z višjimi razlogi v javnem interesu. V takem primeru pa mora uporaba takega ukrepa poleg tega biti primerna
         za zagotovitev uresničitve zadevnega cilja in ne sme preseči tega, kar je potrebno, da se ta cilj doseže (glej zlasti sodbo
         z dne 31. marca 1993 v zadevi Kraus, C‑19/92, Recueil, str. I‑1663, točka 32; zgoraj navedeno sodbo Bosman, točka 104, sodbo
         z dne 30. septembra 2003 v zadevi Köbler, C-224/01, Recueil, stran I-10239, točka 77, in zgoraj navedeno sodbo Kranemann,
         točka 33).

      39      Iz členov 149 ES in 150 ES izhaja, da so za organizacijo tako izobraževalnih sistemov kakor poklicnega usposabljanja odgovorne
         države članice. Ta odgovornost zahteva med drugim ohranitev oziroma izboljšanje izobraževalnih sistemov, ki morajo zato pomeniti
         legitimne cilje ob upoštevanju določb Pogodbe. Ni sporno, da uredba SÄL spada ravno v ta okvir.

      40      Glede presoje višjih razlogov v javnem interesu ni sporno, da sprejetje uredbe SÄL spada v okvir pomanjkanja – na Švedskem
         – učiteljev, usposobljenih za zaposlitev za nedoločen čas po običajnem postopku, določenem z zakonom o šolskem izobraževanju.
         Iz spisa je razvidno, da je to pomanjkanje v tej državi posledica, prvič, odhoda v pokoj številnih takih učiteljev, drugič,
         nezadostnega števila diplomiranih oseb, ki izpolnjujejo pogoje za dostop po običajnem postopku, in tretjič, povečanja števila
         šolajočih se otrok. Ker poleg tega ni sporno, da zaposlitev diplomiranih učiteljev za nedoločen čas, čeprav je bilo na voljo
         vsem državljanom držav članic, ki imajo zahtevane diplome, ni omogočilo zadovoljitve potreb po učiteljih v tej državi članici,
         so bili nacionalni organi nedvomno upravičeni do tega, da se za storitve obrnejo na učitelje, zaposlene za določen čas.

      41      Tako se zastavlja vprašanje, ali uredba SÄL ustreza zahtevi sorazmernosti glede na sledeni cilj.

      42      Najprej je treba poudariti, da usposabljanja SÄL potekajo samo na šestih univerzah in visokošolskih ustanovah, in sicer na
         podlagi posebnega financiranja, določenega z državnim proračunom, pri čemer je cilj usposobiti 4000 učiteljev. Iz spisovnega
         gradiva ni razvidno, da to usposabljanje v teh okoliščinah ni zgolj začasno.

      43      Dalje, od kandidatov za posebno usposabljanje se zahteva, da so zaposleni v švedski šoli. Zdi se, da je ta zahteva – ki lahko
         ovira dostop do navedenega usposabljanja učiteljem, ki opravljajo dejavnost v drugi državi članici – povezana z opravljanjem
         praktičnega dela poklicnega usposabljanja. Ta del se načeloma izvaja tam, kjer učitelj opravlja dejavnost. Spremljanje in
         ocenjevanje praktičnega dela bi bilo očitno težje, če bi potekalo zunaj švedskega šolskega sistema.

      44      Za presojo, ali uporaba zadevnega ukrepa presega to, kar je potrebno, je treba preučiti tudi zahteve glede praktičnega dela
         zadevnega usposabljanja. Ob upoštevanju podatkov, ki jih je na obravnavi predložila švedska vlada, se zdi, da bi nekatere
         visokošolske ustanove in univerze kandidate oprostile opravljanja praktičnega dela. Poleg tega ta vlada ni izključila možnosti,
         da se praktični del opravi v drugi šoli kot šoli, v kateri je zadevna oseba zaposlena kot učitelj. V teh okoliščinah Sodišče
         na podlagi podatkov, ki jih ima, ne more z gotovostjo ugotoviti, ali je praktični del navedenega usposabljanja bistven in
         obvezen del tega usposabljanja.

      45      Poleg tega učiteljska dejavnost, ki jo opravlja tožeča stranka v postopku v glavni stvari, a priori zagotavlja, da ima ta sposobnosti, potrebne za udeležbo na usposabljanju, organiziranem v okviru programa SÄL, in po usposabljanju
         za poučevanje na Švedskem. Čeprav ni gotovo, da je zadevni kandidat izrazil namen, da po koncu takega usposabljanja dejansko
         sprejme zaposlitev za nedoločen čas na Švedskem, pa ta okoliščina ne vpliva na dejstvo, da je ta položaj primerljiv s položajem
         učiteljev, zaposlenih za določen čas v švedskih šolah, ki niso z ničimer zavezani – kot izhaja iz navedb, predloženih Sodišču
         na obravnavi – da po navedenem usposabljanju sprejmejo delovno mesto učitelja z zaposlitvijo za nedoločen čas.

      46      V teh okoliščinah bi se načelna izključitev prijave tožeče stranke v postopku v glavni stvari samo zato, ker jo je vložila
         oseba, ki ni zaposlena v švedski šoli, lahko dejansko izkazala za nasprotno z želenimi cilji in bi bila nesorazmerna, zlasti
         če – ob tem, da so se vse enakovredne prijave učiteljev, zaposlenih v švedski šoli, lahko sprejele – bi težave glede opravljanja
         praktičnega dela usposabljanja lahko bile brez težav odpravljene.

      47      V teh okoliščinah ni mogoče izključiti, da uporaba uredbe SÄL presega to, kar je potrebno za dosego cilja ohranitve in izboljšanja
         švedskega izobraževalnega sistema.

      48      Glede na omejene podatke, ki jih ima Sodišče, je treba ugotoviti, da je naloga predložitvenega sodišča, ki odloča o zadevi
         v postopku v glavni stvari in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, da preveri, ali je ob upoštevanju
         ugotovitev iz točk od 42 do 45 te sodbe uporaba uredbe SÄL sorazmerna glede na sledeni cilj.

      49      Glede na vse zgornje ugotovitve je na zastavljena vprašanja treba odgovoriti, da pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da nacionalni
         predpisi, s katerimi se začasno organizira usposabljanje, namenjeno temu, da se kratkoročno zadovolji povpraševanje po usposobljenih
         učiteljih v državi članici, zahtevajo, da so kandidati za to usposabljanje zaposleni v šoli te države, vendar se zaradi uporabe
         teh predpisov ne sme samodejno izključiti vsaka prijava učitelja, ki ni zaposlen v taki ustanovi, ne da bi bila opravljena
         predhodna in posamična presoja upravičenosti te kandidature, in sicer med drugim z vidika sposobnosti zadevne osebe in možnosti
         nadzora praktičnega dela usposabljanja, ki se ga zadevna oseba udeleži, oziroma možnosti, da se zadevna oseba oprosti opravljanja
         tega dela usposabljanja.

       Stroški
      50      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenem sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da nacionalni predpisi, s katerimi se začasno organizira usposabljanje, namenjeno temu,
            da se kratkoročno zadovolji povpraševanje po usposobljenih učiteljih v državi članici, zahtevajo, da so kandidati za to usposabljanje
            zaposleni v šoli te države, vendar se zaradi uporabe teh predpisov ne sme samodejno izključiti vsaka prijava učitelja, ki
            ni zaposlen v taki ustanovi, ne da bi bila opravljena predhodna in posamična presoja upravičenosti te kandidature, in sicer
            med drugim z vidika sposobnosti zadevne osebe in možnosti nadzora praktičnega dela usposabljanja, ki se ga zadevna oseba udeleži,
            oziroma možnosti, da se zadevna oseba oprosti opravljanja tega dela usposabljanja.
      Podpisi
      1? Jezik postopka: švedščina.