title: Zadeva C-311/18: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe High Court – Irska) – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems (Predhodno odločanje – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Členi 7, 8 in 47 – Uredba (EU) 2016/679 – Člen 2(2) – Področje uporabe – Prenosi osebnih podatkov v tretjo državo v komercialne namene – Člen 45 – Sklep Komisije o ustreznosti – Člen 46 – Prenosi, za katere se uporabljajo ustrezni zaščitni ukrepi – Člen 58 – Pooblastila nadzornih organov – Obdelava prenesenih podatkov, ki jo javni organi tretje države izvajajo zaradi nacionalne varnosti – Presoja ustreznosti ravni varstva, ki se zagotavlja v tretji državi – Sklep 2010/87/EU – Standardna določila o varstvu za prenos osebnih podatkov v tretje države – Ustrezni zaščitni ukrepi, ki jih zagotovi upravljavec – Veljavnost – Izvedbeni sklep (EU) 2016/1250 – Ustreznost varstva, ki ga zagotavlja zasebnostni ščit EU-ZDA – Veljavnost – Pritožba fizične osebe, katere podatki so bili iz Evropske unije preneseni v Združene države)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/4

      Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe High Court – Irska) – Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
      (Zadeva C-311/18) (1)

      (Predhodno odločanje - Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Členi 7, 8 in 47 - Uredba (EU) 2016/679 - Člen 2(2) - Področje uporabe - Prenosi osebnih podatkov v tretjo državo v komercialne namene - Člen 45 - Sklep Komisije o ustreznosti - Člen 46 - Prenosi, za katere se uporabljajo ustrezni zaščitni ukrepi - Člen 58 - Pooblastila nadzornih organov - Obdelava prenesenih podatkov, ki jo javni organi tretje države izvajajo zaradi nacionalne varnosti - Presoja ustreznosti ravni varstva, ki se zagotavlja v tretji državi - Sklep 2010/87/EU - Standardna določila o varstvu za prenos osebnih podatkov v tretje države - Ustrezni zaščitni ukrepi, ki jih zagotovi upravljavec - Veljavnost - Izvedbeni sklep (EU) 2016/1250 - Ustreznost varstva, ki ga zagotavlja zasebnostni ščit EU-ZDA - Veljavnost - Pritožba fizične osebe, katere podatki so bili iz Evropske unije preneseni v Združene države)
      (2020/C 297/05)
      Jezik postopka: angleščina

         Predložitveno sodišče

      High Court

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Data Protection Commissioner

         Toženi stranki: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

         Ob udeležbi: The United States of America, Electronic Privacy Information Centre, BSA Business Software Alliance Inc., Digitaleurope,

         Izrek

                  1.

                  Člen 2(1) in (2) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) je treba razlagati tako, da prenos osebnih podatkov, ki ga gospodarski subjekt s sedežem v državi članici v komercialne namene opravi drugemu gospodarskemu subjektu s sedežem v tretji državi, spada na področje uporabe te uredbe, ne glede na to, da lahko organi te tretje države te podatke med tem prenosom ali po njem obdelujejo za namene javne varnosti, obrambe in državne varnosti.

                  2.

                  Člen 46(1) in člen 46(2)(c) Uredbe 2016/679 je treba razlagati tako, da je treba z ustreznimi zaščitnimi ukrepi, izvršljivimi pravicami in učinkovitimi pravnimi sredstvi, ki se zahtevajo s tema določbama, zagotoviti, da je osebam, katerih osebni podatki se prenesejo v tretjo državo na podlagi standardnih določil o varstvu podatkov, zagotovljena raven varstva, ki je v bistvu enakovredna ravni varstva, ki se v Evropski uniji zagotavlja s to uredbo v povezavi z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah. Da bi se to doseglo, je treba pri presoji ravni varstva, ki se zagotavlja v okviru takega prenosa, med drugim upoštevati tako pogodbena določila, dogovorjena med upravljavcem ali njegovim obdelovalcem s sedežem v Evropski uniji in prejemnikom prenosa s sedežem v tretji državi, kot – v zvezi z morebitnim dostopom javnih organov te tretje države do tako prenesenih osebnih podatkov – upoštevne elemente pravnega sistema te države, med drugim tiste, navedene v členu 45(2) navedene uredbe.

                  3.

                  Člen 58(2)(f) in (j) Uredbe 2016/679 je treba razlagati tako, da mora pristojni nadzorni organ, razen če obstaja sklep o ustreznosti, ki ga je veljavno sprejela Evropska komisija, začasno ustaviti ali prepovedati prenos osebnih podatkov v tretjo državo, ki temelji na standardnih določilih o varstvu podatkov, ki jih je sprejela Komisija, če ta nadzorni organ glede na vse okoliščine tega prenosa meni, da ta določila v tej tretji državi niso ali ne morejo biti spoštovana ter da varstva prenesenih podatkov, ki se zahteva s pravom Unije, zlasti s členoma 45 in 46 te uredbe in z Listino o temeljnih pravicah, ni mogoče zagotoviti na noben drug način, kadar upravljavec ali njegov obdelovalec s sedežem v Uniji nista sama začasno ustavila prenosa ali z njim prenehala.

                  4.

                  Pri preučitvi Sklepa Komisije z dne 5. februarja 2010 o standardnih pogodbenih klavzulah za prenos osebnih podatkov obdelovalcem s sedežem v tretjih državah v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES (2010/87/EU), kakor je bil spremenjen z Izvedbenim sklepom Komisije (EU) 2016/2297 z dne 16. decembra 2016, z vidika členov 7, 8 in 47 Listine o temeljnih pravicah ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost tega sklepa.

                  5.

                  Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2016/1250 z dne 12. julija 2016 na podlagi Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES o ustreznosti varstva, ki ga zagotavlja zasebnostni ščit EU-ZDA ni veljaven.

         (1)  UL C 249, 16.7.2018.


title: Zadeva C-606/18 P: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 – Nexans France SAS, Nexans SA/Evropska komisija (Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Evropski trg podzemnih in podmorskih električnih kablov – Razdelitev trga v okviru projektov – Uredba (ES) št. 1/2003 – Člen 20 – Pooblastila Evropske komisije za pregled na področju omejevalnih sporazumov – Pooblastilo za kopiranje podatkov brez predhodne preučitve in za njihovo naknadno preučitev v prostorih Komisije – Globe – Neomejena sodna pristojnost)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/6

      Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 – Nexans France SAS, Nexans SA/Evropska komisija
      (Zadeva C-606/18 P) (1)

      (Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Evropski trg podzemnih in podmorskih električnih kablov - Razdelitev trga v okviru projektov - Uredba (ES) št. 1/2003 - Člen 20 - Pooblastila Evropske komisije za pregled na področju omejevalnih sporazumov - Pooblastilo za kopiranje podatkov brez predhodne preučitve in za njihovo naknadno preučitev v prostorih Komisije - Globe - Neomejena sodna pristojnost)
      (2020/C 297/08)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Pritožnici: Nexans France SAS, Nexans SA (zastopniki: G. Forwood, avocate, ter M. Powell in A. Rogers, solicitors)

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopniki: C. Giolito, P. Rossi, C. Sjödin in F. Castilla Contreras, agenti)

         Izrek

                  1.

                  Pritožba se zavrne.

                  2.

                  Družbama Nexans France SAS in Nexans SA se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 427, 26.11.2018.


title: Zadeva C-610/18: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – AFMB Ltd in drugi/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Predhodno odločanje – Delavci migranti – Socialna varnost – Zakonodaja, ki se uporablja – Uredba (EGS) št. 1408/71 – Člen 14(2)(a) – Pojem „oseba, ki je zaposlena kot član potujočega osebja v podjetju“ – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 13(1)(b) – Pojem „delodajalec“ – Vozniki tovornih vozil, ki običajno opravljajo dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah ali v državah Evropskega združenja za prosto trgovino (EFTA) – Vozniki tovornih vozil, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi s podjetjem, vendar so pod dejanskim nadzorom drugega podjetja s sedežem v državi članici stalnega prebivališča teh voznikov – Določitev podjetja, ki ima status „delodajalca“)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/7

      Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – AFMB Ltd in drugi/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Zadeva C-610/18) (1)

      (Predhodno odločanje - Delavci migranti - Socialna varnost - Zakonodaja, ki se uporablja - Uredba (EGS) št. 1408/71 - Člen 14(2)(a) - Pojem „oseba, ki je zaposlena kot član potujočega osebja v podjetju“ - Uredba (ES) št. 883/2004 - Člen 13(1)(b) - Pojem „delodajalec“ - Vozniki tovornih vozil, ki običajno opravljajo dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah ali v državah Evropskega združenja za prosto trgovino (EFTA) - Vozniki tovornih vozil, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi s podjetjem, vendar so pod dejanskim nadzorom drugega podjetja s sedežem v državi članici stalnega prebivališča teh voznikov - Določitev podjetja, ki ima status „delodajalca“)
      (2020/C 297/09)
      Jezik postopka: nizozemščina

         Predložitveno sodišče

      Centrale Raad van Beroep

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeče stranka: AFMB Ltd in drugi

         Tožena stranka: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Izrek

      Člen 14, točka 2(a), Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 631/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004, in člen 13(1)(b)(i) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 465/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012, je treba razlagati tako, da je delodajalec voznika tovornega vozila v mednarodnem prometu v smislu teh določb podjetje, ki ima dejanski nadzor nad tem voznikom tovornih vozil, ki v praksi nosi ustrezajoče stroške njegove plače in ki dejansko odloča o odpovedi pogodbe o zaposlitvi navedenemu vozniku, ne pa podjetje, s katerim je ta voznik tovornega vozila sklenil pogodbo o zaposlitvi in ki je v tej pogodbi formalno navedeno kot delodajalec tega voznika.

         (1)  UL C 455, 17.12.2018.


title: Zadeva C-658/18: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Giudice di pace di Bologna – Italija) – UX/Governo della Repubblica italiana (Predhodno odločanje – Dopustnost – Člen 267 PDEU – Pojem „nacionalno sodišče“ – Merila – Socialna politika – Direktiva 2003/88/ES – Področje uporabe – Člen 7 – Plačani letni dopust – Direktiva 1999/70/ES – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP – Določbi 2 in 3 – Pojem, delavec „zaposlen za določen čas“ – Mirovni sodniki in redni sodniki – Različno obravnavanje – Določba 4 – Načelo prepovedi diskriminacije – Pojem „objektivni razlogi“)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/8

      Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Giudice di pace di Bologna – Italija) – UX/Governo della Repubblica italiana
      (Zadeva C-658/18) (1)

      (Predhodno odločanje - Dopustnost - Člen 267 PDEU - Pojem „nacionalno sodišče“ - Merila - Socialna politika - Direktiva 2003/88/ES - Področje uporabe - Člen 7 - Plačani letni dopust - Direktiva 1999/70/ES - Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP - Določbi 2 in 3 - Pojem, delavec „zaposlen za določen čas“ - Mirovni sodniki in redni sodniki - Različno obravnavanje - Določba 4 - Načelo prepovedi diskriminacije - Pojem „objektivni razlogi“)
      (2020/C 297/10)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Giudice di pace di Bologna

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: UX

         Tožena stranka: Governo della Repubblica italiana

         Izrek

                  1.

                  Člen 267 PDEU je treba razlagati tako, da je Giudice di pace (mirovni sodnik, Italija) zajet s pojmom „sodišče države članice“ v smislu tega člena.

                  2.

                  Člen 7(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa in člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da mirovni sodnik, ki v okviru svojih nalog opravlja resnične in dejanske storitve, ki niso samo obrobne in pomožne ter za katere prejema nadomestila, ki imajo značilnosti plače, lahko spada pod pojem „delavec“ v smislu teh določb, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

                  3.

                  Določbo 2, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga Direktive Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da je lahko s pojmom „delavec, zaposlen za določen čas“ iz te določbe zajet mirovni sodnik, imenovan za omejeno obdobje, ki v okviru svojih nalog opravlja resnične in dejanske storitve, ki niso samo obrobne in pomožne ter za katere prejema nadomestila, ki imajo značilnosti plače, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

                  4.

                  Določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga Direktive Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za mirovnega sodnika ne določa pravice do koriščenja plačanega letnega dopusta 30 dni, kot je določen za redne sodnike, če bi bil ta mirovni sodnik zajet s pojmom „delavec, zaposlen za določen čas“ v smislu določbe 2, točka 1, tega okvirnega sporazuma in če bi bil v primerljivem položaju z rednim sodnikom, razen če bi bilo tako različno obravnavanje utemeljeno z razlikami v usposobljenosti, ki se zahteva, in v naravi nalog, za katere odgovarjajo navedeni sodniki, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

         (1)  UL C 25, 21.1.2019.


title: Zadeva C-714/18 P: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 – ACTC GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Taiga AB (Pritožba – Znamka Evropske unije – Uredba (ES) št. 207/2009 – Zahteva za registracijo besedne znamke Evropske unije tigha – Ugovor imetnika prejšnje znamke Evropske unije TAIGA – Delna zavrnitev zahteve za registracijo – Člen 8(1)(b) – Presoja verjetnosti zmede – Presoja pomenske podobnosti med nasprotujočima si znakoma – Člen 42(2) – Dokaz o resni in dejanski uporabi prejšnje znamke – Dokaz o uporabi „za del blaga ali storitev“ – Določitev samostojne podkategorije blaga)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/10

      Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 – ACTC GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Taiga AB
      (Zadeva C-714/18 P) (1)

      (Pritožba - Znamka Evropske unije - Uredba (ES) št. 207/2009 - Zahteva za registracijo besedne znamke Evropske unije tigha - Ugovor imetnika prejšnje znamke Evropske unije TAIGA - Delna zavrnitev zahteve za registracijo - Člen 8(1)(b) - Presoja verjetnosti zmede - Presoja pomenske podobnosti med nasprotujočima si znakoma - Člen 42(2) - Dokaz o resni in dejanski uporabi prejšnje znamke - Dokaz o uporabi „za del blaga ali storitev“ - Določitev samostojne podkategorije blaga)
      (2020/C 297/12)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Pritožnica: ACTC GmbH (zastopniki: V. Hoene, D. Eickemeier in S. Gantenbrink, Rechtsanwälte)

         Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: D. Gája, agent), Taiga AB (zastopniki: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl, K. Thanbichler-Brandl in C. Fluhme, Rechtsanwälte)

         Izrek

                  1.

                  Pritožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi ACTC GmbH se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 82, 4.3.2019.


title: Zadeva C-80/19: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – postopek, ki ga je sprožil E. E. (Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (EU) št. 650/2012 – Področje uporabe – Pojem „dedovanje s čezmejnimi posledicami“ – Pojem „običajno prebivališče zapustnika“ – Člen 3(2) – Pojem „sodišče“ – Uporaba pravil o sodni pristojnosti za notarje – Člen 3(1)(g) in (i) – Pojma „odločba“ in „javna listina“ – Členi 5, 7 in 22 – Dogovor o izbiri sodišča in prava, ki se uporablja za dedovanje – Člen 83(2) in (4) – Prehodne določbe)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/12

      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – postopek, ki ga je sprožil E. E.
      (Zadeva C-80/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Uredba (EU) št. 650/2012 - Področje uporabe - Pojem „dedovanje s čezmejnimi posledicami“ - Pojem „običajno prebivališče zapustnika“ - Člen 3(2) - Pojem „sodišče“ - Uporaba pravil o sodni pristojnosti za notarje - Člen 3(1)(g) in (i) - Pojma „odločba“ in „javna listina“ - Členi 5, 7 in 22 - Dogovor o izbiri sodišča in prava, ki se uporablja za dedovanje - Člen 83(2) in (4) - Prehodne določbe)
      (2020/C 297/15)
      Jezik postopka: litovščina

         Predložitveno sodišče

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Stranke v postopku v glavni stvari

      E. E.

         Ob udeležbi: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarė Virginija Jarienė, K.-D. E.

         Izrek

                  1.

                  Uredbo št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju je treba razlagati tako, da položaj, v katerem zapustnik, državljan države članice, na dan svoje smrti prebiva v drugi držav članici, vendar ni prekinil svojih povezav s prvo od teh držav članic, v kateri je premoženje, ki sestavlja njegovo zapuščino, medtem ko imajo njegovi dediči prebivališče v obeh državah članicah, spada pod pojem „dedovanje s čezmejnimi posledicami“. Zadnje običajno prebivališče zapustnika v smislu te uredbe mora organ, ki obravnava dedovanje, določiti v eni sami od navedenih držav članic.

                  2.

                  Člen 3(2) Uredbe št. 650/2012 je treba razlagati tako, da litovski notarji pri izdaji nacionalnega potrdila o dedovanju ne izvajajo sodne funkcije, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Vendar mora predložitveno sodišče ugotoviti, ali ti notarji delujejo na podlagi pooblastil, ki jih nanje prenese sodni organ, ali pod njegovim nadzorom, in jih je zato mogoče opredeliti za „sodišča“ v smislu te določbe.

                  3.

                  Člen 3(1)(g) Uredbe št. 650/2012 je treba razlagati tako, da če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da je litovske notarje mogoče opredeliti za „sodišča“ v smislu te uredbe, bi bilo potrdilo o dedovanju, ki ga izdajo, mogoče šteti za „odločbo“ v smislu te določbe, tako da bi lahko ti notarji za njegovo izdajo uporabili pravila o pristojnosti iz poglavja II navedene uredbe.

                  4.

                  Člena 4 in 59 Uredbe št. 650/2012 je treba razlagati tako, da lahko notar države članice, ki ga ni mogoče opredeliti za „sodišče“ v smislu te uredbe, ne da bi uporabil pravila o splošni pristojnosti iz navedene uredbe, izdaja nacionalna potrdila o dedovanju. Če predložitveno sodišče ugotovi, da ta potrdila izpolnjujejo pogoje iz člena 3(1)(i) iste uredbe in jih je zato v smislu te določbe mogoče šteti za „javne listine“, imajo ta potrdila v drugih državah članicah učinke, ki jih imajo javne listine na podlagi člena 59(1) in člena 60(1) Uredbe št. 650/2012.

                  5.

                  Člene 4, 5, 7, 22 ter člen 83(2) in (4) Uredbe št. 650/2012 je treba razlagati tako, da sta lahko volja zapustnika in dogovor med njegovimi dediči podlaga za določitev pristojnega sodišča v dednih zadevah ter za uporabo dednega prava države članice, ki ni država, ki bi izhajala iz uporabe meril, določenih v tej uredbi.

         (1)  UL C 148, 29.4.2019.


title: Zadeva C-97/19: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Finanzgericht Düsseldorf – Nemčija) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln (Predhodno odločanje – Carinski zakonik – Carinske deklaracije – Člen 78 tega zakonika – Ponovni pregled carinske deklaracije – Ime deklaranta – Sprememba informacij v zvezi z deklarantom z namenom upoštevanja obstoja posrednega zastopniškega razmerja – Posredno zastopanje osebe, ki je pridobila uvozno potrdilo)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/13

      Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Finanzgericht Düsseldorf – Nemčija) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln
      (Zadeva C-97/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Carinski zakonik - Carinske deklaracije - Člen 78 tega zakonika - Ponovni pregled carinske deklaracije - Ime deklaranta - Sprememba informacij v zvezi z deklarantom z namenom upoštevanja obstoja posrednega zastopniškega razmerja - Posredno zastopanje osebe, ki je pridobila uvozno potrdilo)
      (2020/C 297/16)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Finanzgericht Düsseldorf

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Tožena stranka: Hauptzollamt Köln

         Izrek

      Člen 78(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da lahko carinski organi ugodijo zahtevi za ponovni pregled carinske deklaracije, s katero se želi doseči, da se v tej deklaraciji navede obstoj posrednega zastopniškega razmerja med, na eni strani, zastopnikom, ki je pomotoma navedel, da deluje izključno v svojem imenu in za svoj račun, čeprav je imel pooblastilo imetnika uvoznega potrdila, in na drugi strani, pooblastiteljem, za račun katerega je bila deklaracija izdelana.

         (1)  UL C 182, 27.5.2019.


title: Združeni zadevi C-224/19 in C-259/19: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. julija 2020 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de Primera Instancia n° 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Španija) – CY/Caixabank SA (C-224/19), LG, PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19), (Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Člena 6 in 7 – Potrošniške pogodbe – Hipotekarna posojila – Nepošteni pogoji – Pogoj, da mora posojilojemalec plačati vse stroške nastanka in prenehanja hipoteke – Učinki ugotovitve ničnosti teh pogojev – Pristojnost nacionalnega sodišča v primeru pogoja „opredeljenega za, nepoštenega“ – Porazdelitev stroškov – Uporaba dopolnilnih nacionalnih določb – Člen 3(1) – Presoja nepoštenosti pogodbenih pogojev – Člen 4(2) – Izjema za pogoje, ki se nanašajo na glavni predmet pogodbe ali na ustreznost razmerja med ceno in plačilom – Zahteva – Člen 5 – Obveznost sestave pogodbenih pogojev v jasnem in razumljivem jeziku – Stroški – Zastaranje – Načelo učinkovitosti)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/15

      Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. julija 2020 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta – Španija) – CY/Caixabank SA (C-224/19), LG, PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19),
      (Združeni zadevi C-224/19 in C-259/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Varstvo potrošnikov - Direktiva 93/13/EGS - Člena 6 in 7 - Potrošniške pogodbe - Hipotekarna posojila - Nepošteni pogoji - Pogoj, da mora posojilojemalec plačati vse stroške nastanka in prenehanja hipoteke - Učinki ugotovitve ničnosti teh pogojev - Pristojnost nacionalnega sodišča v primeru pogoja „opredeljenega za, nepoštenega“ - Porazdelitev stroškov - Uporaba dopolnilnih nacionalnih določb - Člen 3(1) - Presoja nepoštenosti pogodbenih pogojev - Člen 4(2) - Izjema za pogoje, ki se nanašajo na glavni predmet pogodbe ali na ustreznost razmerja med ceno in plačilom - Zahteva - Člen 5 - Obveznost sestave pogodbenih pogojev v jasnem in razumljivem jeziku - Stroški - Zastaranje - Načelo učinkovitosti)
      (2020/C 297/19)
      Jezik postopka: španščina

         Predložitveni sodišči

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeče stranke: CY (C-224/19), LG, PK (C-259/19)

         Toženi stranki: Caixabank SA (C-224/19), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19),

         Izrek

                  1.

                  Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da nacionalno sodišče v primeru ničnosti nepoštenega pogodbenega pogoja, ki nalaga plačilo vseh stroškov nastanka in prenehanja hipoteke potrošniku, zavrne vrnitev zneskov, plačanih na podlagi navedenega pogoja, potrošniku, razen če je z določbami nacionalnega prava, ki se uporabljajo, kadar se navedeni pogoj ne uporabi, potrošniku naloženo plačilo vseh teh stroškov ali njihovega dela.

                  2.

                  Člen 3, člen 4(2) in člen 5 Direktive 93/13 je treba razlagati tako, da je treba pogodbene pogoje, ki so zajeti s pojmom „glavni predmet pogodbe“, razumeti kot pogoje, ki določajo bistvene dajatve iz te pogodbe in ki jo kot taki opredeljujejo. Nasprotno pa pogoji, ki so pomožni v primerjavi s pogoji, ki določajo samo bistvo pogodbenega razmerja, ne morejo biti zajeti s tem pojmom. Dejstvo, da je provizija za odobritev kredita vključena v skupne stroške hipotekarnega kredita, ne more nujno pomeniti, da je bistvena storitev hipotekarnega kredita. Vsekakor mora sodišče države članice preveriti jasnost in razumljivost pogodbenega pogoja, ki se nanaša na glavni predmet pogodbe, in to neodvisno od prenosa člena 4(2) te direktive v pravni red te države članice.

                  3.

                  Člen 3(1) Direktive 93/13 je treba razlagati tako, da pogoj v posojilni pogodbi, sklenjeni med potrošnikom in finančno institucijo, ki potrošniku nalaga plačilo provizije za odobritev kredita, lahko v škodo potrošnika povzroči znatno neravnotežje med pogodbenimi pravicami in obveznostmi strank v nasprotju z zahtevo dobre vere, če finančna institucija ne dokaže, da ta provizija ustreza dejansko opravljenim storitvam in stroškom, ki so ji nastali, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

                  4.

                  Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da je za vložitev tožbe za uveljavljanje restitucijskih učinkov ugotovitve ničnosti nepoštenega pogodbenega pogoja določen zastaralni rok, če začetek teka tega roka in njegovo trajanje praktično ne onemogočata ali čezmerno otežujeta uresničevanje pravice potrošnika, da zahteva tako vračilo.

                  5.

                  Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 ter načelo učinkovitosti je treba razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, ki omogoča, da se del stroškov postopka naloži potrošniku glede na višino neupravičeno plačanih zneskov, ki so mu bili vrnjeni po ugotovitvi ničnosti pogodbenega pogoja zaradi nepoštenosti tega pogoja, saj taka ureditev ustvarja bistveno oviro, ki lahko potrošnike odvrača od uveljavljanja pravice do učinkovitega sodnega nadzora nad morebitno nepoštenostjo pogodbenih pogojev, ki jo podeljuje Direktiva 93/13.

         (1)  UL C 246, 22.7.2019.


title: Zadeva C-253/19: Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal da Relação de Guimarães – Portugalska) – MH, NI/OJ, Novo Banco SA (Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Postopki zaradi insolventnosti – Uredba (UE) 2015/848 – Člen 3 – Mednarodna pristojnost – Središče dolžnikovih glavnih interesov – Posameznik, ki ne opravlja samostojne poslovne ali poklicne dejavnosti – Izpodbojna domneva, da je središče glavnih interesov tega posameznika kraj njegovega običajnega prebivališča – Ovrženje domneve – Položaj, v katerem se edina nepremičnina dolžnika nahaja zunaj države članice običajnega prebivališča)

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/16

      Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal da Relação de Guimarães – Portugalska) – MH, NI/OJ, Novo Banco SA
      (Zadeva C-253/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Postopki zaradi insolventnosti - Uredba (UE) 2015/848 - Člen 3 - Mednarodna pristojnost - Središče dolžnikovih glavnih interesov - Posameznik, ki ne opravlja samostojne poslovne ali poklicne dejavnosti - Izpodbojna domneva, da je središče glavnih interesov tega posameznika kraj njegovega običajnega prebivališča - Ovrženje domneve - Položaj, v katerem se edina nepremičnina dolžnika nahaja zunaj države članice običajnega prebivališča)
      (2020/C 297/21)
      Jezik postopka: portugalščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal da Relação de Guimarães

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: MH, NI

         Toženi stranki: OJ, Novo Banco SA

         Izrek

      Člen 3(1), prvi in četrti pododstavek, Uredbe (EU) 2015/848 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o postopkih v primeru insolventnosti je treba razlagati tako, da domneva, ki jo ta člen določa za določitev mednarodne pristojnosti za uvedbo postopka v primeru insolventnosti in v skladu s katero je središče glavnih interesov fizične osebe, ki ne opravlja samostojne poslovne ali poklicne dejavnosti, kraj njenega običajnega prebivališča, ni ovržena zgolj zato, ker se edina nepremičnina te osebe nahaja zunaj države članice običajnega prebivališča.

         (1)  UL C 206, 17.6.2019.


title: Zadeva C-436/19 P: Pritožba, ki so je 6. junija 2019 vložili Abaco Energy SA in drugi zoper sklep Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 25. marca 2019 v zadevi T-186/18, Abaco Energy in drugi/Komisija

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/20

      Pritožba, ki so je 6. junija 2019 vložili Abaco Energy SA in drugi zoper sklep Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 25. marca 2019 v zadevi T-186/18, Abaco Energy in drugi/Komisija
      (Zadeva C-436/19 P)
      (2020/C 297/26)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Pritožniki: Abaco Energy SA in drugi (zastopnik: P. Holtrop, abogado)

         Druga stranka v postopku: Evropska komisija
      Sodišče (sedmi senat) je s sklepom z dne 21. julija 2020 pritožbo zavrglo kot deloma očitno nedopustno in deloma očitno neutemeljeno in odločilo, da pritožniki nosijo stroške postopka.


title: Zadeva C-218/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Mureş (Romunija) 27. maja 2020 – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD/SC Samidani Trans SRL

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/23

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Mureş (Romunija) 27. maja 2020 – Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD/SC Samidani Trans SRL
      (Zadeva C-218/20)
      (2020/C 297/31)
      Jezik postopka: romunščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunalul Mureş

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD

         Tožena stranka: SC Samidani Trans SRL

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1)

                  Ali je treba člen 8 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) (1) razlagati tako, da izbira prava za individualno pogodbo o zaposlitvi izključuje uporabo prava države, v kateri je zaposleni delavec običajno opravljal svoje delo, ali tako, da obstoj izbire prava, ki se uporabi, izključuje uporabo člena 8(1), drugi stavek, Uredbe?

                  2)

                  Ali je treba člen 8 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) razlagati tako, da veljavna minimalna plača v državi, v kateri je zaposleni delavec običajno opravljal svoje delo, pomeni pravico, ki spada na področje uporabe „določb, od katerih ni dovoljeno odstopati z dogovorom, po pravu, ki bi se uporabljalo“ v skladu s členom 8(1), drugi stavek, Uredbe?

                  3)

                  Ali je treba člen 3 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I), razlagati tako, da je navedba določb romunskega delovnega zakonika v individualni pogodbi o zaposlitvi enakovredna izbiri romunskega prava, saj je v Romuniji splošno znano, da delodajalec vnaprej določi vsebino individualne pogodbe o zaposlitvi?

         (1)  Uredba (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) (UL 2008, L 177, str. 6).


title: Zadeva C-225/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Constanţa (Romunija) 29. maja 2020 – Euro Delta Danube Srl/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

text:
               7.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 297/23

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Constanţa (Romunija) 29. maja 2020 – Euro Delta Danube Srl/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea
      (Zadeva C-225/20)
      (2020/C 297/32)
      Jezik postopka: romunščina

         Predložitveno sodišče

      Curtea de Apel Constanţa

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Euro Delta Danube Srl

         Tožena stranka: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea

         Vprašanje za predhodno odločanje

                  1)

                  Ali določbe člena 2(23) in določbe člena 19 Delegirane uredbe št. 6[4]0/2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 (1) Evropskega parlamenta in Sveta glede integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, pogojev za zavrnitev ali ukinitev plačil in za upravne kazni, ki se uporabljajo za neposredna plačila, podporo za razvoj podeželja in navzkrižno skladnost, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, za kmeta uporablja upravne kazni za čezmerne prijave, ker ta ne izpolnjuje pogojev za upravičenost za površino, ki se upošteva za čezmerno prijavo, ker površino obdeluje z ribogojnico, ki jo ima na podlagi koncesijske pogodbe, in ni predložil dokazil o soglasju koncedenta za uporabo površine v kmetijske namene?

         (1)  Delegirana uredbe Komisije (EU) št. 640/2014 z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta glede integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, pogojev za zavrnitev ali ukinitev plačil in za upravne kazni, ki se uporabljajo za neposredna plačila, podporo za razvoj podeželja in navzkrižno skladnost (UL 2014, L 181, str. 48).


title: Zadeva C-213/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) 12. maja 2020 – G.W., E.S./„A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.

text:
               14.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 304/7

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Poljska) 12. maja 2020 – G.W., E.S./„A.“ Towarzystwu Ubezpieczeń na Życie S.A.
      (Zadeva C-213/20)
      (2020/C 304/09)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: G.W., E.S.

         Tožena stranka:„A.“ Towarzystwo Ubezpieczeń na Życie S.A.

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 36(1) v povezavi z delom A, točka 12, Priloge III k Direktivi 2002/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. novembra 2002 o življenjskem zavarovanju (1) […] (ni prevedeno) razlagati tako, da obveznost posredovanja informacij, navedenih v tej direktivi, vključuje tudi zavarovanca, če ni hkrati zavarovalec in deluje kot potrošnik, ki pristopi k pogodbi o skupinskem življenjskem in doživljenjskem zavarovanju v okviru sklada kapitalskega zavarovanja, sklenjeni med zavarovalnico in podjetjem – zavarovalcem, ter kot dejanski vlagatelj denarnih sredstev, ki se plačujejo kot zavarovalna premija?

                  2.

                  Ali je treba v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje člen 36(1) v povezavi z delom A, točki 11 in 12, Priloge III k Direktivi 2002/83/ES […] (ni prevedeno) razlagati tako, da v okviru pravnega razmerja, kot je navedeno v prvem vprašanju, obveznost posredovanja informacij o značilnostih kapitalskih sredstev, povezanih s skladom kapitalskega zavarovanja, pomeni tudi, da mora biti potrošnik – zavarovanec izčrpno in na razumljiv način obveščen o vseh tveganjih, povezanih z naložbami v sredstva kapitalskega sklada (kot so strukturirane obveznice ali izvedeni finančni instrumenti), njihovi vrsti in obsegu, ali pa je v smislu navedene določbe dovolj, da se potrošniku – zavarovancu posredujejo le osnovni podatki o glavnih vrstah tveganja, povezanega z vlaganjem sredstev prek sklada kapitalskega zavarovanja?

                  3.

                  Ali je treba člen 36(1) v povezavi z delom A, točki 11 in 12, Priloge III k Direktivi 2002/83/ES razumeti tako, da v okviru pravnega razmerja, opisanega v prvem in drugem vprašanju, da mora biti potrošnik, ki pristopi k pogodbi o življenjskem zavarovanju kot upravičenec, obveščen o vseh naložbenih tveganjih in s tem povezanih pogojih, o katerih je izdajatelj sredstev (strukturiranih obveznic ali izvedenih finančnih instrumentov), ki sestavljajo sklad kapitalskega zavarovanja, obvestil zavarovatelja?

                  4.

                  Ali je treba v primeru pritrdilnega odgovora na predhodna vprašanja člen 36(1) Direktive 2002/83/ES razlagati tako, da mora potrošnik, ki kot zavarovanec pristopi k pogodbi o skupinskem življenjskem in doživljenjskem zavarovanju v okviru sklada kapitalskega zavarovanja, dobiti informacije o lastnostih kapitalskih sredstev in tveganjih, povezanih z naložbami v ta sredstva, pred sklenitvijo pogodbe v ločenem predpogodbenem postopku, in torej ali ta člen nasprotuje takšni določbi nacionalne zakonodaje [kot je] člen 13(4) ustawy o działalności ubezpieczeniowej (zakon o zavarovalništvu) z dne 22. maja 2003, […] v skladu s katero zadostuje, da se ti podatki razkrijejo šele v vsebini zavarovalne pogodbe in med njeno sklenitvijo, trenutek prejema informacij pa v postopku pristopa k pogodbi ni nedvoumno in jasno opredeljen in ločen?

                  5.

                  Ali je treba v primeru pritrdilnega odgovora na vprašanja od prvega do tretjega člen 36(1) v povezavi z delom A, točki 11 in 12, Priloge III k Direktivi 2002/83/ES razlagati tudi tako, da mora biti pravilna izpolnitev tam določene obveznosti obveščanja obravnavana kot bistveni element pogodbe o skupinskem življenjskem in doživljenjskem zavarovanju, in ali posledično ugotovitev, da ta obveznost ni bila pravilno izpolnjena, lahko zavarovanemu potrošniku daje pravico, da zahteva vračilo vseh plačanih zavarovalnih premij zaradi morebitne razveljavitve pogodbe oziroma njene neveljavnosti ab initio ali zaradi morebitne razveljavitve oziroma neveljavnosti posamične izjave o pristopu k takšni pogodbi?

         (1)  UL 2002, L 345, str. 1.


title: Zadeva T-446/20: Tožba, vložena 8. julija 2020 – Confédération nationale du Crédit mutuel in drugi/EOR

text:
               14.9.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 304/15

      Tožba, vložena 8. julija 2020 – Confédération nationale du Crédit mutuel in drugi/EOR
      (Zadeva T-446/20)
      (2020/C 304/18)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranke

         Tožeče stranke: Confédération nationale du Crédit mutuel (Pariz, Francija) in 25 drugih tožečih strank (zastopniki: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi in M. Dalon, odvetniki)

         Tožena stranka: Enotni odbor za reševanje (EOR)

         Predlogi

      Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

                  —

                  na podlagi člena 263 PDEU razglasi ničnost sklepa SRB/ES/2020/24 o izračunu prispevkov ex ante 2020 v Enotni sklad za reševanje v delu, v katerem se nanaša na tožeče stranke;

                  —

                  na podlagi člena 277 PDEU ugotovi, da se ne uporabljajo naslednji členi Uredbe o enotnem mehanizmu za reševanje, Izvedbene uredbe in Delegirane uredbe:

                              —

                              členi 69(1), 69(2), 70(1) in 70(2)(a) in (b) Uredbe o enotnem mehanizmu za reševanje;

                              —

                              členi 4(2), 6 in 7 ter Priloga I k Delegirani uredbi;

                              —

                              člen 4 Izvedbene uredbe;

                  —

                  toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo štiri tožbene razloge, ki so v bistvu enaki ali podobni kot tožbeni razlogi, navedeni v okviru zadeve T-444/20, Société générale in drugi/EOR.


title: Zadeva T-741/17: Sodba Splošnega sodišča z dne 10. septembra 2019 – Trasys International in Axianseu – Digital Solutions/EASA (Javna naročila storitev – Postopek javnega razpisa – Storitve upravljanja aplikacij in informacijskih infrastruktur – Zavrnitev ponudbe ponudnika in oddaja javnega naročila drugim ponudnikom – Obveznost obrazložitve – Presoja obstoja neobičajno nizkih ponudb – Značilnosti in relativne prednosti izbranih ponudb – Zahteva, naj obrazložitev poda ponudnik, ki ni v položaju za izključitev in katerega ponudba je v skladu z dokumentacijo v zvezi z oddajo javnega naročila)

text:
               11.11.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 383/59

      Sodba Splošnega sodišča z dne 10. septembra 2019 – Trasys International in Axianseu – Digital Solutions/EASA
      (Zadeva T-741/17) (1)

      (Javna naročila storitev - Postopek javnega razpisa - Storitve upravljanja aplikacij in informacijskih infrastruktur - Zavrnitev ponudbe ponudnika in oddaja javnega naročila drugim ponudnikom - Obveznost obrazložitve - Presoja obstoja neobičajno nizkih ponudb - Značilnosti in relativne prednosti izbranih ponudb - Zahteva, naj obrazložitev poda ponudnik, ki ni v položaju za izključitev in katerega ponudba je v skladu z dokumentacijo v zvezi z oddajo javnega naročila)
      (2019/C 383/66)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranke

         Tožeči stranki: Trasys International EEIG (Bruselj, Belgija) in Axianseu – Digital Solutions SA (Lizbona, Portugalska) (zastopnika: L. Masson in G. Tilman, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska agencija za varnost v letalstvu (zastopniki: S. Rostren, E. Tellado Vásquez in H. Köppen, agenti, skupaj z V. Ostom, M. Vanderstraetenom in F. Tulkensom, odvetniki)

         Predmet

      Tožba na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti sklepa EASA z dne 28. avgusta 2017 o zavrnitvi ponudbe konzorcija tožečih strank v okviru javnega razpisa EASA.2017.HVP.08 glede javnega naročila storitev v zvezi z upravljanjem aplikacij in informacijskih infrastruktur v Kölnu (Nemčija) ter oddaji kaskadnih javnih naročil trem drugim ponudnikom.

         Izrek

                  1.

                     Sklep Evropske agencije za varnost v letalstvu (EASA) z dne 28. avgusta 2017 o zavrnitvi ponudbe konzorcija družb TRASYS International EEIG in Digital Solutions SA v okviru javnega razpisa EASA.2017.HVP.08 glede javnega naročila storitev v zvezi z upravljanjem aplikacij in informacijskih infrastruktur v Kölnu (Nemčija) ter oddaji kaskadnih javnih naročil trem drugim ponudnikom se razglasi za ničen.

                  2.

                     Agenciji EASA se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 13, 15.1.2018.


title: Zadeva T-464/18: Sodba Splošnega sodišča z dne 17. septembra 2019 – Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa) (Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Evropske unije Tia Rosa – Prejšnja nacionalna figurativna znamka TIA ROSA – Relativni razlog za zavrnitev – Podobnost proizvodov – Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)

text:
               25.11.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 399/51

      Sodba Splošnega sodišča z dne 17. septembra 2019 – Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa)
      (Zadeva T-464/18) (1)

      (Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije Tia Rosa - Prejšnja nacionalna figurativna znamka TIA ROSA - Relativni razlog za zavrnitev - Podobnost proizvodov - Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2019/C 399/61)
      Jezik postopka: španščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Grupo Bimbo (Mexico, Mehika) (zastopnik: N. Fernández Fernández-Pacheco, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnika: J. Crespo Carrillo in H. O’Neill, agenta)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Rubio Snacks, SL (Bullas, Španija) (zastopniki: I. Temiño Ceniceros in J. Oria Sousa-Montes, odvetnika)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 18. maja 2018 (zadeva R 2739/2017-5) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Rubio Snacks in Grupo Bimbo.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Grupo Bimbo, SAB de CV se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 328, 17.9.2018.


title: Zadeva T-744/19: Tožba, vložena 5. novembra 2019 – Methanol Holdings (Trinidad)/Komisija

text:
               13.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 10/48

      Tožba, vložena 5. novembra 2019 – Methanol Holdings (Trinidad)/Komisija
      (Zadeva T-744/19)
      (2020/C 10/58)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Couva, Trinidad in Tobago) (zastopnika: B. Servais in V. Crochet, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predloga

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2019/1688 z dne 8. oktobra 2019 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz mešanic sečnine in amonijevega nitrata s poreklom iz Rusije, Trinidada in Tobaga ter Združenih držav Amerike razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;

                  —

                  Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka.

         Tožbeni razlog in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja en sam tožbeni razlog, in sicer da je metodologija Komisije za določitev stopnje nelojalnega nižanja prodajnih in ciljnih cen v nasprotju s členi 1(1), 3, od (1) do (3) in od (5) do (8), ter 9(4) osnovne uredbe, sodno prakso Splošnega sodišča in STO ter z načelom poštene primerjave, ker pri izračunu stopnje nelojalnega nižanja prodajnih in ciljnih cen ni primerjala cene uvoza s ceno podobnega izdelka, ki ga proizvede industrija Unije, na isti ustrezni ravni trgovanja.
      Tožeča stranka v bistvu trdi, prvič, da je določitev cene uvožene sečnine in amonijevega nitrata s poreklom iz Trinidada in Tobaga za izračun stopnje nelojalnega nižanja prodajnih in ciljnih cen z uporabo člena 2(9) osnovne uredbe po analogiji v nasprotju s členom 3(1) osnovno uredbe, Komisija pa naj pri uporabi te konstruirane cene za določitev stopnje nelojalnega nižanja prodajnih in ciljnih cen ne bi primerjala cen na isti ustrezni ravni trgovanja, s čimer naj bi kršila člene 3(2), (3) in od (5) do (8), ter posledično člen 9(4) osnovne uredbe, sodno prakso Sodišča in STO ter načelo poštene primerjave.


title: Zadeva T-702/19: Tožba, vložena 11. oktobra 2019 – Compass Overseas Holdings in drugi/Komisija

text:
               13.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 10/34

      Tožba, vložena 11. oktobra 2019 – Compass Overseas Holdings in drugi/Komisija
      (Zadeva T-702/19)
      (2020/C 10/46)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeče stranke: Compass Overseas Holdings Ltd (Chertsey, Združeno kraljestvo), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Chertsey), Hospitality Holdings Ltd (Chertsey) (zastopniki: A. von Bonin, O. Brouwer in A. Pliego Selie, odvetniki)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predloga

      Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

                  —

                  Sklep Komisije C(2019) 2526 final z dne 2. aprila 2019 o državni pomoči SA.44896, ki jo je Združeno kraljestvo izvedlo v zvezi z nadzorovanimi tujimi družbami z izjemo pri financiranju skupin razglasi za ničen;

                  —

                  toženi stranki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo štiri tožbene razloge.

                  1.

                  V okviru prvega tožbenega razloga trdijo, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila očitne napake pri presoji ter v izpodbijanem sklepu ni ustrezno obrazložila opredelitve referenčnega sistema.

                  2.

                  V okviru drugega tožbenega razloga navajajo, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila napake pri presoji ter v izpodbijanem sklepu neustrezno obrazložila napačno opredelitev izjeme pri financiranju skupin kot odstopanje od običajnega delovanja referenčnega sistema.

                  3.

                  V okviru tretjega tožbenega razloga trdijo, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila očitne napake pri presoji pri ugotovitvi v izpodbijanem sklepu, da izjema pri financiranju skupin diskriminira med gospodarskimi subjekti.

                  4.

                  V okviru četrtega tožbenega razloga trdijo, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila očitne napake pri presoji v izpodbijanem sklepu, ker je ugotovila, da izjema pri financiranju skupin ni upravičena z naravo celotne strukture referenčnega sistema.


title: Zadeva T-728/19: Tožba, vložena 29. oktobra 2019 – PL/Komisija

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/56

      Tožba, vložena 29. oktobra 2019 – PL/Komisija
      (Zadeva T-728/19)
      (2020/C 19/68)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: PL (zastopnik: J.-N. Louis, odvetik)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  sklepa Komisije z dne 13. avgusta in 26. septembra 2019 o delni zavrnitvi dostopa do dokumentov, na katere se nanašajo prošnje in potrdilne prošnje tožeče stranke z dne 4. decembra 2018, vpisane 28. februarja 2019, na podlagi izjeme iz člena 4(1)(b) Uredbe (ES) št. 1049/2001, ki se nanaša na zasebnost in integriteto posameznika, razglasi za nična.

                  —

                  Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: kršitev Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: kršitev Uredbe (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 26, str. 102).

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve.


title: Zadeva C-813/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel d'Aix-en-Provence (Francija) 5. novembra 2019 – MN/RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/34

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel d'Aix-en-Provence (Francija) 5. novembra 2019 – MN/RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH
      (Zadeva C-813/19)
      (2020/C 19/35)
      Jezik postopka: francoščina

         Predložitveno sodišče

      Cour d'appel d'Aix-en-Provence

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Pritožnik: MN

         Druge stranke: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali pogoji za to, da francosko državno tožilstvo izda evropski nalog za prijetje, kot so določeni v členu 695-16 in naslednjih code de procédure pénale (zakonik o kazenskem postopku), v celoti izpolnjujejo zahteve učinkovitega sodnega varstva v smislu prava Evropske unije?

                  2.

                  Ali francosko državno tožilstvo izpolnjuje zahteve za to, da se ga šteje za „odreditveni pravosodni organ“ v smislu člena 6(1) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 (1)?

         (1)  Décision-cadre 2002/584/JAI du Conseil, du 13 juin 2002, relative au mandat d’arrêt européen et aux procédures de remise entre États membres (JO, L 190, p. 1)


title: Zadeva C-167/16: Sklep Sodišča (prvi senat) z dne 3. julija 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander – Španija) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García (Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Člena 6 in 7 – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Pogoj o predčasni zapadlosti pogodbe o hipotekarnem kreditu – Člen 99 Poslovnika Sodišča – Vprašanje, ki je enako tistemu, o katerem je Sodišče že odločalo oziroma je odgovor nanj mogoče jasno izpeljati iz sodne prakse – Ugotovitev delne nepoštenosti pogoja – Pristojnosti nacionalnega sodišča, kadar gre za pogoj, ki je opredeljen za „nepoštenega“ – Nadomestitev nepoštenega pogoja z določbo nacionalnega prava – Člen 53(2) Poslovnika Sodišča – Očitno nedopustno vprašanje)

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/3

      Sklep Sodišča (prvi senat) z dne 3. julija 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander – Španija) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García
      (Zadeva C-167/16) (1)

      (Predhodno odločanje - Varstvo potrošnikov - Direktiva 93/13/EGS - Člena 6 in 7 - Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah - Pogoj o predčasni zapadlosti pogodbe o hipotekarnem kreditu - Člen 99 Poslovnika Sodišča - Vprašanje, ki je enako tistemu, o katerem je Sodišče že odločalo oziroma je odgovor nanj mogoče jasno izpeljati iz sodne prakse - Ugotovitev delne nepoštenosti pogoja - Pristojnosti nacionalnega sodišča, kadar gre za pogoj, ki je opredeljen za „nepoštenega“ - Nadomestitev nepoštenega pogoja z določbo nacionalnega prava - Člen 53(2) Poslovnika Sodišča - Očitno nedopustno vprašanje)
      (2020/C 19/03)
      Jezik postopka: španščina

         Predložitveno sodišče

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Stranke

         Tožeča stranka: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Toženi stranki: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Izrek

      Člena 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da po eni strani nasprotujeta, da bi pogoj o predčasni zapadlosti pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki je bil ugotovljen za nepoštenega, deloma ohranjen s tem, da nacionalno sodišče odstrani elemente, zaradi katerih je nepošten. Po drugi strani pa ta člena ne nasprotujeta temu, da nacionalno sodišče odpravi ničnost takega nepoštenega pogoja, katerega besedilo se zgleduje po določbi zakonodaje, ki se uporabi v primeru soglasja strank pogodbe, tako da ga nadomesti z novim besedilom te zakonodajne določbe, ki je bilo uveljavljeno po sklenitvi pogodbe, če zadevna pogodba v primeru odprave tega nedovoljenega pogoja ne more obstajati in ugotovitev ničnosti te pogodbe v celoti potrošnika izpostavlja posebej škodljivim posledicam.

         (1)  UL C 200, 6.6.2016.


title: Zadeva C-778/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Paris (Francija) 22. oktobra 2019 – ZX/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/23

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Paris (Francija) 22. oktobra 2019 – ZX/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Zadeva C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Jezik postopka: francoščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: ZX

         Tožena stranka: BNP Paribas Personal Finance SA

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali Direktiva 93/13 (1), če se razlaga z vidika načela učinkovitosti, v zadevi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, nasprotuje uporabi pravil o zastaranju v naslednjih primerih: (a) za ugotovitev nepoštenosti pogoja, (b) za morebitna vračila, (c) če je potrošnik tožeča stranka in (d) če je potrošnik tožena stranka, vključno v postopku z nasprotnim zahtevkom?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje v celoti ali delno nikalen, ali Direktiva 93/13, če se razlaga z vidika načela učinkovitosti, v zadevi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, nasprotuje uporabi nacionalne sodne prakse, ki kot začetek teka zastaralnega roka določa datum sprejetja kreditne ponudbe, in ne datum nastanka resnih finančnih težav?

                  3.

                  Ali so pogoji, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki med drugim določajo, da je švicarski frank obračunska valuta in evro plačilna valuta, zaradi česar valutno tveganje nosi kreditojemalec, del glavnega predmeta pogodbe v smislu člena 4(2) Direktive 93/13 ob neizpodbijanju zneska stroškov menjave in ob obstoju pogojev, ki na določene datume predvidevajo možnost, da kreditojemalec uveljavlja možnost pretvorbe v evre po vnaprej določeni formuli?

                  4.

                  Ali Direktiva 93/13, če se razlaga z vidika načela učinkovitosti iz prava Skupnosti, nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero so pogoj ali skupina pogojev, kot so sporni pogoji iz postopka v glavni stvari, „jasni in razumljivi“ v smislu te direktive, če:

                              —

                              so v predhodni kreditni ponudbi podrobno predstavljeni devizni posli, izvršeni med trajanjem kredita, in je natančno navedeno, da se bo uporabil menjalni tečaj evro/švicarski frank, ki bo veljal dva delovna dneva pred datumom dogodka, ki določa posel, in ki bo objavljen na spletni strani Evropske centralne banke;

                              —

                              je v ponudbi navedeno, da kreditojemalec sprejme devizne posle iz švicarskih frankov v evre in iz evrov v švicarske franke, ki so potrebni za delovanje in vračilo kredita, ter da bo dajalec kredita preostali znesek mesečnih plačil v evrih pretvoril v švicarske franke po plačilu dodatnih stroškov kredita;

                              —

                              je v ponudbi navedeno, da če je znesek po deviznem poslu nižji od zapadlega obroka v švicarskih frankih, bo amortizacija glavnice manj hitra, morebitni delež neamortizirane glavnice na podlagi zapadlega obroka pa bo vpisan v negativni saldo računa v švicarskih frankih, poleg tega je pojasnjeno, da se bo amortizacija glavnice kredita spreminjala glede na zvišanje ali znižanje menjalnega tečaja, uporabljenega za mesečna plačila, ter da se lahko zaradi te spremembe podaljša ali skrajša amortizacijska doba kredita in glede na okoliščine spremenijo skupni stroški vračila;

                              —

                              so v členih „interni račun v evrih“ in „interni račun v švicarskih frankih“ podrobno predstavljeni posli, ki se izvedejo ob vsakem plačilu obroka v dobro in v breme vsakega računa, v pogodbi pa je pregledno predstavljeno konkretno delovanje mehanizma pretvorbe tuje valute; in ponudba zlasti ne vsebuje niti izrecne navedbe „valutnega tveganja“, ki ga nosi kreditojemalec, če prihodkov ne prejema v obračunski valuti, niti izrecne navedbe „obrestnega tveganja“?

                  5.

                  Če bi bil odgovor na četrto vprašanje pritrdilen, ali Direktiva 93/13, če se razlaga z vidika načela učinkovitosti iz prava Skupnosti, nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero so pogoj ali skupina pogojev, kot so sporni pogoji iz postopka v glavni stvari, „jasni in razumljivi“ v smislu te direktive, če je elementom, omenjenim v četrtem vprašanju, dodana le simulacija 5,37-odstotnega znižanja plačilne valute glede na obračunsko valuto v pogodbi s prvotnim trajanjem 25 let, brez druge navedbe izrazov, kot sta „tveganje“ ali „težava“?

                  6.

                  Ali dokazno breme glede „jasnosti in razumljivosti“ pogoja v smislu Direktive 93/13, vključno glede okoliščin sklenitve pogodbe, nosi ponudnik ali potrošnik?

                  7.

                  Če dokazno breme glede jasnosti in razumljivosti pogoja nosi ponudnik, ali Direktiva 93/13 nasprotuje nacionalni sodni praksi, v kateri se ob obstoju dokumentov o prodajnih metodah šteje, da morajo kreditojemalci dokazati, prvič, da so bili naslovniki informacij iz teh dokumentov in, drugič, da jih je nanje naslovila banka, ali pa se, nasprotno, zahteva, da ti elementi pomenijo domnevo, da so bile informacije iz teh dokumentov – tudi ustno – zagotovljene kreditojemalcem, to je izpodbojno domnevo, ki jo mora ovreči ponudnik, saj mora ta odgovarjati za informacije, ki jih predstavijo njegovi izbrani posredniki?

                  8.

                  Ali je lahko obstoj znatnega neravnotežja podan v pogodbi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v kateri obe stranki nosita valutno tveganje, ker ima na eni strani ponudnik na voljo boljša sredstva od potrošnika, da predvidi valutno tveganje, in ker je na drugi strani tveganje, ki ga nosi ponudnik, omejeno, medtem ko tveganje, ki ga nosi potrošnik, ni?

         (1)  Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 28).


title: Zadeva C-780/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Paris (Francija) 22. oktobra 2019 – BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/26

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Paris (Francija) 22. oktobra 2019 – BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Zadeva C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Jezik postopka: francoščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal de grande instance de Paris

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: BW, CX

         Toženi stranki: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali Direktiva 93/13 (1), če se razlaga z vidika načela učinkovitosti, v zadevi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, nasprotuje uporabi pravil o zastaranju v naslednjih primerih: (a) za ugotovitev nepoštenosti pogoja, (b) za morebitna vračila, (c) če je potrošnik tožeča stranka in (d) če je potrošnik tožena stranka, vključno v postopku z nasprotnim zahtevkom?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje v celoti ali delno nikalen, ali Direktiva 93/13, če se razlaga z vidika načela učinkovitosti, v zadevi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, nasprotuje uporabi nacionalne sodne prakse, ki kot začetek teka zastaralnega roka določa datum sprejetja kreditne ponudbe, in ne datum nastanka resnih finančnih težav?

                  3.

                  Ali so pogoji, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki med drugim določajo, da je švicarski frank obračunska valuta in evro plačilna valuta, zaradi česar valutno tveganje nosi kreditojemalec, del glavnega predmeta pogodbe v smislu člena 4(2) Direktive 93/13 ob neizpodbijanju zneska stroškov menjave in ob obstoju pogojev, ki na določene datume predvidevajo možnost, da kreditojemalec uveljavlja možnost pretvorbe v evre po vnaprej določeni formuli?

                  4.

                  Ali Direktiva 93/13, če se razlaga z vidika načela učinkovitosti iz prava Skupnosti, nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero so pogoj ali skupina pogojev, kot so sporni pogoji iz postopka v glavni stvari, „jasni in razumljivi“ v smislu te direktive, če:

                              —

                              so v predhodni kreditni ponudbi podrobno predstavljeni devizni posli, izvršeni med trajanjem kredita, in je natančno navedeno, da se bo uporabil menjalni tečaj evro/švicarski frank, ki bo veljal dva delovna dneva pred datumom dogodka, ki določa posel, in ki bo objavljen na spletni strani Evropske centralne banke;

                              —

                              je v ponudbi navedeno, da kreditojemalec sprejme devizne posle iz švicarskih frankov v evre in iz evrov v švicarske franke, ki so potrebni za delovanje in vračilo kredita, ter da bo dajalec kredita preostali znesek mesečnih plačil v evrih pretvoril v švicarske franke po plačilu dodatnih stroškov kredita;

                              —

                              je v ponudbi navedeno, da če je znesek po deviznem poslu nižji od zapadlega obroka v švicarskih frankih, bo amortizacija glavnice manj hitra, morebitni delež neamortizirane glavnice na podlagi zapadlega obroka pa bo vpisan v negativni saldo računa v švicarskih frankih, poleg tega je pojasnjeno, da se bo amortizacija glavnice kredita spreminjala glede na zvišanje ali znižanje menjalnega tečaja, uporabljenega za mesečna plačila, ter da se lahko zaradi te spremembe podaljša ali skrajša amortizacijska doba kredita in glede na okoliščine spremenijo skupni stroški vračila;

                              —

                              so v členih „interni račun v evrih“ in „interni račun v švicarskih frankih“ podrobno predstavljeni posli, ki se izvedejo ob vsakem plačilu obroka v dobro in v breme vsakega računa, v pogodbi pa je pregledno predstavljeno konkretno delovanje mehanizma pretvorbe tuje valute; in ponudba zlasti ne vsebuje niti izrecne navedbe „valutnega tveganja“, ki ga nosi kreditojemalec, če prihodkov ne prejema v obračunski valuti, niti izrecne navedbe „obrestnega tveganja“?

                  5.

                  Če bi bil odgovor na četrto vprašanje pritrdilen, ali Direktiva 93/13, če se razlaga z vidika načela učinkovitosti iz prava Skupnosti, nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero so pogoj ali skupina pogojev, kot so sporni pogoji iz postopka v glavni stvari, „jasni in razumljivi“ v smislu te direktive, če je elementom, omenjenim v četrtem vprašanju, dodana le simulacija 5,37-odstotnega znižanja plačilne valute glede na obračunsko valuto v pogodbi s prvotnim trajanjem 25 let, brez druge navedbe izrazov, kot sta „tveganje“ ali „težava“?

                  6.

                  Ali dokazno breme glede „jasnosti in razumljivosti“ pogoja v smislu Direktive 93/13, vključno glede okoliščin sklenitve pogodbe, nosi ponudnik ali potrošnik?

                  7.

                  Če dokazno breme glede jasnosti in razumljivosti pogoja nosi ponudnik, ali Direktiva 93/13 nasprotuje nacionalni sodni praksi, v kateri se ob obstoju dokumentov o prodajnih metodah šteje, da morajo kreditojemalci dokazati, prvič, da so bili naslovniki informacij iz teh dokumentov in, drugič, da jih je nanje naslovila banka, ali pa se, nasprotno, zahteva, da ti elementi pomenijo domnevo, da so bile informacije iz teh dokumentov – tudi ustno – zagotovljene kreditojemalcem, to je izpodbojno domnevo, ki jo mora ovreči ponudnik, saj mora ta odgovarjati za informacije, ki jih predstavijo njegovi izbrani posredniki?

                  8.

                  Ali je lahko obstoj znatnega neravnotežja podan v pogodbi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v kateri obe stranki nosita valutno tveganje, ker ima na eni strani ponudnik na voljo boljša sredstva od potrošnika, da predvidi valutno tveganje, in ker je na drugi strani tveganje, ki ga nosi ponudnik, omejeno, medtem ko tveganje, ki ga nosi potrošnik, ni?

         (1)  Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL L 95, 21.4.1993, str. 29).


title: Zadeva T-695/18: Sodba Splošnega sodišča z dne 20. novembra 2019 – Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED) (Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Evrioske unije fLORAMED – Prejšnja besedna znamka Evropske unije MEDIFLOR – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/47

      Sodba Splošnega sodišča z dne 20. novembra 2019 – Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED)
      (Zadeva T-695/18) (1)

      (Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evrioske unije fLORAMED - Prejšnja besedna znamka Evropske unije MEDIFLOR - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001)
      (2020/C 19/56)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Stefan Werner (Baldham, Nemčija) (zastopnik: T. Büttner, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: S. Hanne, agent)

         Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe pri EUIPO, intervenientka pred Splošnim sodiščem: Merck KGaA (Darmstadt, Nemčija) (zastopniki: U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis in S. Schäffner, odvetniki)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 17. septembra 2018 (zadeva R 197/2018-2) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbo Merck in S. Wernerjem.

         Izrek

                  1.

                     Tožba se zavrne.

                  2.

                     Stefanu Wernerju se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 25, 21.1.2019.


title: Zadeva C-612/19 P: Pritožba, ki jo je CC vložil 14. avgusta 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 13 junija 2019 v zadevi T-248/17 RENV, CC/Parlament

text:
               20.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/7

      Pritožba, ki jo je CC vložil 14. avgusta 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 13 junija 2019 v zadevi T-248/17 RENV, CC/Parlament
      (Zadeva C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Pritožnik: CC (zastopnik: G. Maximini, Rechtsanwalt)

         Druga stranka v postopku: Evropski parlament

         Predlogi

      Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  razveljavi Sodbo, ki jo je Splošno sodišče izdalo 13. junija 2019 v zadevi T-248/17 RENV, razen točke 3 izreka glede stroškov;

                  —

                  Parlamentu naloži odškodnino za celotno nepremoženjsko in premoženjsko škodo, ki je nastala pritožniku, upoštevajoč metodo izračuna, navedeno v njegovi tožbi F-9/12;

                  —

                  Parlamentu naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka predlaga delno razveljavitev Sodbe z dne 13. junija 2019 v zadevi CC/Parlament, T-248/17 RENV (razen točke 3 izreka), s katero je Splošno sodišče Parlamentu naložilo, naj pritožniku plača znesek 6 000 EUR in celotne stroške, v preostalem pa je tožbo zavrnilo.
      Pritožnik v utemeljitev svoje pritožbe navaja pet razlogov:

                  —

                  Kršitev člena 106 Poslovnika Splošnega sodišča – Kršitev načela pravne varnosti – Kršitev člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah;

                  —

                  Napačna uporaba prava, ker Splošno sodišče ni sprejelo predlaganih pripravljalnih ukrepov in ukrepov procesnega vodstva;

                  —

                  Izkrivljanje razpisa natečaja – Kršitev ničnostne sodbe – Nezakonita nadomestitev presoje – Kršitev člena 1d(2) Kadrovskih predpisov;

                  —

                  Napačna uporaba prava, ker je Splošno sodišče izključilo nekatera delovna mesta iz presoje izgube možnosti;

                  —

                  Arbitrarna presoja, napačna uporaba prava, odsotnost obrazložitve, odsotnost nepristranskosti.


               23.1.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 23/8

      Zahtevek za svetovalno mnenje Sodišča Efte, ki ga je vložilo knežje prizivno sodišče 13. avgusta 2019 v kazenskem postopku zoper H in I

         (Zadeva E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      Knežje prizivno sodišče (Fürstliches Obergericht) je na Sodišču Efte vložilo zahtevek z dne 13. avgusta 2019, tajništvo Sodišča pa ga je prejelo 20. avgusta 2019. Zahtevek zadeva svetovalno mnenje v kazenskem postopku zoper H in I glede naslednjih vprašanj:

                  1.

                  V zvezi s členom 13(1)(m) Uredbe (ES) št. 561/2006:

                              (a)

                              Ali se ta določba uporablja tudi za „prazne vožnje“ specializiranih vozil za prevoz denarja in/ali dragocenih predmetov, navedenih v tem členu; drugače povedano, ali se uporablja za vožnje teh vozil z namenom pobiranja denarja ali dragocenih predmetov in za povratne vožnje po dostavi denarja ali dragocenih predmetov?

                              (b)

                              Ali se ta določba uporablja tudi za vozila, ki spremljajo specializirana vozila za prevoz denarja in/ali dragocenih predmetov?

                  2.

                  Ali je potrebno ali sorazmerno, da država članica na podlagi člena 19(1) Uredbe (ES) št. 561/2006 naloži kazni za kršitve te uredbe, če so bile zadevne vožnje opravljene s specializiranimi vozili za prevoz denarja ali dragocenih predmetov na ozemlju drugih držav članic, pri čemer so te države članice uporabile izjemo iz člena 13(1)(m) navedene uredbe, tako da v skladu z ustrezno nacionalno zakonodajo zadevnih držav članic ni prišlo do kršitve?

                  3.

                  Ali je treba člen 6(5) Uredbe (ES) št. 561/2006 razumeti tako, da mora biti tudi v primeru, ko država članica uporabi izjemo iz člena 13(1)(m) te uredbe, ves porabljeni čas iz člena 4(e) navedene uredbe ter čas, porabljen za vožnjo vozil (v obeh primerih se čas nanaša na vožnje specializiranih vozil za prevoz denarja in/ali dragocenih predmetov), zabeležen kot „drugo delo“ v skladu s členom 6(5) navedene uredbe?
                  Če je odgovor na vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 6(5) Uredbe (ES) št. 561/2006 uporabiti tudi, kadar je zadevna država članica izvzela zadevna vozila v skladu s členom 3(2) Uredbe (EGS) št. 3821/85 (zdaj člen 3(2) Uredbe (EU) št. 165/2014)?


title: Zadeva T-14/18: Sodba Splošnega sodišča z dne 19. decembra 2019 – Grčija/Komisija (EKJS in EKSRP – Odhodki, izključeni iz financiranja – Nevezane neposredne pomoči – Pavšalni finančni popravek – Člen 52 Uredbe (EU) št. 1306/2013 – Člen 12 Delegirane uredbe (EU) št. 907/2014 – Obveznost obrazložitve – Ocena škode – Sorazmernost)

text:
               24.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 61/24

      Sodba Splošnega sodišča z dne 19. decembra 2019 – Grčija/Komisija
      (Zadeva T-14/18) (1)

      (EKJS in EKSRP - Odhodki, izključeni iz financiranja - Nevezane neposredne pomoči - Pavšalni finančni popravek - Člen 52 Uredbe (EU) št. 1306/2013 - Člen 12 Delegirane uredbe (EU) št. 907/2014 - Obveznost obrazložitve - Ocena škode - Sorazmernost)
      (2020/C 61/28)
      Jezik postopka: grščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Helenska republika (zastopniki: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou in A. Vasilopoulou, agenti)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: D. Triantafyllou in D. Bianchi, agenta)

         Predmet

      Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2017/2014 z dne 8. novembra 2017 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (UL 2017, L 292, str. 61), v delu, v katerem se nanaša na Helensko republiko.

         Izrek

                  1.

                     Tožba se zavrne.

                  2.

                     Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 112, 26.3.2018.


title: Zadeva C-935/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poljska) 23. decembra 2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/2

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poljska) 23. decembra 2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Zadeva C-935/19)
      (2020/C 191/02)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

         Tožena stranka: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali je dodatna davčna obveznost, kakršna je ta, določena v členu 112b(2) zakona o DDV, v skladu z določbami Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) (zlasti njenimi členi 2, 250 in 273), členom 4(3) PEU, členom 325 PDEU in načelom sorazmernosti?

         (1)  UL 2006, L 347, str. 1.


title: Zadeva C-949/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 31. decembra 2019 – M.A./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/2

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 31. decembra 2019 – M.A./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Zadeva C-949/19)
      (2020/C 191/03)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: M.A.

         Tožena stranka: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali je treba člen 21(2a) Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah (1) v povezavi s členom 47, prvi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da bi morala biti državljanu tretje države, ki mu je bila zavrnjena izdaja vizuma za dolgoročno bivanje in ki ne more uveljavljati pravice do prostega gibanja na ozemlju drugih držav članic iz člena 21(1) Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma, zagotovljena pravica do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem?

         (1)  UL 2000, L 239, str. 19.


title: Zadeva C-19/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Gdańsku (Poljska) 16. januarja 2020 – I.W., R.W./Bankowi BPH S.A.

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/3

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Gdańsku (Poljska) 16. januarja 2020 – I.W., R.W./Bankowi BPH S.A.
      (Zadeva C-19/20)
      (2020/C 191/04)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: I.W., R.W.

         Tožena stranka: Bank BPH S.A.

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 3(1) in (2) v povezavi s členom 4(1) v povezavi s členom 6(1) in členom 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) razlagati tako, da mora nacionalno sodišče ugotoviti nepoštenost (v smislu člena 3(1) direktive) pogoja iz pogodbe, sklenjene s potrošnikom, tudi takrat kadar je bil v času sprejetja odločbe pogoj, ker sta stranki z aneksom spremenili pogodbo, spremenjen tako, da ni nepošten, ugotovitev nepoštenosti pogoja v njegovem prvotnem besedilu pa lahko povzroči prenehanje (ničnost) cele pogodbe?

                  2.

                  Ali je treba člen 6(1) v povezavi s členom 3(1) in (2), drugi stavek, in člen 2 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah razlagati tako, da nacionalnemu sodišču dovoljuje, da ugotovi nepoštenost le nekaterih elementov pogodbenega pogoja, v katerem je določeno, da banka določi menjalni tečaj, na podlagi katerega je indeksiran potrošnikov kredit (tako kot v postopku v glavni stvari), in sicer tako, da izključi določilo, v skladu s katerim banka enostransko in na nepregleden način določi maržo, ki je del menjalnega tečaja, in pusti v veljavi nedvoumno določilo glede povprečnega menjalnega tečaja centralne banke (Narodowy Bank Polski, Poljska nacionalna banka), v zvezi s katerim ni potrebe po nadomestitvi odpravljene vsebine s katero koli zakonsko določbo, […] kar bo vzpostavilo pravično ravnotežje med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, čeprav bo bistvo določila glede dajatve, ki jo mora izpolniti potrošnik, spremenilo v njegovo korist?

                  3.

                  Ali je treba člen 6(1) v povezavi s členom 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah razlagati tako, da javni interes nasprotuje ugotovitvi nepoštenosti le nekaterih elementov pogodbenega pogoja na način, ki je opisan v drugem vprašanju, tudi kadar nacionalni zakonodajalec uvede ukrepe za preprečitev stalne uporabe nepoštenih pogodbenih pogojev kot so ti, ki so obravnavni v postopku v glavni stvari, s sprejetjem predpisov, ki banki nalagajo obveznost, da natančno določi metode in roke za določitev menjalnega tečaja valut, na podlagi katerega se izračunajo znesek kredita, obroki za plačilo glavnice in obresti, in pravila za preračun v valuto izplačila ali odplačila kredita?

                  4.

                  Ali je treba to, da pogodba ni zavezujoča, kar je predpisano v členu 6(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah in kar je rezultat izključitve nepoštenih pogodbenih pogojev iz člena 2(a) v povezavi s členom 3 te direktive, razlagati tako, da je to sankcija, ki je lahko posledica konstitutivne odločbe sodišča, izdane na izrecni predlog potrošnika, s posledicami od sklenitve pogodbe, tj. ex tunc, in restitucijski zahtevki potrošnika in prodajalca ali ponudnika zapadejo s pravnomočnostjo sodbe?

                  5.

                  Ali je treba člen 6(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah z dne 30 marca 2010 (UL, C 83. str. 389) razlagati tako, da nacionalnemu sodišču nalaga obveznost, da potrošnika, ki je vložil predlog za ugotovitev ničnosti pogodbe v zvezi z odpravo nepoštenih pogojev, obvesti o pravnih učinkih take odločitve, vključno z morebitnimi restitucijskimi zahtevki prodajalca ali ponudnika (banke), čeprav v tem postopku niso bili uveljavljani, in tistimi zahtevki, katerih utemeljenost ni jasno ugotovljena, tudi kadar potrošnika zastopa poklicni pooblaščenec?

         (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288.


title: Zadeva C-29/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Köln (Nemčija) 23. januarja 2020 – Biofa AG/Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/4

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Köln (Nemčija) 23. januarja 2020 – Biofa AG/Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG
      (Zadeva C-29/20)
      (2020/C 191/05)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Oberlandesgericht Köln

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Biofa AG

         Tožena stranka: Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali je z odobritvijo aktivne snovi z izvedbeno uredbo v skladu s členom 9(1)(a) Uredbe (EU) št. 528/2012 (1) za sodni postopek v državi članici zavezujoče določeno, da je snov, na katero se nanaša odobritev, namenjena temu, da v smislu člena 3(1)(a) Uredbe (EU) št. 528/2012 deluje na kateri koli drug način kot zgolj fizično ali mehansko, oziroma je sodišče države članice, ki odloča o zadevi, zavezano k tenu, da dejansko ugotovi ali so podani elementi dejanskega stanu iz člena 3(1)(a) Uredbe (EU) št. 528/2012 tudi po sprejetju izvedbene uredbe?

         (1)  Uredba (EU) št. 528/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov (UL 2012, L 167, str. 1).


title: Zadeva C-46/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 29. januarja 2020 – Z/Finanzamt G

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/5

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 29. januarja 2020 – Z/Finanzamt G
      (Zadeva C-46/20)
      (2020/C 191/07)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Bundesfinanzhof

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka in revident: Z

         Tožena stranka in nasprotna stranka v postopku z revizijo: Finanzamt G

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali člen 168(a) v povezavi s členom 167 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. 11. 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) nasprotuje nacionalni sodni praksi, po kateri je pravica do odbitka vstopnega davka izključena v primerih, v katerih obstaja pravica do izbire vključitve prejetih dobav, če do izteka zakonskega roka za oddajo letnega obračuna davka na dodano vrednost ni bila oddana nobena za finančne organe razvidna izjava o vključitvi?

                  2.

                  Ali člen 168(a) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. 11. 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost nasprotuje nacionalni sodni praksi, po kateri se predpostavlja vključitev v zasebno premoženje oziroma takšna domneva, če niso podani (zadostni) kazalniki za vključitev poslovna sredstva?

         (1)  UL 2006, L 347, str. 1.


title: Zadeva C-48/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 28. januarja 2020 – UAB „P“/Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/6

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 28. januarja 2020 – UAB „P“/Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku
      (Zadeva C-48/20)
      (2020/C 191/08)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: UAB „P“

         Nasprotna stranka: Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali je treba člen 203 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) in načelo sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se v položaju, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, za račune, na katerih je neupravičeno izkazan DDV, ki jih izda dobroverni davčni zavezanec, uporabi nacionalna določba, kakršna je člen 108(1) ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (2) (zakon z dne 11. marca 2004 o davku na blago in storitve), če:

                  —

                  ravnanje davčnega zavezanca ni bilo povezano z davčno goljufijo, ampak je bilo posledica napačne razlage, ki sta jo stranki transakcije opravili v zvezi s pravnimi določbami ter ki je temeljila na razlagi določb, ki so jo podali davčni organi, in praksi, ki je bila v tem okviru ob izvedbi transakcije splošno razširjena, in v skladu s katero se je zmotno predpostavljalo, da izdajatelj računa opravi dobavo blaga, čeprav dejansko izvede storitev finančnega posredništva, ki je oproščena DDV, in

                  —

                  bi imel prejemnik računa, na katerem je neupravičeno izkazan DDV, pravico zahtevati njegovo vračilo, če bi davčni zavezanec, ki je zanj dejansko opravil dobavo blaga, za transakcijo pravilno izstavil račun?

         (1)  UL 2006, L 347, str. 1.

         (2)  Dz. U. iz leta 2011, št. 177, pozicija 1054.


title: Zadeva C-55/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie (Poljska) 31. januarja 2020 – Ministerstwo Sprawiedliwości/R.G.

text:
               8.6.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 191/6

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie (Poljska) 31. januarja 2020 – Ministerstwo Sprawiedliwości/R.G.
      (Zadeva C-55/20)
      (2020/C 191/09)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Pritožnik: Ministerstwo Sprawiedliwości

         Nasprotna stranka v postopku: R.G.

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali se določbe poglavja III Direktive 2006/123/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu (v nadaljevanju: Direktiva o storitvah), zlasti člen 10(6) te direktive, uporabijo za postopek v zvezi z disciplinsko odgovornostjo odvetnikov in tujih pravnikov, ki so vpisani v imenik odvetnikov, na podlagi katere se odvetniku lahko zlasti naloži denarna kazen, začasno prepove opravljanje poklica ali odvzame pravica opravljati odvetniški poklic, tujemu pravniku pa se lahko zlasti naloži denarna kazen, začasno odvzame pravica do zagotavljanja pravne pomoči v Republiki Poljski ali prepove zagotavljanje pravne pomoči v Republiki Poljski? Če je odgovor pritrdilen, ali se za zgoraj omenjeni postopek, ki pred odvetniškimi sodišči teče v zadevah, v katerih zoper odločbe teh sodišč ni mogoče vložiti pravnega sredstva pri sodiščih države ali v katerih je zoper take odločbe mogoče vložiti le izredno pravno sredstvo, kakršno je kasacijska pritožba pri Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), določbe Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), zlasti njen člen 47, uporabijo tudi v primerih, ko so vsi bistveni elementi omejeni na eno državo članico?

                  2.

                  Ali je treba v zadevi, v kateri je v okviru postopka iz prvega vprašanja za obravnavo kasacijske pritožbe zoper odločbo ali sklep odvetniškega disciplinskega sodišča ali pritožbe zoper sklep o zavržbi take kasacijske pritožbe v skladu z nacionalnimi predpisi, ki se uporabijo, pristojen organ, ki po presoji tega sodišča, ki se ujema s presojo, ki jo je v sodbi z dne 5. decembra 2019 (opravilna številka III PO 7/18) izrazilo Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ni neodvisno in nepristransko sodišče v smislu člena 47 Listine, opustiti uporabo nacionalnih predpisov, s katerimi je določena pristojnost takega organa, odvetniško disciplinsko sodišče pa mora tako kasacijsko pritožbo ali pritožbo predložiti v obravnavo sodišču, ki bi bilo pristojno, če ne bi bilo omenjenih predpisov?

                  3.

                  Ali v zadevi, v kateri v okviru postopka iz prvega vprašanja kasacijske pritožbe zoper odločbo ali sklep odvetniškega disciplinskega sodišča v skladu s stališčem tega sodišča ne moreta vložiti niti generalni državni tožilec niti varuh človekovih pravic, to stališče pa je:

                              a)

                              v nasprotju s stališčem, izraženim v mnenju z dne 27. novembra 2019 (opravilna številka II DSI 67/18), ki ga je izdalo sedem sodnikov Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego (disciplinski senat vrhovnega sodišča), torej organ, ki je v skladu z nacionalnimi predpisi, ki se uporabijo, pristojen za odločanje o pritožbi zoper sklep o zavržbi kasacijske pritožbe, vendar pa po presoji odvetniškega disciplinskega sodišča, ki se ujema s presojo, ki jo je Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) izrazilo v sodbi z dne 5. decembra 2019 (opravilna številka III PO 7/18), ni neodvisno in nepristransko sodišče v smislu člena 47 Listine,

                              b)

                              v skladu s stališčem, ki ga je predhodno izrazil Izba Karna Sądu Najwyższego (kazenski senat vrhovnega sodišča), torej sodišče, ki bi bilo pristojno za obravnavo take pritožbe, če ne bi bilo omenjenih predpisov,

                        odvetniško disciplinsko sodišče lahko prezre (oziroma bi moralo prezreti) stališče, ki ga je izrazil Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego (disciplinski senat vrhovnega sodišča)?

                  4.

                  Ali bi moralo odvetniško disciplinsko sodišče, če je bila pri njem v zadevi iz tretjega vprašanja vložena pritožba ministra za pravosodje, vendar

                              a)

                              je eden od dejavnikov, na podlagi katerih je po mnenju Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), izraženem v sodbi z dne 5. decembra 2019 (opravilna številka III PO 7/18), in mnenju odvetniškega disciplinskega sodišča utemeljena ugotovitev, da Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego (disciplinski senat vrhovnega sodišča), torej organ, omenjen v točki (a) tretjega vprašanja, ni neodvisno in nepristransko sodišče v smislu člena 47 Listine, vpliv, ki ga ima na njegovo sestavo izvršilna oblast in torej tudi ravno minister za pravosodje,

                              b)

                              funkcijo generalnega državnega tožilca, ki naj bi bil v skladu s stališčem Izba Dyscyplinarna Sądu Najwyższego (disciplinski senat vrhovnega sodišča), torej organa iz točke (a) tretjega vprašanja, legitimiran za vložitev kasacijske pritožbe zoper sklep, izdan na podlagi pritožbe, v skladu s stališčem Izba Karna Sądu Najwyższego (kazenski senat vrhovnega sodišča), torej sodišča iz točke (b) tretjega vprašanja, in stališčem odvetniškega disciplinskega sodišča pa te legitimacije nima, na podlagi zakona opravlja ravno minister za pravosodje,

                        pritožbo zavreči, če lahko le tako zagotovi skladnost postopka s členom 47 Listine in zlasti prepreči, da bi v postopku sodeloval organ, ki ni neodvisno in nepristransko sodišče v smislu tega člena?

         (1)  UL L 376, 2006, str. 36.