title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. septembra 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Maria Dolores Fernández Gómez. # Pritožba - Začasni uslužbenec - Člen 2(a) PZDU - Doba, dopolnjena na Komisiji v vlogi napotenega nacionalnega strokovnjaka - Predlog za razglasitev ničnosti - Dopustnost - Zahteva v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov - Izraz - Akt, ki posega v položaj. # Zadeva C-417/05 P.

text:
      Zadeva C-417/05 P
      Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Marii Dolores Fernández Gómez
      „Pritožba – Začasni uslužbenec – Člen 2(a) PZDU – Doba, dopolnjena na Komisiji v vlogi napotenega nacionalnega strokovnjaka – Predlog za razglasitev ničnosti – Dopustnost – Zahteva v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov – Pojem – Akt, ki posega v položaj“
      Povzetek sodbe
      1.        Uradniki – Pravno sredstvo – Zahteva v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov – Pojem
      (Kadrovski predpisi, člen 90(1))
      2.        Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Pojem
      (Kadrovski predpisi, člen 90(2))
      1.        Predlog za podaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca, ki ga je podal vodja oddelka, na katerem je delala tožeča stranka, ne
         pomeni zahteve tega začasnega uslužbenca v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov. Iz jasnega besedila te določbe je namreč
         razvidno, da lahko le oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, vloži tako zahtevo. Obvestilo, ki ga je ena služba Komisije
         naslovila na drugo službo, torej ne spada v okvir, opredeljen s to določbo, in ga ni mogoče enačiti z zahtevo, sicer bi se
         postopek, ki ga določa ta določba, kršil.

      Tudi elektronska pošta, ki jo je ta začasni uslužbenec naslovil na pristojno službo in s katero je zahteval določene podatke
         v zvezi z njegovo pogodbo, ne da bi tej službi predlagal, naj sprejme odločitev, ki se nanaša nanj, ne pomeni zahteve v smislu
         člena 90(1) Kadrovskih predpisov.

      (Glej točke od 37 do 39.)
      2.        Le akti ali ukrepi, ki imajo take zavezujoče pravne učinke, ki s tem, da pomembno spreminjajo pravni položaj tožeče stranke,
         neposredno in takoj vplivajo na njene interese, imajo lahko zanjo negativne posledice v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

      Pri elektronski pošti pristojne službe, s katero je bil vodja oddelka, v katerem je delal začasni uslužbenec, obveščen o tem,
         da pogodbe zadnjenavedenega ni mogoče podaljšati, in ki ne zajema nobenega novega elementa v primerjavi z določbami pogodbe,
         ki je edini vir pravnih učinkov za osebe, na katere se nanašajo Kadrovski predpisi, očitno ne gre za tak primer. Tako posredovanje
         pomeni izključno potrditveni akt pogodbe in zaradi njega ne more začeti teči novi rok za vložitev tožbe.

      (Glej točke od 42 do 46.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 14. septembra 2006(*)

      „Pritožba – Začasni uslužbenec – Člen 2(a) PZDU – Doba, dopolnjena na Komisiji v vlogi napotenega nacionalnega strokovnjaka – Predlog za razglasitev ničnosti – Dopustnost – Zahteva v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov – Pojem – Akt, ki posega v položaj“
      V zadevi C-417/05 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 24. novembra 2005,
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata D. Martin in L. Lozano Palacios, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      druga stranka v postopku je
      Maria Dolores Fernández Gómez, ki jo zastopa J. R. Iturriagagoitia, odvetnik,

      tožeča stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, R. Schintgen, P. Kūris, G. Arestis (poročevalec) in J. Klučka, sodniki,
      generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. maja 2006,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s pritožbo predlaga razglasitev ničnosti sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne
         13. septembra 2005 v zadevi Fernández Gómez proti Komisiji (T-272/03, ZOdl. JU, str. I-A-197 in II-979, v nadaljevanju: izpodbijana
         sodba), s katero je le-ta, na eni strani, razglasila ničnosti odločbe organa, pristojnega za sklepanje pogodb o zaposlitvi
         z dne 12. maja 2003, s katero je bil zavrnjen predlog M. D. Fernández Gómez za podaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca (v
         nadaljevanju: sporna odločba), in na drugi strani, Komisiji naložila, da slednji plača znesek 50.000 EUR za odškodnino za
         škodo, ki jo je utrpela zaradi te odločbe, ter plačilo stroškov.

       Pravni okvir, dejansko stanje in postopek pred Sodiščem prve stopnje
      2        Člena 2 in 3 Uredbe Sveta (EURATOM, ESPJ, EGS) št. 259/68 z dne 29. februarja 1968 o kadrovskih predpisih za uradnike in pogojih
         pogodbe o zaposlitvi za druge uslužbence Evropskih skupnosti in o posebnih ukrepih, ki se začasno uporabljajo za uradnike
         Komisije (UL L 56, str. 1), kot sta veljala do 30. aprila 2004, ki določata Kadrovske predpise za uradnike Evropskih skupnosti
         (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) in Pogoje za zaposlitev drugih uslužbencev (v nadaljevanju: PZDU).

      3        V skladu s členom 2(a) PZDU začasni uslužbenec pomeni „uslužbenca, ki se zaposli na delovno mesto s seznama delovnih mest,
         ki je priložen delu proračuna za posamezno institucijo in ga je proračunski organ opredelil kot začasno“.

      4        Člen 8 PZDU podrobneje določa, da se lahko začasni uslužbenec, za katerega se uporablja navedeni člen 2(a), zaposli za določen
         ali nedoločen čas, in da se lahko pogodba o zaposlitvi za določen čas takega uslužbenca obnovi le enkrat za določen čas.

      5        Komisija je 18. oktobra 1994 sprejela Kodeks dobrega ravnanja v zvezi z določbami, ki v celoti urejajo odnose med službami
         Komisije in določenimi kategorijami osebja (v nadaljevanju: Kodeks dobrega ravnanja).

      6        Različne kategorije osebja, na katere se nanaša ta kodeks, so: „osebje, za katero ne veljajo Kadrovski predpisi“ in „določene
         posebne kategorije [osebja]“. V skladu s točko I B navedenega kodeksa je treba pod pojmom „določene posebne kategorije [osebja]“
         razumeti „določeno osebje, za katero veljajo Kadrovski predpisi, PZDU ali javno pravo“. Slednje se nanašajo na pomožne uslužbence,
         napotene nacionalne strokovnjake (v nadaljevanju: NNS), uradnike ali uslužbence, ki so na dopustu iz osebnih razlogov, ali
         ki delajo s krajšim delovnim časom, nekdanje uradnike, začasne uslužbence, in tudi „druge uslužbence Skupnosti“.

      7        Komisija je 13. novembra 1996 sprejela sklep z naslovom „Politika začasnih uslužbencev na podlagi člena 2(a) Pogojev za zaposlitev
         drugih uslužbencev Evropskih skupnosti (PZDU)“ (v nadaljevanju: sklep z dne 13. novembra 1996). S tem sklepom so bile na podlagi
         novih smernic sprejete „operativne določbe“, ki se nanašajo na zaposlitev in izbiro začasnih uslužbencev, na katere se nanaša
         člen 2(a) PZDU, trajanje njihove pogodbe, omejitve seštevanj z drugimi upravnimi ali pogodbenimi razmerji s Komisijo, ter
         notranje natečaje in javne natečaje, za katere bi se zanimali.

      8        Točka 6(b) in (c) tega sklepa opredeljuje trajanje pogodb in pogoje pravila neseštevanja, ki se uporablja za začasne uslužbence,
         na katere se nanaša člen 2(a) PZDU, katerim je bila ponudba pogodbe predložena od 1. decembra 1996 (v nadaljevanju: pravilo
         neseštevanja). Točka 6(c) podrobneje določa naslednje:

      “Celotna navzočnost osebe, ki ni uradnik, na Komisiji skupaj ne sme preseči 6 let. Za dobo 6 let se bo upoštevala doba, ko
         je bila zaposlena kot začasni uslužbenec iz 2(a) ali 2(b), pomožni uslužbenec in osebje, za katero ne veljajo Kadrovski predpisi
         [...]. Na generalne direktorate se naslovijo priporočila, da bi se jim omogočilo, da pri njihovih predlogih za zaposlitev
         uporabijo to omejitev seštevanja.“

      9        Generalni direktor generalnega direktorata „Osebje in uprava“ (v nadaljevanju: GD IX) je 14. novembra 1996 na osebje v zvezi
         z „novo politiko začasnih uslužbencev, na katere se nanaša člen 2(a) PZDU“, naslovil dopis informativnega značaja. Ta dopis
         posebej glede pravila neseštevanja, ki omejuje skupno trajanje zaposlitve osebja, ki ni zaposleno za nedoločen čas, na največ
         šest let, poudarja, da je treba za izračun tega maksimalnega trajanja upoštevati „obdobja zaposlitve [...] kot NNS ali kot
         vsako drugo osebje, za katero ne veljajo Kadrovski predpisi“ na Komisiji.

      10      M. D. Fernández Gómez je tri leta od 1. decembra 1997 do 30. novembra 2000 delala na Komisiji kot NNS. Nato je bila od 1.
         decembra 2000 do 15. februarja 2001 za dva meseca in pol tam zaposlena kot pomožni uslužbenec.

      11      Nato je bila zaposlena na delovno mesto objavljeno v obvestilu o prostem delovnem mestu 13T/TRADE/2000 za zapolnitev štirih
         začasnih mest na generalnem direktoratu „Trgovina.“ To obvestilo je v zvezi s trajanjem pogodbe določalo:

      „[M]ed imenovanjem kandidata [...] mora Komisija uporabiti pravila, ki jih zajema sklep z dne 13. novembra 1996, ki se nanašajo
         na omejitev trajanja pogodb, ki so sklenjene v skladu s členom 2(a) [PZDU] za dobo največ treh let, z eno samo možnostjo podaljšanja
         za dobo največ enega leta.“

      12      Prijava je bila sprejeta. M. D. Fernández Gómez je s Komisijo sklenila pogodbo začasnega uslužbenca v smislu 2(a) člena PZDU.
         Ta pogodba z dne 17. januarja 2001 je začela veljati 16. februarja 2001. Na podlagi člena 4 navedene pogodbe je bilo trajanje
         le-te določeno na dve leti ter devet mesecev in pol, tako, da bi se morala končati 30. novembra 2003.

      13      Ta pogodba je bila tožeči stranki, za zapolnitev delovnega mesta, vročena z dopisom z dne 19. januarja 2001, v katerem je
         pristojna služba Komisije M. D. Fernández Gómez opozorila na dejstvo, da „[je bila] pogodba sklenjena za določeno dobo dveh
         let ter devet mesecev in pol in da je v skladu s sklepom Komisije z dne 13. novembra 1996, ki določa maksimalno trajanje različnih
         vrst pogodb, naj ne bi bilo mogoče podaljšati“.

      14      M. D. Fernández Gómez je 13. februarja 2003 uslužbencu GD IX g. Daumu, poslala elektronsko pošto. V tej pošti, z naslovom
         „Vprašanje glede napotitve NNS“, je bilo napisano:

      „[...] hvaležna bi Vam bila, če bi mi posredovali naslednje podatke:
      –        ali se ‚pravilo neseštevanja‘ (sklep Komisije z dne 13. novembra 1996) uporablja za napotitev NNS, ki se je začela in končala
         pred 5. januarjem 2002? V primeru pritrdilnega odgovora,

      –        od katerega datuma dalje se uporablja in
      –        iz katerega razloga take omejitve ni v odločbi Komisije z dne 9. februarja 2001 (ki ureja pogoje za zaposlitev NNS) in iz
         katerega razloga obdobja napotitve NNS niso omenjena v sklepu z dne 13. novembra 1996?

      […]“
      15      Z obvestilom z dne 3. aprila 2003, naslovljenim na GD IX, je vodja oddelka, v kateri je M. D. Fernández Gómez delala, namreč
         predlagal podaljšanje njene pogodbe začasnega uslužbenca za skupno dobo štirih let, ki ga je štel za maksimalno trajanje te
         pogodbe. Ta predlog za podaljšanje je navajal razloge, zaradi katerih je bilo obdržanje zadevne osebe v enoti „zelo zaželeno“.
         Poleg tega je navedeno obvestilo razkrilo, da sklep z dne 13. novembra 1996 ni določal, da se obdobje napotitve NNS upošteva
         za izračun obdobja šestih let, ki ga določa pravilo neseštevanja. To obvestilo prav tako navaja, da se NNS v kodeksu dobrega
         ravnanja niso šteli za „osebje, za katero ne veljajo Kadrovski predpisi“.

      16      Uslužbenec GD IX je 12. maja 2003 na uslužbenca enote, katere del je M. D. Fernández Gómez, naslovil elektronsko pošto. Ta
         pošta (v nadaljevanju: sporna odločba) se je glasila:

      „[P]rosili so me za odgovor [na] sporočilo v zvezi s podaljšanji, ki ste jih predlagali v obvestilu z dne 3. aprila 2003 za
         dva ‚[začasna uslužbenca] 2(a), M. D. Fernández Gómez in M.[...]

      M. D. Fernández Gómez je glede vprašanja obdobja NNS, ki se upošteva pri pravilu neseštevanja, neposredno kontaktirala g.
         Dauma, ki ji je odgovoril, da je bila ustaljena praksa, da se to obdobje NNS upošteva kot obdobje ‚osebja, za katero ne veljajo
         Kadrovski predpisi‘[...].

      Tako potrjujem, da za ta dva uslužbenca, tako kot za vse ostale v enaki situaciji, izničenje obdobja, ko so bili zaposlene
         kot NNS, niti podaljšanje njihove pogodbe nista predvidena.

      […]“
      17      Ta pošta je bila M. D. Fernández Gómez poslana preko elektronske pošte z dne 18. junija 2003.

      18      Ta je 11. julija 2003 vložila pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov, ki je bila zavrnjena z odločbo Komisije
         z dne 29. oktobra 2003.

      19      Z vlogo, vloženo v tajništvu Sodišča prve stopnje 4. avgusta 2003, je M. D. Fernández Gómez medtem vložila tožbo zaradi, na
         eni strani, razglasitve ničnosti sporne odločbe, in na drugi strani, naložitve plačila zneska 101.328,60 EUR, skupaj z zamudnimi
         obrestmi, Komisiji za odškodnino za utrpljeno škodo.

      20      Z ločeno vlogo, ki jo je M. D. Fernández Gómez na sodno tajništvo Sodišča prve stopnje vložila istega dne, je prav tako predlagala
         odložitev izvršitve sporne odločbe.

      21      S sklepom z dne 16. septembra 2003 v zadevi Fernández Gómez proti Komisiji (T-272/03 R, RecFP, str. I-A-197 in II-979) je
         predsednik Sodišča prve stopnje ta predlog zavrnil in pridržal odločitev o stroških.

      22      Z vlogo, vloženo 29. januarja 2004, je Komisija postavila vprašanje ugovora nedopustnosti v skladu s členom 114(1) Poslovnika
         Sodišča prve stopnje.

      23      S sklepom z dne 30. aprila 2004 je Sodišče prve stopnje odločilo, da združi ugovor nedopustnosti z odločanjem po temelju.

      24      Z izpodbijano sodbo je Sodišče prve stopnje po tem, ko je odločilo o dopustnosti tožbe, sporno odločbo razglasilo za nično,
         in naložilo Komisiji, da M. D. Fernández Gómez plača znesek 50.000 EUR za odškodnino za povzročeno škodo.

       Predlogi strank
      25      Komisija s svojo pritožbo predlaga Sodišču, naj:

      –        razveljavi izpodbijano sodbo;
      –        samo odloči v sporu tako, da ugodi njenim predlogom, predstavljenim pred Sodiščem prve stopnje in zavrže tožbo;
      –        podredno, vrne zadevo Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje;
      –        M. D. Fernández Gómez naloži plačilo stroškov postopka, vključno z njenimi stroški pred Sodiščem prve stopnje.
      26      Tožena stranka predlaga Sodišču, naj:

      –        pritožbo v celoti zavrne;
      –        Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so nastali v tožbi pred Sodiščem prve stopnje in pritožbi pred Sodiščem.
      27      Z dopisom, ki ga je sodno tajništvo Sodišča prejelo 23. februarja 2006, je Komisija skladno s členom 117 Poslovnika Sodišča
         zahtevala odobritev za vložitev replike. Z odločbo z dne 8. marca 2006 je predsednik Sodišča to zahtevo zavrnil.

       Pritožba
      28      V podporo svoje pritožbe Komisija navaja tri pritožbene razloge. Prvi je da je Sodišče prve stopnje zmotno uporabilo pravo
         s tem, da je pritožbo zoper sporno odločbo štelo za dopustno. Drugi pritožbeni razlog je zmotno uporabo prava pri razlagi
         člena 8 PZDU in pravila neseštevanja. Tretji pritožbeni razlog je kršitev prava v zvezi z določitvijo in oceno škode, ki naj
         bi jo domnevno utrpela tožena stranka.

       Prvi pritožbeni razlog
      29      Sodišče prve stopnje je v točki 37 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sporna odločba, torej elektronska pošta z dne 12. maja
         2003, zajema odgovor, ki ga je uprava podala na predlog za podaljšanje pogodbe M. D. Fernández Gómez, ki ga je 3. aprila 2003
         predložil njen vodja oddelka.

      30      V skladu s točko 38 iste sodbe je sporna odločba to zahtevo zavrnila iz razloga, ker bi se moralo obdobje treh let, ko je
         bila tožena stranka zaposlena na Komisiji kot NNS, upoštevati pri izvajanju pravila neseštevanja, s tem, da se navedeno obdobje
         prišteje obdobju, na eni strani, dveh mesecev in pol, ko je bila zaposlena kot pomožni uslužbenec, in na drugi strani, dveh
         let in devet mesecev in pol, ko je bila zaposlena kot začasni uslužbenec, kar ustreza skupaj maksimalnemu obdobju šest let,
         ko je bila zaposlena na instituciji, ki ga določa pravilo neseštevanja.

      31      Nadalje v odgovor na ugovor procesnih predpostavk Komisije, ki meni, da naj bi sporna odločba le potrjevala vsebino pogodbe
         začasnega uslužbenca tožene stranka, je Sodišče prve stopnje v točki 43 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je primerjava sporne
         odločbe s pogodbo in dopisom z dne 19. januarja 2001, ki je to pogodbo prenesel, omogoča, da se ugotovi, da navedena odločba
         vsebuje nov element, ker zavrača predlog za podaljšanje navedene pogodbe iz razloga, ker bi se moralo obdobje ko je bila zaposlena
         na Komisiji kot NNS, upoštevati pri izvajanju pravila neseštevanja, medtem ko so predhodni akti upoštevali položaj le pri
         vprašanju trajanja pogodbe ne da bi odločali o morebitnem podaljšanju, ko bi se ta pogodba končala in so glede tega napotili
         na veljavna pravila.

      32      Po tem ko je tako v točki 44 izpodbijane sodbe Sodišče prve stopnje presodilo, da sporna odločba ni potrditveni akt prejšnje
         odločbe, ampak, akt, ki posega v položaj tožene stranke, je nazadnje v točkah 45 in 46 iste sodbe ugotovilo, da so bili roki
         iz Kadrovskih predpisov spoštovani, da bi v točki 47 navedene sodbe zaključilo, da je tožba v celoti dopustna.

      33      Komisija zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje s tem, večkrat napačno uporabilo pravo. Glede na to je zatrjevala zlasti, da
         tožena stranka ni vložila zahteve v smislu Kadrovskih predpisov glede podaljšanja pogodbe začasnega uslužbenca, tako, da bi
         naj bila tožba glede te točke nedopustna. Komisija dodaja, da je v vsakem primeru, sporna odločba, ki je preprosti dopis informativnega
         značaja brez odločilnega pomena, ne pomeni akta, ki posega v položaj.

      34      Opozoriti je treba na besedilo člena 90(1) in (2) Kadrovskih predpisov, na podlagi katerih:

      „1. Vsaka oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, lahko pri organu za imenovanja (v nadaljevanju: OPI) vloži zahtevo
         za sprejem odločitve, ki se nanaša nanjo. Organ obvesti zadevno osebo o svoji obrazloženi odločitvi v štirih mesecih od datuma
         zahteve. Če po izteku tega roka ni odgovora na zahtevo, se šteje, da gre za molk organa, ki pomeni zavrnitev zahteve, zoper
         katero se lahko vloži pritožba v skladu z naslednjim odstavkom.

      2. Vsaka oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, lahko pri organu, pristojnemu za imenovanja vloži pritožbo zoper
         akt, ki je imel zanjo negativne posledice, ne glede na to, ali je omenjeni organ sprejel odločitev ali pa ni sprejel nobenega
         od ukrepov, predpisanih v Kadrovskih predpisih.

      […]“
      35      Ugotoviti je treba, da iz člena 90(1) Kadrovskih predpisov izhaja, da lahko zahtevo pri OPI vloži le oseba, za katero veljajo
         ti kadrovski predpisi.

      36      Kot začasni uslužbenec tožena stranka spada med osebe, za katere velja člen 90(1) Kadrovskih predpisov, in lahko torej zato
         vloži zahtevo, ki jo določa ta določba. Treba je torej preizkusiti, ali je tako zahtevo dejansko vložila.

      37      Kot izhaja iz dopisa, predloženega Sodišču, je tožena stranka v zvezi s svojo pogodbo kontaktirala GD IX „Kadrovske zadeve
         in administracija“ z elektronsko pošto z dne 13. februarja 2003, ki je navedena v točki 14 te sodbe. Ne da bi posebej vztrajala
         pri dejstvu, da ta pošta pomeni zahtevo v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov tožena stranka trdi, da je predlog za podaljšanje
         njene pogodbe po tem, ko se je osebno odzvala, predložil vodja oddelka v kateri je delala.

      38      Zagotovo je res, da je z obvestilom z dne 3. aprila 2003 navedeni vodja oddelka predlagal podaljšanje pogodbe tožene stranke.
         Vendar kot izhaja iz jasnega besedila člena 90(1) Kadrovskih predpisov, ki je navedeno v točki 34 te zadeve, lahko tako zahtevo
         vloži le oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi. Obvestilo, ki ga je ena služba Komisije naslovila na drugo službo,
         ne spada v okvir, ki ga opredeljuje ta določba. Med drugim se zdi, da takega obvestila ni mogoče enačiti z zahtevo iz navedene
         določbe, sicer bi bil postopek, ki ga določa ta določba, kršen.

      39      Iz zgoraj navedene elektronske pošte z dne 13. februarja 2003 sicer tudi izhaja, da tožena stranka v pritožbi od OPI ni predlagala,
         da sprejme odločitev, ki se nanaša nanjo. S to pošto, naslovljeno „Vprašanja glede napotitve NNS“, se je tožena stranka omejila
         na prošnjo za podatke v zvezi z uporabo pravila neseštevanja v njenem primeru.

      40      Iz tega sledi, da tožena stranka ni vložila nobene zahteve v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov.

      41      V teh okoliščinah je treba še preizkusiti, ali neobstoj take zahteve, sporna odločba pomeni akt, ki posega v položaj, ker
         je tožena stranka v pritožbi v vsakem primeru vložila ta akt, pritožbo v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

      42      Glede tega je treba navesti, da le akti ali ukrepi, ki imajo zavezujoče pravne učinke, ki so take narave, da s tem, da pomembno
         spreminjajo njen pravni položaj, vplivajo neposredno in nemudoma na interese tožeče stranke.

      43      Takoj je treba ugotoviti, da elektronska pošta GD IX z dne 12. maja 2003 ne pomeni očitno takega akta.

      44      Če namreč predpostavljamo, da zadevna pošta pomeni odločbo, ima na podlagi sodne prakse za osebe, za katere veljajo Kadrovski
         predpisi, pravne učinke le pogodba o zaposlitvi (glej v tem smislu sodbo z dne 9. julija 1987 v zadevi Castagnoli proti Komisiji,
         329/85, Recueil, str. 3281, točki 10 in 11, in sklep z dne 4. maja 1988 v zadevi Contini proti Komisiji, 95/87, Recueil, str. 2537,
         točka 8). Ugotovljeno je torej, da je tožena stranka v rokih, ki jih določajo Kadrovski predpisi, ni nikoli izpodbijala določb
         njene pogodbe, kot so bile določene v spremnem dopisu z dne 19. januarja 2000.

      45      Poleg tega glede pošte z dne 12. maja 2003 je treba ugotoviti, da le-ta v primerjavi z navedenimi določbami ne zajema nobenega
         novega elementa v zvezi z vprašanjem datuma, ko bi se morala pogodba tožene stranke končati, in vprašanjem podaljšanja te
         pogodbe.

      46      Akt, ki torej ne vsebuje nobenega novega elementa v primerjavi s prejšnjim aktom, pomeni zgolj njegov potrditveni akt, in
         zaradi tega dejstva naj ne bi pomenilo začetka novega roka za tožbo (glej sodbo z dne 10. decembra 1980 v zadevi Grasselli
         proti Komisiji, 23/80, Recueil, str. 3709, točka 18).

      47      Ugotoviti je torej treba, da je – ob upoštevanju v točki 37 izpodbijane sodbe, da sporna odločba podaja odgovor uprave na
         predlog za podaljšanje pogodbe M. D. Fernández Gómez, ki ga je 3. aprila 2003 predložil vodja oddelka, nato v točki 44 navedene
         sodbe, da sporna odločba pomeni akt, ki posega v položaj, in nazadnje v točki 47 iste sodbe, da je tožba tožene stranke dopustna
         – Sodišče prve stopnje kršilo člena 90 in 91 Kadrovskih predpisov.

      48      Prvemu pritožbenemu razlogu pritožbe je treba ugoditi in izpodbijano tožbo razglasiti za nično ne da bi bilo treba odločati
         o drugih pritožbenih razlogih, ki jih je navedla Komisija. Posledično je treba izpodbijano sodbo razglasiti za nično, ker
         Komisiji nalaga plačilo odškodnine za škodo, ki naj bi jo domnevno utrpela M. D. Fernández Gómez, ker je bila sprejeta sporna
         odločba.

       Tožba pred Sodiščem prve stopnje
      49      Sodišče lahko v skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča v primeru razveljavitve sodbe Sodišča prve
         stopnje samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje. V tem primeru je tako.

      50      Iz točk od 43 do 47 zgoraj izhaja, da je treba ugovoru nedopustnosti, ki ga je pred Sodiščem prve stopnje navedla Komisija,
         ugoditi. Posledično je treba tožbo M. D. Fernández Gómez zavrniti kot nedopustno, ker se nanaša na razglasitev ničnosti sporne
         odločbe.

      51      Glede na to je treba podrobneje določiti, da nedopustnost predloga za razglasitev ničnosti akta, povzroči nedopustnost odškodninskega
         zahtevka, ker kot je očitno v zadevi v glavni stvari, obstaja tesna zveza med tema zahtevama.

      52      Iz tega sledi, da je treba tožbo M. D. Fernández Gómez v celoti zavrniti kot nedopustno.

       Stroški
      53      Sodišče v skladu s členom 122, prvi odstavek, Poslovnika odloči tudi o stroških, če je pritožba utemeljena in če Sodišče samo
         dokončno odloči v sporu.

      54      V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli stranki
         naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.

      55      Vendar v skladu s členom 70 tega poslovnika, ki velja za pritožbe, ki so jih vložile institucije na podlagi njegovega člena
         118 in 122, v sporu med Skupnostmi in drugimi uslužbenci, stroške, nastale institucijam, načeloma nosijo te. V teh okoliščinah
         vsaka stranka nosi svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 13. septembra 2005 v zadevi Fernández Gómez proti Komisiji (T-272/03)
            se razveljavi.
      2)      Tožba, ki jo je pred Sodiščem prve stopnje Evropskih skupnosti vložila M. D. Fernández Gómez zaradi razglasitve ničnosti odločbe
            organa, pristojnega za sklepanje pogodb o zaposlitvi z dne 12. maja 2003, s katero je bil zavrnjen predlog M. D. Fernández
            Gómez za podaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca in odškodnine za zatrjevano škodo kot posledico te odločbe, se zavrže kot
            nedopustna.
      3)      Vsaka stranka nosi svoje stroške tako v zvezi s postopkom na prvi stopnji kot v zvezi s pritožbo.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 16. septembra 2013. # Knut IP Management Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-250/10.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. marca 1978. # Bernhard Diether Ritter von Wüllerstorff und Urbair proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 7/77.


title: Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 19. maja 2010.#Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH in Austria Buntmetall AG proti Evropski komisiji.#Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Sektor bakrenih inštalacijskih cevi - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Nadaljevana kršitev v več oblikah - Načelo zakonitosti kazni - Načelo ne bis in idem - Globe - Dejanski vpliv na trg - Velikost zadevnega trga - Trajanje kršitve - Olajševalne okoliščine.#Zadeva T-11/05.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 19. maja 2010 – Wieland‑Werke in drugi proti Komisiji
      (Zadeva T-11/05)
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sektor bakrenih inštalacijskih cevi – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Trajajoča kršitev v več oblikah – Načelo zakonitosti kazni – Načelo ne bis in idem – Globe – Dejanski vpliv na trg – Velikost zadevnega trga – Trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine“
      1.                     Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Pravna varnost – Zakonitost kazni (Glej točke od 58 do 63.)
      2.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica, podeljena Komisiji na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003
            – Kršitev načela zakonitosti kazni – Neobstoj (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in (3)) (Glej točke od 64 do 72.)
      3.                     Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Prejšnja odločba o ugotovitvi kršitve, ki jo je storilo
            isto podjetje – Kršitve, ki se nanašajo na različne, vendar sosednje trge proizvodov – Neobstoj zveze glede pogojnosti ali
            koordinacije med kršitvama – Neobstoj splošnega načrta za izkrivljanje konkurence – Neenakost kršitev, na kateri se nanašata
            odločbi – Kršitev načela ne bis in idem – Neobstoj (člen 81 ES) (Glej točke od 81 do 83, 87.)
      4.                     Konkurenca – Upravni postopek – Pooblastila Komisije – Pooblastilo, da postopek loči na dva dela (člen 81 ES) (Glej točko
            101.)
      5.                     Konkurenca – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Način izračuna, pri katerem se upoštevajo različni elementi fleksibilnosti
            (člen 229 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03) (Glej točke od 108
            do 112.)
      6.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalen učinek – Presoja – Obveznost, da se podjetje, ki je bilo hkrati udeleženo
            v več kršitvah, kaznuje mileje – Neobstoj (uredbi Sveta št. 17, člen 15, in št. 1/2003, člen 23) (Glej točki 114, 115.)
      7.                     Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina (uredbi Sveta št. 17 in št. 1/2003)
            (Glej točke od 129 do 131.)
      8.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Horizontalni omejevalni sporazum o določanju cen – Razdelitev
            trga – Zelo resna kršitev (člen 81(1) ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15, in št. 1/2003, člen 23) (Glej točke od 138 do 140.)
      9.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Upoštevanje dejanskega vpliva na trg (uredbi Sveta št. 17,
            člen 15, in št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točke od 143 do 149.)
      10.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Velikost trga zadevnih proizvodov – Upoštevanje (uredbi
            Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točke od 160 do 163.)
      11.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Spoštovanje načela sorazmernosti (uredbi Sveta št. 17, člen
            15(2), in št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točko 166.)
      12.                     Konkurenca – Globe – Odločba o naložitvi glob – Obveznost obrazložitve – Obseg (člen 253 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2),
            in št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točki 177, 179.)
      13.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalen učinek – Upoštevanje velikosti in celotnih sredstev kaznovanega podjetja
            (uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točke 189, 190,
            192.)
      14.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Trajanje kršitve – Dolgotrajne kršitve – Povišanje izhodiščnega zneska
            za 10 % na leto (uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 B) (Glej
            točke 203, 205, 206.)
      15.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine (uredbi Sveta št. 17, člen 15(2),
            in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03) (Glej točko 227.)
      Predmet

               Prvič, predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2004) 2826 z dne 3. septembra 2004 o postopku uporabe člena 81 [ES]
                  in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/38.069 – bakrene inštalacijske cevi), drugič, podredno, predlog za znižanje globe,
                  naložene s to odločbo tožečim strankam, in tretjič, nasprotna tožba Komisije za povečanje navedenih glob.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Nasprotna tožba Evropske komisije se zavrne.

                  3.

                  	Družbe Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH in Austria Buntmetall AG nosijo svoje stroške in 90 % stroškov Komisije.

                  4.

                  	Komisija nosi 10 % svojih stroškov.

                  5.

                  	Svet Evropske unije nosi svoje stroške.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 24. aprila 2008. # Pavlos Longinidis proti Evropskemu centru za razvoj poklicnega usposabljanja (Cedefop). # Javni uslužbenci - Premestitev - Odpust - Obrazložitev. # Zadeva F-74/06.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)
      z dne 24. aprila 2008
      Zadeva F-74/06
      Pavlos Longinidis
      proti
      Evropskemu centru za razvoj poklicnega usposabljanja (Cedefop)
      „Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Prerazporeditev – Komisija za pritožbe – Sestava in poslovnik – Nelojalno ravnanje – Odpoved delovnega razmerja – Obrazložitev – Očitna napaka pri presoji – Zloraba pooblastil“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero P. Longinidis predlaga razglasitev ničnosti odločbe direktorata
         Cedefopa z dne 30. novembra 2005, s katero je bila odpovedana njegova pogodba začasnega uslužbenca za nedoločen čas, odločbe
         direktorata Cedefopa z dne 10. marca 2006, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva za odlog izvršitve zgoraj navedene odločbe,
         odločbe direktorata Cedefopa z dne 9. decembra 2005, s katero je bil prerazporejen na delovno mesto svetovalca v navedenem
         direktoratu, odločbe komisije za pritožbe Cedefopa z dne 24. maja 2006, s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke
         v zvezi z razglasitvijo ničnosti zgoraj navedenih odločb o odpovedi delovnega razmerja in prerazporeditvi, odločbe direktorata
         Cedefopa z dne 11. novembra 2005, s katero je bila spremenjena sestava komisije za pritožbe, odločbe komisije za pritožbe
         Cedefopa z dne 14. novembra 2005, s katero je bil spremenjen njen poslovnik, odločbe komisije za pritožbe Cedefopa z dne 10. marca 2006,
         s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke zoper zadnji dve odločbi, odločbe direktorata Cedefopa z dne 28. aprila 2006,
         s katero je bila zavrnjena zahteva tožeče stranke za odstranitev direktorja Cedefopa z mesta vodje upravne preiskave v zvezi
         z njo, in odločbe komisije za pritožbe Cedefopa z dne 9. marca 2006 o pritožbi, ki jo je vložila ga. C., začasna uslužbenka
         Cedefopa.

      Odločitev: Tožba se delno zavrže kot nedopustna in delno zavrne kot neutemeljena. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Začasni uslužbenci – Odpoved pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas – Obveznost obrazložitve – Obseg
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 11 in 47(c))
      2.      Uradniki – Začasni uslužbenci – Odpoved pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas – Diskrecijska pravica uprave
      (Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 47(c) in 49(1))
      3.      Uradniki – Organizacija služb – Zaposlovanje osebja
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 7)
      1.      Nobenega nujnega razloga ni, ki bi dopuščal, da bi bili začasni uslužbenci prikrajšani za zaščito zoper neupravičene odpovedi
         delovnega razmerja, zlasti kadar imajo sklenjeno pogodbo za nedoločen čas ali kadar se jim, če imajo sklenjeno pogodbo za
         določen čas, delovno razmerje odpove pred iztekom tega časa. Tako je treba za zagotovitev zadostne zaščite v tem smislu omogočiti,
         prvič, da se zainteresirane stranke prepričajo, ali so bili njihovi legitimni interesi upoštevani ali kršeni, in da presodijo
         smotrnost predložitve zadeve sodišču, in, drugič, temu sodišču omogočiti izvajanje nadzora, kar pomeni priznati obstoj obveznosti
         obrazložitve, ki jo ima pristojni organ.

      Ob odpovedi delovnega razmerja uslužbenca, ki je zaposlen na podlagi pogodbe za nedoločen čas, je zlasti pomembno, da so razlogi,
         na katerih taka odpoved temelji, na splošno jasno pisno navedeni, po možnosti kar v besedilu zadevne odločbe. Zgolj s tem
         aktom, katerega zakonitost se presoja na dan njegovega sprejetja, se uresniči odločba institucije. Vendar se obveznost navedbe
         razlogov za odpoved delovnega razmerja lahko šteje za izpolnjeno tudi, če je bila zainteresirana stranka na sestankih s svojimi
         nadrejenimi primerno obveščena o teh razlogih in je bila odločba organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, sprejeta
         v kratkem času po teh sestankih. Navedeni organ lahko to obrazložitev v fazi odgovora na pritožbo, ki jo je vložila zainteresirana
         stranka, po potrebi tudi dopolni.

      Organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, ima široko diskrecijsko pravico na področju odpovedi delovnega razmerja,
         zato je nadzor sodišča Skupnosti omejen na preverjanje neobstoja očitne napake oziroma zlorabe pooblastil.

      (Glej točke 49, 51 in 84.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 12. december 2000, Dejaiffe proti UUNT, T-223/99, RecFP, str. I-A-277 in II‑1267, točka 53; 6. februar 2003,
         Pyres proti Komisiji, T‑7/01, RecFP, str. I-A-37 in II-239, točka 50;

      Sodišče za uslužbence: 26. oktober 2006, Landgren proti ETF, F-1/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-123 in II-A-1-459, zoper katero
         je bila vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, T-404/06 P, točke od 73 do 75 in 79.

      2.      Glede na široko diskrecijsko pravico, ki jo ima organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, ga v primeru nepravilnosti,
         s katero bi bilo mogoče upravičiti odpoved delovnega razmerja začasnemu uslužbencu, nič ne zavezuje, da zoper tega uradnika
         začne disciplinski postopek, namesto da bi uporabil možnost enostranske odpovedi pogodbe iz člena 47(c) Pogojev za zaposlitev
         drugih uslužbencev. Le v primeru, ko želi ta organ začasnemu uslužbencu odpovedati delovno razmerje brez odpovednega roka
         v primeru hudega neizpolnjevanja obveznosti, ki jih mora izpolnjevati, je treba – kot je določeno v členu 49(1) Pogojev za
         zaposlitev drugih uslužbencev – začeti disciplinski postopek iz Priloge IX h Kadrovskim predpisom za uradnike, ki se po analogiji
         uporablja za začasne uslužbence. Poleg tega upravi nič ne preprečuje, da začne disciplinski postopek celo po redni odpovedi
         pogodbe začasnega uslužbenca, če se pozneje izkaže, da so dejanja, ki se očitajo zainteresirani osebi, dovolj resna za začetek
         takega postopka.

      (Glej točki 115 in 116.)
      3.      V primeru spremembe delovnih nalog, dodeljenih uradniku, pravilo ujemanja med nazivom in delovnim mestom ne zahteva primerjave
         med sedanjimi in prejšnjimi nalogami zainteresirane osebe, temveč med njenimi sedanjimi nalogami in nazivom v hierarhiji.

      Da bi bilo z ukrepom prerazporeditve kršeno pravilo ujemanja med nazivom in delovnim mestom, ne zadostuje, da ta ukrep privede
         do spremembe in celo kakršnega koli zmanjšanja nalog, dodeljenih uradniku, temveč morajo biti njegove nove naloge na splošno
         manj zahtevne kot tiste, ki ustrezajo njegovemu nazivu in delovnemu mestu, ob upoštevanju njihove vrste, pomembnosti in obsega.

      (Glej točki 142 in 143.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 23. marec 1988, Hecq proti Komisiji, 19/87, Recueil, str. 1681, točka 7;
      Sodišče prve stopnje: 10. julij 1992, Eppe proti Komisiji, združeni zadevi T-59/91 in T-79/91, Recueil, str. II-2061, točka 49;
         28. maj 1998, W proti Komisiji, združeni zadevi T-78/96 in T-170/96, RecFP, str. I-A-239 in II-745, točka 104; 16. april 2002,
         Fronia proti Komisiji, T-51/01, RecFP, str. I-A-43 in II-187, točka 53; 21. september 2004, Soubies proti Komisiji, T-325/02,
         ZOdl. JU, str. I‑A-241 in II-1067, točka 55.


Sodba Sodišča z dne 3. decembra 1974. # Johannes Henricus Maria van Binsbergen proti Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Metaalnijverheid. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Centrale Raad van Beroep - Nizozemska. # Zadeva 33-74.


Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 24. marca 1988. # Jean-Pierre Goossens in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Notranji natečaj. # Zadeva 228/86.


title: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 23. novembra 2010. # Gábor Bartha proti Evropski komisiji. # Javni uslužbenci - Uradniki - Splošni javni natečaj. # Zadeva F-50/08.

text:
      SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE
      (prvi senat)
      z dne 23. novembra 2010
      Zadeva F-50/08
      Gábor Bartha
      proti
      Evropski komisiji
      „Javni uslužbenci – Uradniki – Javni natečaj – Nevpis na rezervni seznam – Uravnotežena zastopanost žensk in moških v natečajnih komisijah“
      Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero G. Bartha v bistvu predlaga, prvič, naj se za nično razglasi odločba
         natečajne komisije javnega natečaja EPSO/AD/56/06, s katero je bil obveščen o neuspehu na preizkusih navedenega natečaja,
         in drugič, naj se Komisiji naloži povrnitev škode, ki naj bi jo utrpel zaradi te odločbe.

      Odločitev: Odločba z dne 23. januarja 2008, s katero je natečajna komisija natečaja EPSO/AD/56/06 zavrnila zahtevo G. Bartha za pregled
         odločbe, s katero je navedena komisija zavrnila njegovo prijavo, se razglasi za nično. V preostalem se tožba zavrne. Komisiji
         se naloži plačilo stroškov.

      Povzetek
      1.      Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Odločba, sprejeta po ponovni preučitvi predhodne odločbe
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(2))
      2.      Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Skladnost pritožbe in tožbe
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
      3.      Uradniki – Natečaj – Natečajna komisija – Sestava
      (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 3, peti odstavek)
      4.      Uradniki – Nepogodbena obveznost institucij – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza
      1.      Kadar kandidat, ki ni bil vpisan na rezervni seznam, izdelan po koncu natečaja, zahteva pregled odločbe komisije, je odločba,
         ki jo ta komisija sprejme po ponovni presoji položaja kandidata, tista, ki pomeni akt, ki posega v njegov položaj.

      (Glej točko 22.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 13. december 2006, Heus proti Komisiji, T-173/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-329 in II-A-2-1695, točka 19.
      2.      Pravilo o skladnosti pritožbe in tožbe je kršeno le, ko se s tožbo spremeni predmet ali vzrok pritožbe, pri čemer je treba
         pojem „vzrok“ razlagati široko. V skladu s tako razlago in v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti je treba kot „vzrok
         spora“ razumeti izpodbijanje materialne ali formalne zakonitosti izpodbijanega akta s strani tožeče stranke. Posledično in
         ob upoštevanju ugovorov nezakonitosti in razlogov, ki zadevajo zavezujoče pravo, bi šlo za spremembo vzroka spora in zato
         za neupoštevanje pravila o skladnosti, če bi tožeča stranka, ki je v pritožbi kritizirala le formalno veljavnost akta, ki
         posega v njen položaj, skupaj z njegovimi postopkovnimi vidiki, v tožbi navedla vsebinske razloge ali, nasprotno, če bi tožeča
         stranka, potem ko je v pritožbi izpodbijala le materialno zakonitost akta, ki posega v njen položaj, vložila tožbo, v kateri
         bi bili navedeni razlogi, ki se nanašajo na formalno veljavnost tega akta.

      (Glej točko 34.)
      Napotitev na:
      Sodišče za uslužbence: 1. julij 2010, Mandt proti Parlamentu, F-45/07, točki 119 in 120.
      3.      Za natečajno komisijo, ki ima ob objavi seznama članov več kot štiri redne člane, je mogoče šteti, da izpolnjuje zahteve iz
         člena 3, peti odstavek, Priloge III h Kadrovskim predpisom le, če sta med temi rednimi člani vsaj po dva člana vsakega spola.

      Vendar se lahko zahteva, da se morajo upoštevati le redni člani komisije ob objavi seznama njenih članov, omili v posebnem
         primeru, ko je sestava komisije – čeprav v tej fazi ne izpolnjuje pravila iz člena 3, peti odstavek, Priloge III h Kadrovskim
         predpisom – ob dejanskem izvajanju preizkusov vseeno v skladu s tem pravilom. V takem primeru je namreč cilj te določbe, in
         sicer, da uspešnost kandidatov na natečaju oceni komisija, v kateri je zagotovljena uravnotežena zastopanost žensk in moških,
         v celoti dosežen.

      (Glej točki 43 in 44.)
      4.      Za nastanek odgovornosti uprave mora biti izpolnjenih več pogojev, in sicer nezakonitost ravnanja, ki se očita institucijam,
         dejanskost škode ter vzročna zveza med očitanim ravnanjem in zatrjevano škodo. Ti trije pogoji so kumulativni. Če katerikoli
         izmed njih ni izpolnjen, to zadostuje za zavrnitev odškodninskih zahtevkov.

      Kar zadeva obstoj vzročne zveze, mora tožeča stranka načeloma dokazati neposredno in gotovo vzročno-posledično zvezo med kršitvijo,
         ki jo je storila institucija, ter zatrjevano škodo.

      Vendar je stopnja gotovosti vzročne zveze, ki jo zahteva sodna praksa, dosežena, ko je bila oseba zaradi nezakonitosti, ki
         jo je storila institucija Unije, prikrajšana ne nujno za zaposlitev, pravice do katere zainteresirana oseba ne bo mogla nikoli
         dokazati, temveč za resno možnost, da bi bila zaposlena kot uradnik ali uslužbenec, zaradi česar ima lahko zainteresirana
         oseba premoženjsko škodo, ki jo predstavlja izguba dohodkov.

      (Glej točke od 53 do 55.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 1. junij 1994, Komisija proti Brazzelli Lualdi in drugim, C-136/92 P, Recueil, str. I-1981, točka 42; 21. februar 2008,
         Komisija proti Girardot, C-348/06 P, ZOdl., str. I-833, točka 52;

      Sodišče prve stopnje: 28. september 1999, Hautem proti EIB, T-140/07, RecFP, str. I-A-171 in II-897, točka 85; 5. oktober 2004,
         Sanders in drugi proti Komisiji, T-45/01, ZOdl., str. II-3315, točka 150;

      Sodišče za uslužbence: 22. oktober 2008, Tzirani proti Komisiji, F-46/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-323 in II-A-1-1773, točka 218.