title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 11. novembra 2015.#Klausner Holz Niedersachsen GmbH proti Land Nordrhein-Westfalen.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Münster.#Predhodno odločanje – Člena 107 PDEU in 108 PDEU – Državne pomoči – Pomoč, dodeljena ob kršitvi člena 108(3) PDEU – Odločba sodišča države članice, s katero je ugotovljena veljavnost pogodbe o dodelitvi te pomoči – Pravnomočnost – Skladna razlaga – Načelo učinkovitosti.#Zadeva C-505/14.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 11. novembra 2015 (
            *
         )
      „Predhodno odločanje — Člena 107 PDEU in 108 PDEU — Državne pomoči — Pomoč, dodeljena ob kršitvi člena 108(3) PDEU — Odločba sodišča države članice, s katero je ugotovljena veljavnost pogodbe o dodelitvi te pomoči — Pravnomočnost — Skladna razlaga — Načelo učinkovitosti“
      V zadevi C‑505/14,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Landgericht Münster (deželno sodišče Münster, Nemčija) z odločbo z dne 17. septembra 2014, ki je prispela na Sodišče 12. novembra 2014, v postopku

         Klausner Holz Niedersachsen GmbH

      proti

         Land Nordrhein-Westfalen,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica prvega senata v funkciji predsednice drugega senata, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadžiev (poročevalec), C. Likurgos in J. C. Bonichot, sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Klausner Holz Niedersachsen GmbH D. Reich, odvetnik,

               —

               za Land Nordrhein-Westfalen G. Schwendinger, odvetnik,

               —

               za Evropsko komisijo R. Sauer, T. Maxian Rusche in P.‑J. Loewenthal, agenti,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 107 PDEU in 108 PDEU ter načela učinkovitosti.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Klausner Holz Niedersachsen GmbH (v nadaljevanju: Klausner Holz) in Land Nordrhein-Westfalen (dežela Severno Porenje - Vestfalija, v nadaljevanju: Dežela) glede tega, da Dežela ni izpolnila obveznosti iz pogodb o dobavi lesa, sklenjenih z družbo Klausner Holz.

         Nemško pravo

               3

               Člen 322(1) zakonika o pravdnem postopku (Zivilprozessordnung, v nadaljevanju: ZPO), naslovljen „Materialna pravnomočnost“, določa:
               „Sodbe so lahko pravnomočne, le če je bilo odločeno o zahtevku iz tožbe ali nasprotne tožbe.“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               4

               Skupina Klausner, med katerimi je družba Klausner Holz, in gozdna uprava Dežele sta 20. februarja 2007 sklenili pogodbo o dobavi lesa. Dežela se je na podlagi te pogodbe zavezala, da bo družbi Klausner Holz v letih od 2007 do 2014 prodala določene količine lesa po cenah, določenih vnaprej glede na velikost in kakovost lesa. Dežela se je poleg tega zavezala, da ne bo izvedla drugih prodaj po nižjih cenah od tistih, določenih v pogodbi.

               5

               Družba Klausner Holz in Dežela sta 17. aprila 2007 sklenili „okvirno prodajno pogodbo“, s katero je bila dopolnjena pogodba z dne 20. februarja 2007 (v nadaljevanju: skupaj: zadevni pogodbi).

               6

               V prvem semestru tega leta je Dežela s šestimi drugimi velikimi kupci lesa iglavcev prav tako sklenila pogodbe o dobavi lesa za obdobja od leta 2007 do – odvisno od primera – leta 2011 ali 2012, oziroma v enem primeru celo do leta 2014. V skladu s temi pogodbami so bile cene, dogovorjene za padla drevesa, dobavljena med letoma 2007 in 2008, podobne cenam, določenim v zadevnih pogodbah, medtem ko so bile cene za svež les, dobavljen od leta 2009, na splošno višje od cen, določenih v zadevnih pogodbah, če se ne upošteva možnosti prilagajanja teh cen pod nekaterimi pogoji in v nekaterih mejah.

               7

               Dežela je v letih 2007 in 2008 družbi Klausner Holz zagotovila dobave lesa, vendar predvidene nakupne količine padlih dreves niso bile dosežene. Družba Klausner Holz se je leta 2008 znašla v finančnih težavah, zaradi česar je včasih zamujala pri plačilu. Dežela je avgusta 2009 odpovedala „okvirno prodajno pogodbo“, s katero je bila dopolnjena pogodba z dne 20. februarja 2007, in z drugim semestrom tega leta družbi Klausner Holz prenehala dobavljati les pod pogoji, določenimi v zadevnih pogodbah.

               8

               Landgericht Münster (deželno sodišče Münster) je z ugotovitveno sodbo z dne 17. februarja 2012 ugotovilo, da zadevni pogodbi še vedno veljata. To sodbo je Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm), ki je odločalo o pritožbi, potrdilo s sodbo z dne 3. decembra 2012, ki je zdaj pravnomočna.

               9

               Družba Klausner Holz je nato pri predložitvenem sodišču vložila pritožbo proti Deželi, s katero je zahtevala, prvič, plačilo odškodnine zaradi pomanjkljivih dobav lesa leta 2009 v višini približno 54 milijonov EUR, drugič, dobavo približno 1,5 milijona kubičnih metrov lesa med letom 2010 in februarjem 2013, in, tretjič, pridobitev podatkov med drugim v zvezi s finančnimi pogoji, pod katerimi je pet največjih kupcev lesa iglavcev pridobilo poseke lesa jelk pri Deželi v obdobju od leta 2010 do leta 2013.

               10

               Dežela pred predložitvenim sodiščem trdi – česar pred Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm) ni storila – da pravo Unije nasprotuje izvajanju zadevnih pogodb, ker ti pomenita „državni pomoči“ v smislu člena 107(1) PDEU, ki se izvajata ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU.

               11

               Zvezna republika Nemčija je julija 2013 Evropsko komisijo obvestila o obstoju nepriglašene pomoči, torej zadevnih pogodb, ki po mnenju te države članice ni združljiva z notranjim trgom. Komisija je poleg tega od več konkurentov družbe Klausner Holz prejela pritožbe z enakimi očitki o nezdružljivosti.

               12

               Predložitveno sodišče je 26. maja 2014 Komisiji poslalo prošnjo po pojasnilih na podlagi Obvestila Komisije o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih (UL 2009, C 85, str. 1). Navedena institucija je v odgovor na ta dopis navedla, da glede na fazo postopkov, ki so bili sproženi na podlagi podatkov, ki jih je sporočila Zvezna republika Nemčija, in pritožb, omenjenih v prejšnji točki te sodbe, ne more oblikovati dokončnega stališča o uporabi prava Unije na področju državnih pomoči v obravnavanem primeru, saj mora biti tako stališče vsekakor pridržano za odločbo o koncu postopkov.

               13

               Predložitveno sodišče na podlagi preučitve različnih določb zadevnih pogodb meni, da ti pomenita državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU zlasti zaradi prednosti, ki je z njima dana družbi Klausner Holz z državnimi sredstvi in nespoštovanjem preizkusa zasebnega prodajalca. Poleg tega ugotavlja, da ta pomoč ne spada na področje uporabe nobene uredbe o skupinskih izjemah in da ne pomeni pomoči de minimis v smislu člena 2 Uredbe Komisije (ES) št. 1998/2006 z dne 15. decembra 2006 o uporabi členov [107 PDEU] in [108 PDEU] pri pomoči de minimis (UL L 379, str. 5).

               14

               Po mnenju predložitvenega sodišča se je torej ta pomoč izvajala ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU. V skladu s sodno prakso Bundesgerichtshof (zvezno sodišče) pa je treba pogodbo zasebnega prava, s katero je dodeljena državna pomoč ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU, šteti za nično.

               15

               Vendar predložitveno sodišče meni, da mu je zaradi ugotovitvene sodbe Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm) z dne 3. decembra 2012, navedene v točki 8 te sodbe, ki je pravnomočna in s katero je bilo ugotovljeno, da zadevni pogodbi še vedno veljata, preprečeno izpeljati posledice kršitve člena 108(3), tretji stavek, PDEU.

               16

               V teh okoliščinah je Landgericht Münster (deželno sodišče Münster) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

         Vprašanje za predhodno odločanje

               17

               Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali pravo Unije v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, nasprotuje temu, da uporaba pravila nacionalnega prava o določitvi načela pravnomočnosti nacionalnemu sodišču, ki je ugotovilo, da pogodbi, ki sta predmet spora, o katerem odloča, pomenita državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ki se izvaja ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU, zaradi nacionalne sodne odločbe, ki je postala pravnomočna in v kateri je bilo brez preučitve vprašanja, ali sta ti pogodbi državna pomoč, ugotovljeno, da še vedno veljata, preprečuje, da bi izpeljalo vse posledice te kršitve.

               18

               Najprej je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člen 108(3) PDEU uvaja preventivni nadzor načrtov novih pomoči (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 25 in navedena sodna praksa).

               19

               S tako organiziranim nadzorom se poskuša doseči, da se bodo izvrševale samo pomoči, ki so združljive s skupnim trgom. Da bi se dosegel ta cilj, se izvedba načrta pomoči odloži, dokler ni z dokončno odločitvijo Komisije odpravljen dvom o združljivosti (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 26 in navedena sodna praksa).

               20

               Izvajanje tega sistema nadzora je na eni strani naloženo Komisiji in na drugi nacionalnim sodiščem, ki imajo dopolnjujočo, a ločeno vlogo (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 27 in navedena sodna praksa).

               21

               Medtem ko je za presojo združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom izključno pristojna Komisija, ki deluje pod nadzorom sodišč Unije, so nacionalna sodišča pristojna, da do končne odločitve Komisije varujejo pravice posameznikov v primeru, da državni organi kršijo prepovedi iz člena 108(3) PDEU (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 28 in navedena sodna praksa).

               22

               Pred nacionalna sodišča so glede državnih pomoči lahko predloženi spori, v katerih so dolžna razlagati in uporabljati pojem pomoči, določen v členu 107(1) PDEU, zlasti zato, da bi ugotovila, ali bi državni ukrep, sprejet ob neupoštevanju postopka predhodnega nadzora, določenem v členu 108(3) PDEU, moral biti predmet takega postopka (glej v tem smislu sodbo Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, točki 9 in 10 in navedena sodna praksa).

               23

               Posredovanje nacionalnih sodišč izhaja iz neposrednega učinka, ki je priznan prepovedi izvajanja načrtovane pomoči, ki je določena v členu 108(3), tretji stavek, PDEU. Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, da se značilnost takojšnje uporabe v primeru prepovedi izvajanja iz te določbe nanaša na celotno pomoč, ki naj bi se izvajala brez priglasitve (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 29 in navedena sodna praksa).

               24

               Nacionalna sodišča morajo tako posameznikom zagotoviti, da bodo zaradi kršitve člena 108(3), tretji stavek, PDEU sprejela vse ukrepe tako glede veljavnosti predpisov o izvedbi ukrepov kot tudi glede povračila finančne podpore, dodeljene ob kršitvi te določbe ali morebitnih začasnih ukrepov (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 30 in navedena sodna praksa).

               25

               Cilj naloge nacionalnih sodišč je zato sprejetje ukrepov, primernih za odpravo nezakonitosti izvrševanja pomoči, da upravičenci – dokler ne bi bila sprejeta dokončna odločitev Komisije – ne bi še naprej prosto razpolagali s temi pomočmi (sodba Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 31 in navedena sodna praksa).

               26

               V ta namen lahko nacionalna sodišča, če ugotovijo, da zadevni ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107 PDEU, ki se je izvajala ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU, odločijo, da bodo ali začasno odložila izvajanje zadevnega ukrepa in odredila vračilo že izplačanih zneskov ali odredila začasne ukrepe, da zavarujejo na eni strani interese zadevnih strank in na drugi polni učinek poznejše odločbe Komisije (glej po analogiji sodbo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, točka 43, in sklep Flughafen Lübeck, C‑27/13, EU:C:2014:240, točka 26).

               27

               V obravnavanem primeru je predložitveno sodišče v skladu z nalogo, ki je bila zanj tako predpisana, ugotovilo, da zadevni pogodbi pomenita državno pomoč, ki se je izvajala ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU. Vendar meni, da mu je zaradi pravnomočnosti, povezane z ugotovitveno odločbo Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm) o potrditvi, da zadevni pogodbi še vedno veljata, preprečeno izpolnjevanje obveznosti glede določitve posledic te kršitve.

               28

               V zvezi s tem je iz spisa, predloženega Sodišču, na eni strani razvidno, da se spor, v katerem je bila izrečena ta odločba Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm), ni niti v glavnem zahtevku niti v nasprotnem zahtevku nanašal na značilnost zadevnih pogodb kot državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, tako da – kot poudarja predložitveno sodišče – tega vprašanja ni preučilo Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm), kot tudi ne Landgericht Münster (deželno sodišče Münster), ko je odločalo na prvi stopnji v okviru istega spora.

               29

               Iz tega na drugi strani sledi, da je bil edini predmet spora, v katerem je bila izrečena ugotovitvena sodba Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm), razsodba, da zadevni pogodbi še vedno veljata, ne glede na to, da ju je Dežela odpovedala. Nasprotno, predmet spora, o katerem odloča predložitveno sodišče, se nanaša, prvič, na plačilo odškodnine za neizvajanje dela teh pogodb, drugič, na izvajanje njunega drugega dela in, tretjič, na pridobitev nekaterih podatkov med drugim v zvezi s cenami, ki se v praksi uporabljajo v sektorju.

               30

               Ob tem, da priznava, da načelo pravnomočnosti, kot je določeno v nacionalnem pravu, pozna nekatere objektivne, subjektivne in časovne meje ter nekatere izjeme, predložitveno sodišče navaja, da to pravo nasprotuje ne le ponovnemu preizkusu predlogov, ki so bili že izrecno dokončno obravnavani, v drugem sporu, ampak tudi obravnavanju vprašanj, ki bi jih bilo mogoče postaviti v okviru prejšnjega spora, vendar niso bila postavljena.

               31

               V zvezi s tem je treba spomniti, da morajo nacionalna sodišča v največji možni meri razlagati določbe nacionalnega prava tako, da njihova uporaba prispeva k izvajanju prava Unije (sodba Lucchini, C‑119/05, EU:C:2007:434, točka 60).

               32

               To načelo skladne razlage nacionalnega prava ima nekatere omejitve. Tako je obveznost nacionalnega sodišča, da se pri razlagi in uporabi upoštevnih pravil nacionalnega prava sklicuje na vsebino prava Unije, omejena s splošnimi pravnimi načeli in ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem (glej v tem smislu sodbi Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, točka 100, in Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, točka 39).

               33

               V postopku v glavni stvari predložitveno sodišče meni, da je soočeno s tako omejitvijo, pri čemer poudarja, da mu nacionalno pravo ne ponuja „nobene […] možnosti, da bi nasprotovalo izvajanju [zadevnih pogodb]“.

               34

               V zvezi s tem je treba spomniti, da načelo skladne razlage zahteva, da nacionalna sodišča ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in ob uporabi načinov razlage, ki jih priznava nacionalno pravo, naredijo vse, kar je v njihovi pristojnosti, da zagotovijo polni učinek prava Unije in dosežejo rešitev v skladu z njegovim ciljem (glej v tem smislu sodbo Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, točka 27 in navedena sodna praksa).

               35

               Tako mora predložitveno sodišče na tej podlagi preveriti, ali lahko pride do take razlage s tem, da med drugim upošteva elemente, navedene v točkah 28 in 29 te sodbe (glej po analogiji sodbo Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, točka 31), in sodno prakso Sodišča, ki je navedena v točki 26 te sodbe in iz katere izhaja, da nacionalna sodišča za to, da bi izpeljala posledice kršitve člena 108(3), tretji stavek, PDEU, lahko po potrebi odredijo začasne ukrepe. V obravnavanem primeru mora zato predložitveno sodišče preučiti možnost odreditve ukrepa, kot je začasna prekinitev zadevnih pogodb do sprejetja odločitve Komisije o koncu postopka, kar bi navedenemu sodišču omogočilo spoštovanje obveznosti na podlagi člena 108(3), tretji stavek, PDEU, ne da bi se moralo izreči o veljavnosti zadevnih pogodb.

               36

               Poleg tega, čeprav je predložitveno sodišče menilo, da se izjeme od načela pravnomočnosti, ki izhajajo iz nemškega civilnega procesnega prava, ne uporabijo v obravnavanem primeru, je treba navesti, da na podlagi člena 322(1) ZPO sodba postane materialno pravnomočna, šele ko je bilo odločeno o zahtevku iz tožbe ali nasprotne tožbe. Zato mora predložitveno sodišče preveriti, ali taka omejitev, izrecno navedena v členu 322 ZPO, dopušča razlago te določbe tako, da če je zatrjevana kršitev člena 108(3), tretji stavek, PDEU, se pravnomočnost razširja le na pravne zahtevke, o katerih je sodišče odločalo, in torej ni ovira za to, da se sodišče v okviru poznejšega spora izreče o pravnih točkah, glede katerih se v tej končni odločbi ni izreklo.

               37

               Posledica ukrepa, kot je ta iz točke 35 te sodbe, ali razlage nacionalnega prava, kot je ta, ki je navedena v točki 36 te sodbe, namreč ne bi bila vprašljivost pravnomočnosti, povezane z odločbo Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm).

               38

               Če tak ukrep ali taka razlaga kljub temu ne bi bila mogoča, je treba spomniti na pomen, ki ga ima tako v pravu Unije kot tudi v nacionalnih pravnih redih načelo pravnomočnosti. Za zagotovitev stabilnosti prava in pravnih razmerij ter učinkovitega izvajanja sodne oblasti je namreč pomembno, da sodnih odločb, ki so postale pravnomočne po tem, ko so bila izčrpana vsa razpoložljiva pravna sredstva, ali po tem, ko so se iztekli roki zanje, ni več mogoče izpodbijati (glej sodbi Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, točka 22, in Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, točka 28).

               39

               Zato pravo Unije nacionalnega sodišča v vseh primerih ne obvezuje, da ne uporabi nacionalnih postopkovnih pravil, v skladu s katerimi postane odločba pravnomočna, čeprav bi bilo tako mogoče odpraviti kršitev prava Unije z zadevno odločbo (sodbe Kapferer, C‑234/04, EU:C:2006:178, točka 22, Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, C:2009:506, točka 23, Komisija/Slovaška republika,C‑507/08, EU:C:2010:802, točka 60, Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, točka 59, in Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, točka 29).

               40

               Kadar na tem področju ni ureditve Unije, so pravila za izvajanje načela pravnomočnosti določena v nacionalnem pravnem redu držav članic na podlagi načela postopkovne avtonomije držav članic. Vendar pa ta pravila ne smejo biti niti manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne nacionalne položaje (načelo enakovrednosti), niti ne smejo biti urejena tako, da bi dejansko onemogočila ali pretirano otežila izvrševanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (glej v tem smislu sodbi Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, točka 24, in Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, točka 54 in navedena sodna praksa).

               41

               Sodišče je glede načela učinkovitosti že razsodilo, da je treba vsak primer, v katerem se postavlja vprašanje, ali neka nacionalna postopkovna določba onemogoča ali preveč otežuje uporabo prava Unije, preizkusiti ob upoštevanju vloge te določbe v celotnem postopku ter poteka postopka in njegovih posebnosti pred različnimi nacionalnimi sodišči. V zvezi s tem je treba po potrebi upoštevati načela zadevnega nacionalnega pravnega sistema, kot so načelo varstva pravice do obrambe, načelo pravne varnosti in načelo učinkovitega poteka postopka (glej v tem smislu sodbi Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, točka 27, in Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, točki 36 in 37 ter navedena sodna praksa).

               42

               V zvezi s tem je treba navesti, da je posledica razlage nacionalnega prava, kot je ta, opisana v točki 30 te sodbe, lahko med drugim to, da se odločbi nacionalnega sodišča, v obravnavanem primeru Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče Hamm), pripišejo učinki, zaradi katerih v obravnavani zadevi ne bi bilo mogoče uporabiti prava Unije, saj bi bilo nacionalnim sodiščem onemogočena obveznost zagotoviti spoštovanje člena 108(3), tretji stavek, PDEU.

               43

               Iz tega bi namreč sledilo, da bi nacionalni organi in upravičenci do državne pomoči lahko obšli prepoved, določeno v členu 108(3), tretji stavek, PDEU, s tem, da bi brez sklicevanja na pravo Unije na področju državnih pomoči pridobili ugotovitveno sodbo, katere učinek bi jim nazadnje omogočal, da še naprej več let izvajajo zadevno pomoč. V takem primeru, kot je ta v postopku v glavni stvari, bi se kršitev prava Unije ponovila z vsako novo dobavo lesa, ne da bi bilo to kršitev mogoče odpraviti.

               44

               Poleg tega se s tako razlago nacionalnega prava lahko odvzame poln učinek izključni pristojnosti Komisije, navedeni v točki 21 te sodbe, da pod nadzorom sodišča Unije presoja združljivost ukrepov pomoči z notranjim trgom. Če bi namreč Komisija, ki ji je Zvezna republika Nemčija medtem priglasila ukrep pomoči, ki naj bi ga pomenili zadevni pogodbi, morala ugotoviti, da ta pomoč ni združljiva z notranjim trgom, in odrediti njeno vračilo, bi bilo izvajanje njene odločbe obsojeno na neuspeh, če bi ji bilo mogoče nasprotovati z nacionalno sodno odločbo, s katero je razglašeno, da pogodbi, ki pomenita pomoč, „veljata“.

               45

               V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je treba nacionalno pravilo, ki nacionalnemu sodišču zaradi nacionalne pravnomočne sodne odločbe, ki je izdana v sporu, ki nima enakega predmeta in se ne nanaša na značilnost zadevnih pogodb kot državne pomoči, preprečuje, da bi izpeljalo vse posledice kršitve člena 108(3), tretji stavek, PDEU, šteti za nezdružljivo z načelom učinkovitosti. Ovire take razsežnosti za učinkovito izvajanje prava Unije in med drugim pravil na področju državnih pomoči ni mogoče razumno upravičiti z načelom pravne varnosti (glej po analogiji sodbi Fallimento Olimpiclub, EU:C:2009:506, točka 31, in Ferreira da Silva e Britto, C‑160/14, EU:C:2015:565, točka 59).

               46

               Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da pravo Unije v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, nasprotuje temu, da uporaba pravila nacionalnega prava o določitvi načela pravnomočnosti nacionalnemu sodišču, ki je ugotovilo, da pogodbi, ki sta predmet spora, o katerem odloča, pomenita državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ki se izvaja ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU, zaradi nacionalne sodne odločbe, ki je postala pravnomočna in v kateri je bilo brez preučitve vprašanja, ali sta ti pogodbi državna pomoč, ugotovljeno, da še vedno veljata, preprečuje, da bi izpeljalo vse posledice te kršitve.

         Stroški

               47

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                     Pravo Unije v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, nasprotuje temu, da uporaba pravila nacionalnega prava o določitvi načela pravnomočnosti nacionalnemu sodišču, ki je ugotovilo, da pogodbi, ki sta predmet spora, o katerem odloča, pomenita državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ki se izvaja ob kršitvi člena 108(3), tretji stavek, PDEU, zaradi nacionalne sodne odločbe, ki je postala pravnomočna in v kateri je bilo brez preučitve vprašanja, ali sta ti pogodbi državna pomoč, ugotovljeno, da še vedno veljata, preprečuje, da bi izpeljalo vse posledice te kršitve.

                     Podpisi

            (
            *
         )   Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 21. oktobra 2010.#Symvoulio Apochetefseon Lefkosias proti Anatheoritiki Archi Prosforon.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias - Ciper.#Javna naročila - Direktiva 89/665/EGS - Člen 2(8) - Organ, pristojen za revizijske postopke, ki ni sodni organ - Razveljavitev odločbe naročnika, s katero je izbral ponudbo - Možnost naročnika, da zoper to razveljavitev vloži pravno sredstvo pri sodnem organu.#Zadeva C-570/08.

text:
      Zadeva C-570/08
      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      proti
      Anatheoritiki Archi Prosforon
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo
      Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (Ciper))
      „Javna naročila – Direktiva 89/665/EGS – Člen 2(8) – Organ, pristojen za revizijske postopke, ki ni sodni organ – Razveljavitev odločbe naročnika o izbiri ponudbe – Možnost naročnika, da zoper to razveljavitev vloži pravno sredstvo pri sodnem organu“
      Povzetek sodbe
      Približevanje zakonodaj – Revizijski postopki oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 89/665
            – Obveznost držav članic, da določijo revizijski postopek – Dostop do revizijskih postopkov
      (Direktiva Sveta 89/665, člen 2(8))
      Člen 2(8) Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil
         za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/50, je treba razlagati tako, da z njim
         državam članicam ni naložena dolžnost določiti, da imajo tudi naročniki pravico pri sodišču vložiti pravno sredstvo zoper
         odločbe organov, pristojnih za revizijske postopke na področju oddaje javnih naročil, ki niso sodni organi.

      Prvič, v četrti in sedmi uvodni izjavi Direktive 89/665 so „pravne oziroma fizične osebe v Skupnosti“ izrecno opredeljene
         kot tiste, ki vlagajo pravna sredstva v zvezi s postopki oddaje javnih naročil. Drugič, člen 1(3) te direktive s tem, da določa,
         da so pravna sredstva na voljo „vsaj za vsako osebo, ki ima ali je imela interes, da bi dobila določeno javno naročilo“, opredeljuje
         krog oseb, ki morajo obvezno imeti pravico do vložitve pravnega sredstva na podlagi te direktive. Tretjič, iz sedme uvodne
         izjave iste direktive je razvidno, da se je zakonodajalec Unije zavedal možnosti, da nekatere kršitve ne bi bile odpravljene,
         če pravne oziroma fizične osebe ne vložijo pravnih sredstev zoper nezakonite ali nepravilne odločbe, pri čemer se razume,
         da take odločbe lahko sprejmejo tudi organi, pristojni za revizijske postopke, ki niso sodni. Da pa bi se odpravil tak položaj,
         člen 3 te direktive določa, da ima Komisija splošno pristojnost, da posreduje v skladu s postopkom, ki je določen v tej določbi.

      Poleg tega je glede na to, da so države članice upravičene do procesne avtonomije, treba šteti, da državam članicam ni onemogočeno,
         da krog oseb, ki so upravičene do vložitve pravnih sredstev, v ustreznih okoliščinah primera razširijo na naročnike, kadar
         organi, ki niso sodni, razveljavijo odločbe naročnikov.

      (Glej točke od 24 do 26, 36 in 38 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 21. oktobra 2010(*)

      „Javna naročila – Direktiva 89/665/EGS – Člen 2(8) – Organ, pristojen za revizijske postopke, ki ni sodni organ – Razveljavitev odločbe naročnika o izbiri ponudbe – Možnost naročnika, da zoper to razveljavitev vloži pravno sredstvo pri sodnem organu“
      V zadevi C‑570/08,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Anotato Dikastirio tis
         Kypriakis Dimokratias (Ciper) z odločbo z dne 27. novembra 2008, ki je prispela na Sodišče 22. decembra 2008, v postopku

      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      proti
      Anatheoritiki Archi Prosforon,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, D. Šváby, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, E. Juhász (poročevalec) in J. Malenovský,
         sodnika,

      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. marca 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Symvoulio Apochetefseon Lefkosias A. Aimilianidis in P. Christofidis, odvetnika,
      –        za Anatheoritiki Archi Prosforon K. Lykourgos, A. Pantazi-Lamprou in M. Theoklitou, zastopniki,
      –        za češko vlado M. Smolek, zastopnik,
      –        za Evropsko komisijo M. Konstantinidis in I. Chatzigiannis, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 1. junija 2010
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(8) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989
         o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil
         za gradnje (UL L 395, str. 33), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 (UL L 209, str.
         1, v nadaljevanju: Direktiva 89/665).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Symvoulio Apochetefseon Lefkosias (služba mesta Nikozije za čiščenje odpadnih
         voda, v nadaljevanju: Symvoulio), ki je pravna oseba javnega prava in naročnik, in Anatheoritiki Archi Prosforon (organ za
         revizijo oddaje javnih naročil), ki je organ, pristojen za odločanje o pravnih sredstvih, vloženih zoper odločbe naročnikov
         o oddaji javnih naročil, glede pravice Symvoulio do vložitve pravnega sredstva pri sodnem organu zoper odločbo, ki jo je sprejel
         Anatheoritiki Archi Prosforon.

       Pravni okvir
       Predpisi Unije
      3        V prvi uvodni izjavi Direktive 89/665 je navedeno, da direktive s področja javnih naročil ne vsebujejo nobenih posebnih določb,
         na podlagi katerih bi bila zagotovljena dejanska uporaba teh direktiv.

      4        V tretji uvodni izjavi je navedeno:

      „[…] za odpiranje javnih naročil za konkurenco v Skupnosti [je] treba znatno povečati jamstva za preglednost in prepoved razlikovanja
         […] [in] za vidne učinke [morajo biti] na voljo učinkovita in hitra pravna sredstva pri kršitvah zakonodaje Skupnosti na področju
         javnih naročil ali nacionalnih predpisov za izvajanje te zakonodaje“.

      5        V četrti uvodni izjavi te direktive je navedeno:

      „[…] v nekaterih državah članicah pomanjkanje učinkovitih pravnih sredstev ali neustreznost obstoječih odvrača pravne oziroma
         fizične osebe v Skupnosti od oddajanja ponudb v državi članici, v kateri je naročnik registriran; […] zato [morajo] zadevne
         države članice to stanje popraviti“.

      6        V sedmi uvodni izjavi te direktive je navedeno:

      „[…] v primeru, ko pravne oziroma fizične osebe ne zahtevajo revizije, [se] nekaterih kršitev ne da popraviti, če se ne uporabi
         posebni mehanizem“.

      7        V osmi uvodni izjavi Direktive 89/665 je navedeno:

      „[…] Komisija [mora biti zato] takrat, ko meni, da je bila v postopku oddaje javnega naročila jasno in očitno storjena kršitev,
         sposobna na to opozoriti pristojne organe v državi članici in zadevnega naročnika, tako da je narejeno vse potrebno za hitro
         odpravo vseh domnevnih kršitev“.

      8        Člen 1 te direktive določa:

      „1.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne, da bi zagotovili v zvezi s postopki oddaje javnih naročil s področja Direktiv 71/305/EGS,
         77/62/[EGS] in 92/50/EGS, učinkovito in zlasti čim hitrejšo revizijo odločitev, ki so jih sprejeli naročniki skladno s pogoji,
         določenimi v naslednjih členih ter zlasti v členu 2(7) na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile pravo Skupnosti
         na področju javnega naročanja ali nacionalne predpise o izvajanju tega prava.

      […]
      3.      Države članice zagotovijo, da so na voljo revizijski postopki v skladu s podrobnimi predpisi, ki jih države članice lahko
         sprejmejo, vsaj za vsako osebo, ki ima ali je imela interes, da bi dobila določeno javno naročilo v zvezi s preskrbo ali javno
         naročilo za gradnje, in ki je bila oškodovana ali pa ji grozi oškodovanje zaradi domnevne kršitve. Države članice lahko zlasti
         zahtevajo, da mora oseba, ki zahteva revizijo, naročnika predhodno obvestiti o domnevni kršitvi in svoji nameri, da bo zahtevala
         revizijo.“

      9        Člen 2(7) in (8), prvi pododstavek, Direktive 89/665 določa:

      „7.      Države članice zagotovijo, da se odločitve, ki jih sprejmejo organi, pristojni za revizijske postopke, lahko učinkovito izvajajo.

      8.      Kadar organi, pristojni za revizijske postopke, po svoji naravi niso sodni, se vedno navedejo pisni razlogi za njihove odločitve.
         Poleg tega je v takem primeru treba določiti postopke, s katerimi je kakršenkoli domnevno nezakoniti ukrep, ki ga sprejme
         revizijski organ, ali domnevna napaka pri izvrševanju dodeljenih pristojnosti lahko predmet sodnega postopka ali revizije
         drugega organa, ki je sodišče v smislu člena [267 PDEU] ter neodvisen od naročnika in tudi od revizijskega organa.“

      10      Člen 3 navedene direktive določa, da Komisija lahko posreduje, preden je pogodba sklenjena, če meni, da je bila med postopkom
         oddaje javnega naročila storjena jasna in očitna kršitev upoštevnih predpisov Unije.

       Nacionalna ureditev
      11      Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (vrhovno sodišče Republike Ciper) ima na podlagi člena 146(1) ciprske ustave
         (v nadaljevanju: ustava) izključno pristojnost, da kot sodni organ presodi zakonitost odločb ali opustitev organov javne uprave.

      12      Člen 146(2) ustave določa:

      „Pravno sredstvo lahko vloži katerakoli oseba, katere upravičen in dejanski interes, ki ga ima osebno ali ga je pridobila
         kot član skupnosti, je bil z odločbo, ravnanjem ali opustitvijo neposredno oškodovan.“

      13      Namen zakona 101 (I)/2003 o oddaji javnih naročil za blago, gradnje in storitve je prilagoditev ciprske zakonodaje zadevnim
         predpisom Unije, vključno z Direktivo 89/665. Člen 60 tega zakona, kakor je bil spremenjen z zakonom 181 (I)/2004, določa:

      „Če ponudnik meni, da je zaradi odločbe organa za revizijo oddaje javnih naročil oškodovan, lahko v skladu z določili člena
         146 ustave pri Anotato Dikastirio [tis Kypriakis Dimokratias] vloži pravno sredstvo. To pravno sredstvo lahko vloži tudi naročnik,
         če na podlagi ustreznih dokaznih dokumentov meni, da je bila odločba organa za revizijo oddaje javnih naročil zanj nepravična.“

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      14      Symvoulio v postopkih oddaje javnih naročil deluje kot naročnik v smislu zakona 101 (I)/2003.

      15      Anatheoritiki Archi Prosforon je bil ustanovljen v okviru prilagoditve ciprskega prava predpisom Unije s področja javnih naročil
         in, natančneje, Direktivi 89/665. Je torej organ, pristojen za revizijske postopke v smislu člena 2(8) Direktive 89/665, ki
         ni sodni organ in ki svoje pristojnosti izvršuje na podlagi zgoraj navedenega zakona.

      16      Anatheoritiki Archi Prosforon je 14. februarja 2006 na podlagi pravnega sredstva, ki ga je vložilo podjetje, razveljavil odločbo,
         s katero je Symvoulio izbrala ponudbo, ki jo je oddalo konkurenčno podjetje. Symvoulio je s pravnim sredstvom, ki ga je 31.
         marca 2006 vložila pri pristojnem senatu Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias, predlagala razveljavitev zgoraj navedene
         odločbe Anatheoritiki Archi Prosforon.

      17      Med tem, ko je postopek še potekal, je Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias 17. decembra 2007 na občni seji glede
         druge zadeve v zvezi z javnimi naročili izreklo sodbo, v kateri je razsodilo, da je treba člen 146 ustave razlagati tako,
         da na podlagi te določbe naročnik nima pravnega interesa za vložitev pravnega sredstva zoper razveljavitveno odločbo, ki jo
         je sprejel Anatheoritiki Archi Prosforon, in da člena 60 zakona 101 (I)/2003 ni mogoče uporabiti.

      18      To stališče Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias, ki je odslej ustaljena sodna praksa, temelji na tem, da odločba
         Anatheoritiki Archi Prosforon ni odločba upravnega organa, ki je neodvisna od postopka, v katerega je zadevni naročnik vključen.
         Ta odločba naj se torej ne bi nanašala na kateri koli interes, na katerega se sklicuje naročnik, temveč na javni interes,
         ki je v tem, da splošni postopki, ki urejajo javna naročila, potekajo zakonito. Naročnik in Anatheoritiki Archi Prosforon
         naj bi bila glede zadevnega postopka dva dela istega upravnega mehanizma, tako da naj bi bilo treba uporabiti splošno načelo,
         da upravni organ ne more uveljavljati pravnega interesa nasproti drugemu organu iste uprave in v bistvu biti z njim v sporu.

      19      Senat Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias, pri katerem je Symvoulio sprožila postopek v glavni stvari, je opozoril,
         da je bilo zgoraj navedeno stališče občne seje sprejeto le na podlagi člena 146 ustave, ne da bi se ob tem obravnavalo vprašanje
         o uporabi in razlagi prava Unije.

      20      Vendar pa ta senat navaja, da se člen 60 zakona 101 (I)/2003, s katerim so v nacionalno pravo preneseni predpisi Unije s področja
         javnih naročil, uporablja neodvisno od razlage člena 146 ustave in ga je zato treba razlagati tako, da bo v skladu s pravom
         Unije. Ker Sodišče še ni izoblikovalo sodne prakse glede razlage člena 2(8), prvi pododstavek, Direktive 89/665, ki je potrebna
         za razrešitev vprašanja, ki se zastavlja v postopku v glavni stvari, je senat zgoraj navedenega sodišča presodil, da je treba
         Sodišču v predhodno odločanje predložiti vprašanje, da bi se zagotovila enotna razlaga in uporaba prava Unije.

      21      Navedeni senat poudarja tudi, da mu v skladu s sodno prakso Sodišča zaradi obstoja zgoraj navedene odločbe, ki jo je Anotato
         Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias sprejelo na občni seji, ni odvzeta diskrecijska pravica pri presoji vprašanja, ali je
         treba Sodišču predložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe (sodba Sodišča z dne 16. januarja 1974 v zadevi Rheinmühlen‑Düsseldorf,
         166/73, Recueil, str. 33, točka 4).

      22      Na podlagi teh ugotovitev je senat Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias prekinil odločanje in Sodišču v predhodno
         odločanje predložil to vprašanje:

      „Koliko člen 2(8) Direktive 89/665 […] naročnikom priznava pravico do vložitve pravnega sredstva pri sodišču zoper razveljavitvene
         odločbe, ki jih sprejmejo organi, pristojni za revizijske postopke, če to niso sodni organi?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      23      Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(8) Direktive 89/665 razlagati tako, da je z
         njim državam članicam naložena dolžnost določiti, da imajo tudi naročniki pravico pri sodišču vložiti pravno sredstvo zoper
         odločbe organov, pristojnih za revizijske postopke na področju oddaje javnih naročil, ki niso sodni organi.

      24      Na podlagi preučitve, ki se najprej nanaša na samo besedilo določb Direktive 89/665, je treba, da bi se odgovorilo na zastavljeno
         vprašanje, ugotoviti, prvič, da so v četrti in sedmi uvodni izjavi te direktive „pravne oziroma fizične osebe v Skupnosti“
         izrecno opredeljene kot tiste, ki vlagajo pravna sredstva v zvezi s postopki oddaje javnih naročil.

      25      Drugič, treba je opozoriti, da člen 1(3) Direktive 89/665 s tem, da določa, da so pravna sredstva na voljo „vsaj za vsako
         osebo, ki ima ali je imela interes, da bi dobila določeno javno naročilo“, opredeljuje krog oseb, ki morajo obvezno imeti
         pravico do vložitve pravnega sredstva na podlagi te direktive.

      26      Tretjič, v podporo ugotovitvam, navedenim v prejšnji točki te sodbe, je treba poudariti, da se je zakonodajalec Unije – kot
         je razvidno iz sedme uvodne izjave Direktive 89/665 – zavedal možnosti, da nekatere kršitve ne bi bile odpravljene, če pravne
         oziroma fizične osebe ne vložijo pravnih sredstev zoper nezakonite ali nepravilne odločbe, pri čemer se razume, da take odločbe
         lahko sprejmejo tudi organi, pristojni za revizijske postopke, ki niso sodni. Da pa bi se odpravil tak položaj, člen 3 Direktive
         89/665 določa, da ima Komisija splošno pristojnost, da posreduje v skladu s postopkom, ki je določen v tej določbi.

      27      Tako v besedilu določb Direktive 89/665 ni ničesar, na podlagi česar bi lahko sklepali, da je zakonodajalec Unije želel naročnike
         obravnavati kot tiste, ki vlagajo pravna sredstva v zvezi s postopki oddaje javnih naročil. Šteti je torej treba, da določbe
         člena 2(8) te direktive določajo posebno zahtevo, ki se nanaša na določena jamstva in ki je naložena državam članicam, če
         organi, pristojni za revizijske postopke, niso sodni, in da te določbe ne spreminjajo kroga oseb, ki imajo pravico do vložitve
         pravnega sredstva na podlagi te direktive.

      28      Ta sklep je potrjen s ciljem Direktive 89/665.

      29      V prvi in tretji uvodni izjavi te direktive je namreč naveden cilj, ki se ga je želelo uresničiti s sprejetjem te direktive,
         v povezavi s ciljem, ki se uresničuje z direktivami, ki vsebujejo materialnopravne določbe s področja javnih naročil. Ker
         je cilj teh direktiv uvedba konkurence na področju javnih naročil v Uniji ob spoštovanju načel preglednosti in prepovedi diskriminacije
         in ker te direktive ne vsebujejo posebnih določb, na podlagi katerih bi bila zagotovljena dejanska uporaba teh direktiv, to
         nalogo izpolnjuje Direktiva 89/665 tako, da državam članicam nalaga obveznost, da vzpostavijo učinkovite in hitre revizijske
         postopke.

      30      Zato je bistvo Direktive 89/665 v tem, da z uvedbo ustreznih revizijskih postopkov omogoči pravilno uporabo materialnopravnih
         določb prava Unije s področja javnih naročil, katerih namen je, da se gospodarskim subjektom s sedežem v državah članicah
         zagotovi neizkrivljena in največja mogoča konkurenca (glej v tem smislu sodbo z dne 13. decembra 2007 v zadevi Bayerischer
         Rundfunk in drugi, C‑337/06, ZOdl., str. I‑11173, točki 38 in 39 in navedena sodna praksa).

      31      Ugotovitve iz točke 29 te sodbe so podprte tudi z določbami Direktive 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11.
         decembra 2007 o spremembi direktiv Sveta 89/665/EGS in 92/13/EGS glede izboljšanja učinkovitosti revizijskih postopkov oddaje
         javnih naročil (UL L 335, str. 31). Kljub temu, da te direktive zaradi njene časovne veljavnosti ni mogoče uporabiti za zadevo
         iz postopka v glavni stvari, ta direktiva vendarle vsebuje elemente, ki so koristni za razlago ureditve, ki jo določa Direktiva
         89/665, saj zgoraj navedena direktiva te ureditve ne spreminja, temveč je njen namen – kot je razvidno iz njene uvodne izjave
         3 – doprinesti „bistven[a] pojasnil[a], ki bodo omogočila dosego rezultatov, za katere si prizadeva zakonodajalec Skupnosti.“

      32      Tako so med drugim v uvodnih izjavah 4, 6, 7, 14 in 27 Direktive 2007/66 „zadevni ponudniki“ in „gospodarski subjekti“ navedeni
         kot tisti, ki imajo pravico do učinkovitega sodnega varstva, ki se želi vzpostaviti s to direktivo, in kot tisti, ki imajo
         pravico do vložitve pravnega sredstva.

      33      Poleg tega je treba poudariti, da je člen 1 Direktive 89/665, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66, odslej naslovljen
         „Področje uporabe in zagotovitev revizijskih postopkov“, medtem ko je njen člen 2 naslovljen „Zahteve za revizijske postopke“.
         S tem je potrjena ugotovitev, da obveznost, ki je na podlagi člena 2(8) – odslej člen 2(9) – Direktive 89/665 naložena državam
         članicam, in sicer da določijo možnost vložitve pravnega sredstva pri sodišču zoper odločbe organov, pristojnih za revizijske
         postopke, ki niso sodni organi, pomeni posebno zahtevo, ki je določena s to direktivo, in ne pomeni, da so naročniki vključeni
         v krog oseb, ki spadajo na področje uporabe te direktive.

      34      Poleg tega je člen 3 Direktive 89/665, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66, odslej naslovljen „Popravni mehanizem“
         in na podlagi tega člena je potrjena splošna pristojnost Komisije, da posreduje v primeru hudih kršitev prava Unije.

      35      Iz navedenega je razvidno, da se na podlagi člena 2(8) Direktive 89/665 od držav članic ne zahteva, da določijo možnost vložitve
         pravnega sredstva pri sodišču tudi za naročnike.

      36      Vendar je glede na to, da je v členu 1(3) Direktive 89/665 državam članicam naložena obveznost, da zagotovijo pravno sredstvo
         „vsaj“ osebam, ki so opredeljene v tej določbi, in glede na to, da so države članice upravičene do procesne avtonomije, treba
         šteti, da državam članicam ni onemogočeno, da krog oseb, ki so upravičene do vložitve pravnih sredstev v smislu zgoraj navedene
         določbe, v ustreznih okoliščinah primera razširijo na naročnike, kadar organi, ki niso sodni, razveljavijo odločbe naročnikov.

      37      Trditve, da bi taka razlaga lahko vodila do neenotne uporabe prava Unije, ni mogoče sprejeti, ker namen Direktive 89/665 –
         kot je razvidno iz njenega člena 1(3) – ni popolna uskladitev upoštevnih nacionalnih zakonodaj.

      38      Zato je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2(8) Direktive 89/665 razlagati tako, da z njim državam
         članicam ni naložena dolžnost določiti, da imajo tudi naročniki pravico pri sodišču vložiti pravno sredstvo zoper odločbe
         organov, pristojnih za revizijske postopke na področju oddaje javnih naročil, ki niso sodni organi. Vendar na podlagi te določbe
         državam članicam ni onemogočeno, da v svojih pravnih redih določijo, da so naročniki v ustreznih okoliščinah primera upravičeni
         do vložitve takega pravnega sredstva.

       Stroški
      39      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Člen 2(8) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih
            postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/50/EGS
            z dne 18. junija 1992, je treba razlagati tako, da z njim državam članicam ni naložena dolžnost določiti, da imajo tudi naročniki
            pravico pri sodišču vložiti pravno sredstvo zoper odločbe organov, pristojnih za revizijske postopke na področju oddaje javnih
            naročil, ki niso sodni organi. Vendar na podlagi te določbe državam članicam ni onemogočeno, da v svojih pravnih redih določijo,
            da so naročniki v ustreznih okoliščinah primera upravičeni do vložitve takega pravnega sredstva.
      Podpisi
      * Jezik postopka: grščina.


Sodba Sodišča z dne 10. decembra 2002. # Komisija Evropskih skupnosti proti Svetu Evropske unije. # Zadeva C-29/99.


Sodba Sodišča z dne 11. julija 1989. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Zadeva 323/87.