title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 6. julija 2017.#Toshiba Corp. proti Evropski komisiji.#Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave – Sklep, ki ga je Evropska komisija sprejela po tem, ko je Splošno sodišče Evropske unije razglasilo delno ničnost prvotne odločbe – Sprememba glob – Pravica do obrambe – Nesprejetje novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – Enako obravnavanje – Skupno podjetje – Izračun izhodiščnega zneska – Teža prispevka h kršitvi – Pravnomočnost.#Zadeva C-180/16 P.

text:
         SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
      z dne 6. julija 2017 (
            *1
         )
      „Pritožba — Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave — Sklep, ki ga je Evropska komisija sprejela po tem, ko je Splošno sodišče Evropske unije razglasilo delno ničnost prvotne odločbe — Sprememba glob — Pravica do obrambe — Nesprejetje novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah — Enako obravnavanje — Skupno podjetje — Izračun izhodiščnega zneska — Teža prispevka h kršitvi — Pravnomočnost“
      V zadevi C‑180/16 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 29. marca 2016,

         Toshiba Corp., s sedežem v Tokiu (Japonska), ki jo zastopajo J. F. MacLennan, solicitor, S. Sakellariou, A. Schulz, in J. Jourdan, odvetniki,
      tožeča stranka,
      druga stranka v postopku je

         Evropska komisija, ki jo zastopa N. Khan, agent,
      tožena stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (sedmi senat),
      v sestavi A. Prechal (poročevalka), predsednica senata, A. Rosas in C. Toader, sodniki,
      generalni pravobranilec: E. Tanchev,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 26. aprila 2017
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Družba Toshiba Corp. s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. januarja 2016, Toshiba/Komisija (T‑404/12, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2016:18), s katero je navedeno sodišče zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2012) 4381 final z dne 27. junija 2012 o spremembi Odločbe Komisije C(2006) 6762 final z dne 24. januarja 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES (postal člen 101 PDEU)] in člena 53 Sporazuma EGP v delu, v katerem se je nanašal na družbi Mitsubishi Electric Corporation in Toshiba Corporation (zadeva COMP/39.966 – Plinsko izolirane stikalne naprave – Globe) (v nadaljevanju: sporni sklep).

         Dejansko stanje in sporni sklep

               2

               V točkah od 1 do 20 izpodbijane sodbe je dejansko stanje opisano tako:

                        „1

                        [Družba Toshiba] je japonska družba, ki deluje v različnih sektorjih, med drugim na področju plinsko izoliranih stikalnih naprav (v nadaljevanju: GIS). Od oktobra 2002 do aprila 2005 je njeno dejavnost na področju GIS izvajala skupna družba, TM T&D Corp., katere solastnica je bila v enakem deležu tudi družba Mitsubishi Electric Corp. (v nadaljevanju: [Mitsubishi]) in ki je prenehala leta 2005.

                        2

                        Komisija Evropskih skupnosti je 24. januarja 2007 sprejela Odločbo C(2006) 6762 final o postopku na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.899 – Plinsko izolirane stikalne naprave) (v nadaljevanju: odločba iz leta 2007).

                        3

                        Komisija je v odločbi iz leta 2007 ugotovila obstoj enotne in trajajoče kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru med 15. aprilom 1988 in 11. majem 2004 na trgu GIS Evropskega gospodarskega prostora (EGP) in naslovnikoma te odločbe, evropskemu in japonskemu proizvajalcu GIS, naložila globi […]

                        4

                        Kršitev, na katero se nanaša odločba iz leta 2007, je bila sestavljena iz treh bistvenih elementov:

                                 —

                                 sporazuma, podpisanega na Dunaju 15. aprila 1988 (v nadaljevanju: sporazum GQ), katerega predmet je bila dodelitev projektov GIS po dogovorjenih pravilih po vsem svetu zlasti zato, da bi se obdržale kvote, ki so pretežno odražale ‚ocenjene pretekle tržne deleže‘; sporazum, ki se je uporabljal za cel svet, razen za Združene države, Kanado, Japonsko in 17 držav zahodne Evrope, je temeljil na dodelitvi ‚skupne japonske kvote‘ japonskim proizvajalcem in ‚skupne evropske kvote‘ evropskim proizvajalcem;

                                 —

                                 vzporednega dogovora (v nadaljevanju: skupni dogovor), v skladu s katerim so bili, prvič, projekti GIS na Japonskem in v državah evropskih članov omejevalnega sporazuma, pridržani za japonske oziroma evropske člane kartela, in drugič, projekti GIS, ki so se izvajali v drugih evropskih državah, prav tako rezervirani za evropsko skupino, saj so se japonski proizvajalci zavezali, da ne bodo predložili ponudb za projekte v Evropi; vendar je bilo treba v zameno za ta dogovor o takih projektih obvestiti japonsko skupino in jih všteti v ‚skupno evropsko kvoto‘, določeno v sporazumu GQ;

                                 —

                                 sporazuma, podpisanega na Dunaju 15. aprila 1988, z naslovom ‚E‑Group Operation Agreement for GQ-Agreement‘ (v nadaljevanju: sporazum EQ), ki so ga podpisali člani evropske skupine proizvajalcev in katerega predmet je bila razdelitev projektov GIS, dodeljenih tej skupini na podlagi sporazuma GQ.

                        5

                        Komisija je v členu 1 odločbe iz leta 2007 ugotovila, da je [družba Toshiba] pri kršitvi sodelovala od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004.

                        6

                        Za kršitev, navedeno v členu 1 odločbe iz leta 2007, je bila [družbi Toshiba] v členu 2 odločbe iz leta 2007 naložena globa v znesku 90.900.000 EUR, od tega je bila za plačilo 4.650.000 EUR, kar ustreza kršitvi, ki jo je storila družba TM T&D, solidarno zavezano z družbo [Mitsubishi].

                        7

                        [Družba Toshiba] je 18. aprila 2007 zoper odločbo iz leta 2007 vložila tožbo.

                        8

                        Splošno sodišče je s sodbo z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, ZOdl., EU:T:2011:343), prvič, zavrnilo tožbo [družbe Toshiba] v delu, v katerem se je nanašala na razglasitev ničnosti člena 1 odločbe iz leta 2007. Drugič, člen 2(h) in (i) odločbe iz leta 2007 je razglasilo za ničen v delu, v katerem se nanaša na [družbo Toshiba], ker je Komisija s tem, da je pri izračunu zneska globe [za družbo Toshiba] upoštevala drugo referenčno leto kot za evropske udeležence pri kršitvi, kršila načelo enakega obravnavanja.

                        9

                        [Družba Toshiba] je 23. septembra 2011 zoper […] sodbo [z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343)] vložila pritožbo pri Sodišču.

                        10

                        Komisija je 15. februarja 2012 [družbi Toshiba] poslala dopis o ugotovljenih dejstvih, v katerem je bilo navedeno, da namerava izdati nov sklep, s katerim ji bo naložena globa (v nadaljevanju: dopis o dejstvih). Komisija je navedla dejstva, ki so bila po njenem mnenju upoštevna pri izračunu zneska te globe, ob upoštevanju […] sodbe [z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343)].

                        11

                        [Družba Toshiba] je 7. in 23. marca 2012 predložila pripombe na dopis o dejstvih.

                        12

                        Zastopniki [družbe Toshiba] in skupina Komisije, zadolžena za to zadevo, so se sestali 12. junija 2012.

                        13

                        Člen 2 odločbe iz leta 2007 je bil s [spornim s]klepom […] spremenjen tako, da sta bili dodani novi točki (h) in (i). S točko (h) je bila [družbi Toshiba] naložena globa v znesku 4.650.000 EUR, za plačilo katere je solidarno zavezana z družbo [Mitsubishi]. S točko (i) je bila [družbi Toshiba] kot edini odgovorni naložena globa v znesku 56.793.000 EUR.

                        14

                        Da bi odpravila neenako obravnavanje, ki ga je Splošno sodišče ugotovilo v […] sodbi [z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343)], se je Komisija v [spornem] sklepu oprla na skupni promet GIS v letu 2003. Ker je dejavnosti s področja GIS v tem letu za [družbo Toshiba] in družbo [Mitsubishi] izvajala družba TM T&D, je Komisija upoštevala promet zadnjenavedene družbe za leto 2003 (točki 59 in 60 obrazložitve [spornega] sklepa).

                        15

                        Prvič, Komisija je tako v okviru različnega obravnavanja, da bi se upošteval prispevek različnih udeležencev k omejevalnemu sporazumu, izračunala tržni delež družbe TM T&D na področju GIS za leto 2003 (od 15 do 20 %) in jo uvrstila v drugo skupino glede na razvrstitev, določeno v točkah od 482 do 488 obrazložitve odločbe iz leta 2007. Zato je bil za družbo TM T&D določen hipotetičen izhodiščni znesek globe v višini 31.000.000 EUR (točka 61 obrazložitve [spornega] sklepa).

                        16

                        Drugič, da bi se upoštevala neenaka zmožnost [družbe Toshiba] in družbe [Mitsubishi] prispevati h kršitvi v obdobju pred ustanovitvijo družbe TM T&D, je bil izhodiščni znesek zadnjenavedene razdeljen med njegovi delničarki glede na njuno prodajo GIS v letu 2001, to je v zadnjem polnem letu pred ustanovitvijo družbe TM T&D. Za [družbo Toshiba] je bil zato določen izhodiščni znesek v višini 10.863.199 EUR, za družbo Melco pa 20.136.801 EUR (točki 62 in 63 obrazložitve [spornega] sklepa).

                        17

                        Tretjič, Komisija je, da bi globa imela odvračalen učinek, za [družbo Toshiba] na podlagi njenega prometa za leto 2005 uporabila odvračalni koeficient 2 (točke od 69 do 71 [spornega] sklepa).

                        18

                        Četrtič, da bi se upoštevalo trajanje kršitve v obdobju pred ustanovitvijo družbe TM T&D, je bil izhodiščni znesek za [družbo Toshiba] povišan za 140 % (točke od 73 do 76 obrazložitve [spornega] sklepa).

                        19

                        Petič, da bi se upoštevalo trajanje kršitve v obdobju delovanja družbe TM T&D, je bil [družbi Toshiba] in družbi [Mitsubishi] solidarno naložen znesek, ki ustreza 15 % hipotetičnega izhodiščnega zneska za družbo TM T&D (točka 77 obrazložitve [spornega] sklepa).

                        20

                        Nazadnje, šestič, znesek solidarno naložene globe je bil pomnožen z odvračalnim koeficientom za [družbo Toshiba], znesek tega zmnožka, ki presega solidarno naloženo globo, pa je bil tožeči stranki naložen posamično (točka 78 obrazložitve [spornega] sklepa).“

               3

               Sodišče je s sodbo z dne 19. decembra 2013, Siemens in drugi/Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P in C‑498/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:866), med drugim zavrnilo pritožbo družbe Toshiba zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343).

         Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

               4

               Družba Toshiba je 12. septembra 2012 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa, podredno pa za znižanje zneska globe, ki ji je bila naložena.

               5

               Družba Toshiba je v utemeljitev svoje tožbe navedla pet tožbenih razlogov, ki se nanašajo, prvi, na kršitev načel dobrega upravljanja in sorazmernosti, drugi, na kršitev njene pravice do obrambe, tretji, na kršitev načela enakega obravnavanja pri določitvi izhodiščnega zneska globe, četrti, na kršitev obveznosti obrazložitve, in, peti, na kršitev načela enakega obravnavanja pri določitvi stopnje odgovornosti družbe Toshiba v primerjavi z evropskimi udeleženci pri kršitvi.

               6

               Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi to tožbo zavrnilo.

         Predlogi strank

               7

               Družba Toshiba s pritožbo Sodišču predlaga, naj:

                        —

                        izpodbijano sodbo razveljavi;

                        —

                        sporni sklep razglasi za ničen, ali na podlagi člena 261 PDEU zniža globo, ki ji je bila naložena, ali zadevo vrne Splošnemu sodišču, da odloči v skladu s pravno presojo iz sodbe Sodišča, in, vsekakor

                        —

                        Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka na prvi stopnji.

               8

               Komisija Sodišču predlaga, naj:

                        —

                        pritožbo zavrne in

                        —

                        družbi Toshiba naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.

         Pritožba

               9

               Družba Toshiba je v utemeljitev svoje pritožbe navedla tri pritožbene razloge, ki se nanašajo, prvi, na kršitev njene pravice do obrambe, saj pred sprejetjem spornega sklepa ni bilo izdano novo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, drugi, na kršitev načela enakega obravnavanja pri določitvi izhodiščnega zneska globe, in tretji, na kršitev načela enakega obravnavanja pri določitvi stopnje odgovornosti družbe Toshiba v primerjavi z evropskimi udeleženci pri kršitvi.

            Prvi pritožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe, ker pred sprejetjem spornega sklepa ni bilo izdano novo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah

         Trditve strank

               10

               Družba Toshiba s svojim prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 34 do 47 izpodbijane sodbe zavrnilo prvi del drugega tožbenega razloga njene tožbe, s katerim je trdila, da bi ji morala Komisija po sodbi Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), in pred sprejetjem spornega sklepa poslati novo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, in da je, ker ji je poslala zgolj dopis o ugotovljenih dejstvih, Komisija kršila njeno pravico do obrambe in zlasti njeno pravico do izjave.

               11

               Družba Toshiba meni, da se obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah z dne 20. aprila 2006 (v nadaljevanju: obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2006) nanaša le na odločbo iz leta 2007. Splošno sodišče naj bi torej napačno trdilo v točki 42 izpodbijane sodbe, da to, da je sporni sklep odločba, ki spreminja odločbo iz leta 2007, pomeni, da je postopek njegovega sprejemanja „del nadaljevanja postopka, v katerem je bila sprejeta odločba iz leta 2007“.

               12

               Kot naj bi v točki 74 izpodbijane sodbe glede naložitve dodatnega zneska globe pravilno navedlo Splošno sodišče, je bila Komisija zlasti zavezana, da družbi Toshiba predloži dodatne informacije o tem, kako bo uresničila svoj namen zagotovitve odvračalnega učinka globe, s čimer bi se tožeči stranki omogočilo, da ustrezno poda svoje mnenje. Vendar pa naj bi bila ta trditev nezdružljiva z ugotovitvijo, navedeno v isti točki izpodbijane sodbe, da Komisija ni bila zavezana poslati novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem bi bili navedeni ti elementi.

               13

               Družba Toshiba trdi, da glede na to, da dopis o ugotovljenih dejstvih nima posebnega pomena, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 75 izpodbijane sodbe, in glede na to, da je bilo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah edini postopkovni mehanizem, ki je bil določen s konkurenčnim pravom Unije, da bi ji bili potrebni podatki sporočeni na način, ki ji zagotavlja možnost, da poda izjavo pred Komisijo, bi bilo treba za spoštovanje njene pravice do izjave v zvezi z načini izračuna globe, ki ji jo je želela naložiti Komisija, v obravnavanem primeru poslati novo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

               14

               Komisija odgovarja, da čeprav bi bilo treba prvi pritožbeni razlog razumeti tako, da pomeni, da je bilo globo mogoče naložiti šele po koncu novega postopka, kar zajema pošiljanje obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki povzema dejstva, ki opredeljujejo kršitev, pa bi bil nedopusten, saj ni bil podan pred Splošnim sodiščem.

               15

               Ta pritožbeni razlog naj bi bil vsekakor očitno neutemeljen.

               16

               Najprej, Splošno sodišče naj bi v točki 42 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da je postopek, v katerem je bil sprejet izpodbijani sklep, nadaljevanje postopka, v katerem je bila sprejeta odločba iz leta 2007. V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč nezakonitost na neko odločbo vpliva šele na točki, na kateri je nastala nezakonitost.

               17

               Dalje, čeprav je Komisija v obravnavanem primeru poslala dopis o ugotovljenih dejstvih pred sprejetjem spornega sklepa, pa je ta ni zavezoval, ker je bila zahteva, ki je določena v ustaljeni sodni praksi Sodišča in v skladu s katero morajo biti podjetja obveščena o namenu Komisije, da bo naložila plačilo globe pred sprejetjem odločbe, že spoštovana z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2006.

               18

               Nazadnje, v točki 74 izpodbijane sodbe naj bi bilo napačno uporabljeno pravo. Sodna praksa, na katero se opira Splošno sodišče, naj bi se namreč nanašala le na zahtevo, da mora biti podjetju, ki se preiskuje, med upravnim postopkom dana možnost, da ustrezno predstavi stališče glede resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter glede dokumentov, ki jih Komisija navaja v utemeljitev svoje trditve o obstoju kršitve pravil Pogodbe DEU na področju konkurence. Ta sodna praksa pa naj se nasprotno ne bi nanašala na izračun globe, naložene po ugotovitvi takšne kršitve.

         Presoja Sodišča

               19

               Podredno je treba zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga navaja Komisija.

               20

               Če namreč družba Toshiba s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je zavrnilo njeno utemeljitev, da Komisija spornega sklepa ni mogla sprejeti, ne da bi nanjo naslovila novo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, pri čemer je med drugim zatrjevala da, v nasprotju s tem, kar je presodilo Splošno sodišče, postopek sprejetja spornega sklepa ni nadaljevanje postopka, v katerem je bila sprejeta odločba iz leta 2007, očitno ne gre za nov pritožbeni razlog.

               21

               Pri vsebinski presoji se je Splošno sodišče v točkah 40 in 41 izpodbijane sodbe oprlo na načelo, določeno v ustaljeni sodni praksi Sodišča, v skladu s katerim mora Komisija za izpolnitev obveznosti spoštovanja pravice podjetij do izjave, izrecno navesti v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bo preučila, ali je zadevnim podjetjem treba naložiti globo, ter tudi navesti poglavitna dejanska in pravna merila, ki bi lahko povzročila naložitev globe, kot so teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je bila kršitev storjena namerno ali iz malomarnosti. Iz te sodne prakse poleg tega izhaja, da pa Komisija v teh okoliščinah ni dolžna – potem ko navede pravne in dejanske dejavnike, na katere bo oprla izračun zneska glob – navesti načina, kako bo uporabila vsakega od teh dejavnikov pri določitvi višine globe (glej zlasti sodbo z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točki 428 in 437).

               22

               Prav tako je Splošno sodišče v točki 42 izpodbijane sodbe pravilno menilo, da –ker je bilo pred sprejetjem odločbe iz leta 2007 izdano obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2006 in ker sporni sklep izrecno določa, da gre za sklep, ki spreminja odločbo iz leta 2007 – je postopek njegovega sprejemanja nadaljevanje postopka, v katerem je bila sprejeta odločba iz leta 2007.

               23

               Splošno sodišče je v isti točki izpodbijane sodbe iz tega lahko sklepalo, ne da bi napačno uporabilo pravo, da se za preučitev spoštovanja pravice družbe Toshiba do obrambe v postopku, v katerem je bil sprejet sporni sklep, lahko upošteva vsebina obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2006, saj se ta vsebina v sodbi Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), ni izpodbijala.

               24

               V zvezi s tem je treba spomniti, da razglasitev ničnosti akta Unije ne vpliva nujno na pripravljalna dejanja, saj se lahko postopek za nadomestitev akta, razglašenega za ničnega, načeloma nadaljuje prav od tam, kjer je nastala nezakonitost. Razglasitev ničnosti akta načeloma ne vpliva na veljavnost pripravljalnih ukrepov v zvezi s tem aktom, ki so se izvajali pred fazo, v kateri je bila ta napaka ugotovljena. Če se ugotovi, da razglasitev ničnosti ne vpliva na veljavnost predhodnih postopkovnih aktov, Komisija zgolj zaradi te razglasitve ničnosti zadevnim podjetjem ni dolžna poslati novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej v tem smislu sodbo z dne 15. oktobra 2002 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, EU:C:2002:582, točke od 73 do 75 ter točki 80 in 81).

               25

               Poleg tega je Splošno sodišče – po tem, ko je v točkah 43 in 44 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2006 v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 40 te sodbe, vsebovalo dejanske in pravne navedbe v zvezi z izračunom zneska glob, ter po tem, ko je v točkah 45 in 46 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se v sodbi Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), ni dvomilo v resničnost, upoštevnost in utemeljenost teh navedb, kar so dejanske ugotovitve, ki jih družba Toshiba tudi sicer ni izpodbijala – iz tega pravilno sklepalo, v točki 47 izpodbijane sodbe, da navedena sodba Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011 ne nasprotuje temu, da se navedene navedbe lahko upoštevajo pri preizkusu spoštovanja pravice družbe Toshiba do obrambe v okviru postopka, v katerem je bil sprejet sporni sklep.

               26

               Poleg tega, ker je do napake, ki je bila ugotovljena v sodbi Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), prišlo ob sprejetju odločbe iz leta 2007, razglasitev ničnosti te odločbe ni vplivala na veljavnost pripravljalnih ukrepov v zvezi s to odločbo, ki so se izvajali pred fazo, v kateri je prišlo do napake, v skladu z načelom, ki je določeno v sodni praksi, navedeni v točki 24 te sodbe.

               27

               Prav tako je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v odgovor na trditev družbe Toshiba, da naj bi se ugotovljena napaka nanašala na materialnopravno napako, ki je nujno vplivala na veljavnost pripravljalnih ukrepov v zvezi z odločbo iz leta 2007, v točki 62 izpodbijane sodbe ugotovilo, da družba Toshiba ni pojasnila, zakaj naj bi bili ti ukrepi neveljavni zaradi sodbe Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), ter v točki 63 izpodbijane sodbe dodalo, da se očitki, ki jih je Splošno sodišče navedlo v tej sodbi z dne 12. julija 2011, nikakor niso nanašali niti na dejanske ugotovitve in pravno presojo kršitve tožeče stranke niti na opredelitev dejavnikov, ki jih je treba upoštevati pri določitvi zneska globe, temveč zgolj na izbiro referenčnih podatkov, ki so se upoštevali pri natančnem izračunu, in torej na element, ki ga ni treba natančno opredeliti v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.

               28

               Iz tega sledi, da je Splošno sodišče v okviru svojega načeloma neodvisnega pooblastila za presojo dejstev in dokazov ugotovilo, pri čemer družba Toshiba ni uveljavljala nobenega izkrivljanja teh elementov, da zadnjenavedena ni dokazala, da je razglasitev ničnosti – s sodbo z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343) – odločbe iz leta 2007 vplivala na veljavnost obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 2006, ter da to poleg tega ni držalo, ker se ugotovljena napaka ni nanašala na očitke, navedene zoper družbo Toshiba, niti na dejavnike, ki jih je treba upoštevati pri določitvi zneska njene globe.

               29

               V nasprotju s tem, kar trdi družba Toshiba, te ugotovitve ni mogoče ovreči ob upoštevanju načela, ki naj bi izhajalo iz sodne prakse, navedene v točki 71 izpodbijane sodbe, in na podlagi katerega je Splošno sodišče v točki 74 iste sodbe ugotovilo, da je bila Komisija po odposlanju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah zlasti zavezana, da zadevni družbi predloži dodatne informacije o tem, kako bo uresničila svoj namen zagotovitve odvračalnega učinka globe, da bi se tej družbi omogočilo, da ustrezno poda svoje mnenje v zvezi s tem.

               30

               Ugotoviti je namreč treba, da takšno načelo ne izhaja iz sodne prakse Sodišča, na katero se Splošno sodišče sklicuje v točki 71 izpodbijane sodbe, in sicer tiste, ki izhaja iz točke 66 sodbe z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6), niti iz drugih sodb Sodišča, ker se je Sodišče v tej sodni praksi omejilo na navedbo načela, v skladu s katerim spoštovanje pravice do obrambe zahteva, da se zadevnemu podjetju med upravnim postopkom omogoči, da ustrezno predstavi stališče glede resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter glede dokumentov, ki jih Komisija navaja v utemeljitev svoje trditve o obstoju kršitve Pogodbe.

               31

               Čeprav, kot izhaja iz navedenega, je bilo v točki 74 izpodbijane sodbe napačno uporabljeno pravo, to ne vpliva na veljavnost izpodbijane sodbe, ker je izrek te sodbe dovolj utemeljen z drugimi pravnimi razlogi (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 29. marca 2011, ThyssenKrupp Nirosta/Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, točka 136).

               32

               Kot namreč izhaja iz prejšnjih točk te sodbe, je Splošno sodišče na podlagi sklepanja iz točk od 40 do 65 izpodbijane sodbe pravilno presodilo, da čeprav Komisija družbi Toshiba ni poslala novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, njena pravica do obrambe ni bila kršena.

               33

               Mogoče je opozoriti tudi na to, da čeprav je v nekaterih okoliščinah – zlasti če Komisija želi uporabiti nove smernice za izračun glob, in če to ne pomeni, da to na neustrezen način vnaprej napoveduje njeno odločitev v zvezi z očitki – morda zaželeno, da Komisija predloži podrobnosti o tem, kako bo obvezna merila teže in trajanja kršitve uporabila za določitev zneska glob, pa to še ne pomeni, da pravica do izjave ne zajema teh elementov, povezanih z načinom določitve višine globe (sodba z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točki 438 in 439).

               34

               Nazadnje, čeprav je Komisija v obravnavanem primeru s tem, da je poslala dopis o ugotovljenih dejstvih, želela družbi Toshiba podati pojasnila o novih elementih metode določitve višine njene globe, za katere je Komisija menila, da jih je treba navesti po razglasitvi delne ničnosti odločbe iz leta 2007 s sodbo Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), in čeprav ni sporno, da se je imela družba Toshiba do teh elementov priložnost opredeliti tako pisno, kot na sestanku – kot to potrjuje sporni sklep – pa to še ne pomeni, da ti elementi, zaradi njihove narave, ne bi mogli v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 21 te sodbe, biti predmet novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah.

               35

               Iz vsega navedenega sledi, da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.

            Drugi pritožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja pri določitvi izhodiščnega zneska globe

         Trditve strank

               36

               Družba Toshiba z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče z zavrnitvijo tretjega tožbenega razloga njene tožbe, s katerim je trdila, da bi morala Komisija za izvršitev sodbe z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), globo, ki ji je bila naložena, izračunati na podlagi prometa družbe TM T&D v letu 2003 in ne na podlagi izhodiščnega zneska globe, določenega za to podjetje, kršilo načelo enakega obravnavanja.

               37

               Družba Toshiba poudarja, da je pred Komisijo in Splošnim sodiščem trdila, prvič, da je bilo z načinom izračuna globe, ki ji je bila naložena, kršeno načelo enakega obravnavanja, saj ta ni odražal individualne teže družbe Toshiba v kršitvi pred ustanovitvijo družbe TM T&D, kar je Splošno sodišče zahtevalo v točki 290 sodbe z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), in kar ustreza pristopu, ki so ga sprejela evropska podjetja. Drugič, trdila je, da bi morala Komisija izhodiščni znesek globe, ki ji je bila naložena, izračunati na podlagi njenega prometa v letu 2003, torej tako, da bi ji pripisala 35 % prometa družbe TM T&D v letu 2003.

               38

               Družba Toshiba trdi, da je točka 115 izpodbijane sodbe pomanjkljivo obrazložena, ker dejstvo – kot táko nesporno, da globe, ki ji je bila naložena, ni bilo mogoče izračunati „povsem enako“ kot za evropska podjetja – ne more pojasniti, zakaj je bila za zagotovitev enakega obravnavanja družbe Toshiba in evropskih podjetij metoda, ki jo je predlagala družba Toshiba, manj ustrezna od metode Komisije.

               39

               Poleg tega dejstvo, na katero se je Splošno sodišče oprlo v točkah 116, 117 in od 123 do 125 izpodbijane sodbe za zavrnitev metode izračuna globe, ki jo je predlagala družba Toshiba, in sicer, da je bila družba TM T&D samostojna skupna družba, ki je bila odgovorna za proizvodnjo in prodajo GIS v letu 2003 in ki je bila subjekt, ki je bil ločen od delničark, čeprav ni sporno, v tem okviru ni upoštevno.

               40

               Uporaba izhodiščnega zneska globe družbe TM T&D naj bi odražala le težo družbe TM T&D v kršitvi, kot je bilo to ugotovljeno v točki 66 spornega sklepa in v točki 128 izpodbijane sodbe, Komisija pa naj bi ga pravilno uporabila za izračun globe, ki jo mora plačati skupna družba. Vendar pa naj ta znesek ne bi odražal individualne teže družbe Toshiba za obdobje pred ustanovitvijo te skupne družbe.

               41

               Nasprotno pa naj bi bila določitev izhodiščnega zneska globe za družbo Toshiba na podlagi njenega teoretičnega prometa v letu 2003, ki ustreza 35 % prometa družbe TM T&D v letu 2003, objektivno merilo, ki pravilno pokaže škodljivost omejevalne prakse družbe Toshiba pred ustanovitvijo družbe TM T&D.

               42

               Ta metodologija bi omogočila, da bi bila družba Toshiba ob izračunu glob obravnavana enako kot evropski proizvajalci. Najprej naj bi se namreč izračunal promet družbe Toshiba. Nato, glede na tržni delež družbe Toshiba, izračunan na podlagi prometa, bi bilo to družbo mogoče uvrstiti v eno od kategorij izhodiščnih zneskov opredeljenih v odločbi iz leta 2007, ki je v obravnavanem primeru vodila do določitve izhodiščnega zneska 9 milijonov EUR.

               43

               Nasprotno pa naj bi metoda, ki jo je upoštevala Komisija, vodila do neuporabe te metodologije izračuna globe. Zaradi naložitve dela izhodiščnega zneska globe družbe TM T&D, naj bi bil družbi Toshiba naložen umeten izhodiščni znesek v višini 10.863.199,00 EUR, ki ne ustreza nobeni kategoriji izhodiščnih zneskov iz odločbe iz leta 2007.

               44

               Metoda izračuna, ki jo je predlagala družba Toshiba, naj ne bi bila bolj umetna od tiste, ki jo je uporabila Komisija. Za izračun zneska globe družbe Toshiba naj bi bila vsekakor potrebna podrobna pravila. Splošno sodišče naj ne bi pojasnilo – zlasti v točki 128 izpodbijane sodbe – zakaj naj bi metoda Komisije, ki je vključevala delitev izhodiščnega zneska družbe TM T&D, manj umetna od tiste, ki jo je predlagala Komisija in ki je ločevala promet družbe TM T&D.

               45

               Čeprav, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 121 izpodbijane sodbe, je Komisija uporabila metodo, ki jo je Splošno sodišče navedlo v sodbi z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), kot ustrezen primer alternativne metode, ki bi bila v skladu z načelom enakega obravnavanja, pa naj iz tega ne bi izhajalo, da je bila ta metoda ustreznejša od metode, ki jo je predlagala družba Toshiba, in se z njo ni kršilo navedeno načelo. Poleg tega pa zaradi tega, ker je družba Toshiba prvotno predlagala drugo metodo izračuna, ki je temeljila na izhodiščnem znesku skupne družbe, ta metoda še ni legalna.

               46

               Komisija trdi, da je metodologija, ki jo v svoji pritožbi predlaga družba Toshiba, bolj umetna od tiste, ki je bila upoštevana v spornem sklepu, ker pomeni umeten pripis prometa tej družbi za leto, v katerem ni imela nobenega prometa.

               47

               Ker ima družba Toshiba v skupni družbi enak delež kot družba Mitsubishi, bi bil lahko kakršen koli „promet“ družbe Toshiba v letu 2003 na področju GIS vsekakor lahko izračunan zgolj tako, da bi se ji pripisalo 50 % prometa skupne družbe, to je 176,61 milijona EUR, kar bi ustrezalo tržnemu deležu, ki je nekoliko višji od 8 %, in ne promet 123,6 milijona EUR, ki ustreza 35 % prometa skupne družbe in 5,6 % tržnemu deležu, kot trdi družba Toshiba.

               48

               Tudi če bi Sodišče ugotovilo, da bi Komisija lahko izračunala globo na način, ki ga zdaj zagovarja družba Toshiba, pa to ne bi dokazovalo, da je Komisija napačno uporabila pravo.

               49

               Razprava naj se namreč ne bi nanašala na najboljšo možno metodo, temveč na zakonitost metode, ki je bila uporabljena v izpodbijanem sklepu. Komisija v zvezi s tem poudarja, da je metoda, ki jo zdaj zagovarja družba Toshiba, drugačna od metode, ki jo je ta prvotno predlagala in ki je pomenila delitev izhodiščnega zneska globe skupne družbe, izračunanega na podlagi njenega prometa v letu 2003, na enaka deleža med družbi Toshiba in Mitsubishi, ter od metode, ki jo je Splošno sodišče potrdilo v sodbi z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343). Zato ni mogoče trditi, da je ta metoda edina, ki se lahko uporabi za določitev globe za družbo Toshiba ob upoštevanju prometa iz leta 2003.

               50

               Komisija iz tega sklepa, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ker se ni oddaljilo od načela primerljivosti prometa „različnih podjetij“, saj je zadevno podjetje, ki je imelo promet v letu 2003, lahko le skupna družba.

         Presoja Sodišča

               51

               Splošno sodišče, pri čemer se je med drugim opiralo na točki 62 in 66 obrazložitve izpodbijanega sklepa, je pravilno presodilo, zlasti iz razlogov, navedenih v točkah od 114 do 117 in od 123 do 125 izpodbijane sodbe, da je Komisija na podlagi dejstva, da družba Toshiba ni prodajala proizvodov GIS v referenčnem letu 2003, lahko sklepala, da bi bilo neustrezno, da bi za to podjetje virtualni promet za to leto izračunali z umetno delitvijo prometa družbe TM T&D v letu 2003, s čimer ne bi bilo upoštevano dejstvo, da je bila skupna družba v referenčnem letu dejavna kot subjekt, ločen od njegovih delničark.

               52

               Okoliščina, da družba Toshiba leta 2003 ni imela svojega prometa v sektorju GIS, namreč pomeni element, na podlagi katerega se njen položaj objektivno razlikuje od položaja drugih podjetij, ki so bila udeležena v omejevalnem sporazumu, zlasti evropskih podjetij, in iz katerega izhaja, da bi morala biti globa, ki ji je bila naložena, izračunana na podlagi dejanskega prometa, ki ga je družba TM T&D ustvarila v letu 2003, in ne na podlagi virtualnega prometa, pridobljenega z delitvijo prometa družbe TM T&D.

               53

               Kot je v točki 125 izpodbijane sodbe poudarilo Splošno sodišče, bi pristop, ki ga priporoča družba Toshiba, dejansko pomenil odstop od namena Komisije, da znesek glob določi glede na promet, ki je bil ustvarjen v letu 2003.

               54

               Metoda izračuna, ki jo predlaga družba Toshiba, ker naj bi vodila do primerjave virtualnega prometa za družbo Toshiba z resničnim prometom za evropska podjetja, naj poleg tega ne bi omogočala določitve izhodiščnega zneska globe za družbi Toshiba in Mitsubishi, ki bi ustrezno odražal njuno težo v kršitvi v letu 2003, natančneje, skupno težo, ki sta jo ti dve podjetji izvajali prek družbe TM T&D, kot je v bistvu Komisija navedla v točki 66 obrazložitve spornega sklepa.

               55

               Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 102 svojih sklepnih predlogov, je tudi vprašljivo, ali ta alternativna metoda omogoča bolj neposredno uporabo prometa družbe TM T&D za leto 2003 in daje bolj natančno podobo družbe Toshiba na trgu v tem istem letu, zato ker zahteva izvedbo dveh dodatnih faz, in sicer izračun teoretičnega prometa družbe Toshiba za leto 2003 in na tej podlagi določitev njenega teoretičnega tržnega deleža za isto leto.

               56

               Nazadnje, čeprav je bil s spornim sklepom družbi Toshiba naložen izhodiščni znesek globe, ki ni ustrezal nobenemu od izhodiščnih zneskov, ki so bili naloženi skupinam, opredeljenim v odločbi iz leta 2007, pa je ta okoliščina zgolj posledica dejstva, da je bil v tej odločbi izhodiščni znesek glede družbe Toshiba izračunan z uporabo dela izhodiščnega zneska za družbo TM T&D. Ker družba Toshiba ne trdi, da je Komisija z umestitvijo družbe TM T&D v drugo skupino, ki je opredeljena v navedeni odločbi, kršila načelo enakega obravnavanja, ne more trditi, da ji je bil naložen višji izhodiščni znesek kot družbam primerljive velikosti.

               57

               Glede na zgornje navedbe je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti.

            Tretji pritožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja pri določitvi stopnje odgovornosti družbe Toshiba v primerjavi z evropskimi udeleženci pri kršitvi

         Trditve strank

               58

               Družba Toshiba s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah 141 in 142 izpodbijane sodbe presodilo, da Komisija ni kršila načela enakega obravnavanja s tem, da je s spornim sklepom zavrnila njen predlog, da se ji naloži manjšo globo, ker je raven njene odgovornosti za kršitev manjša od ravni evropskih udeležencev pri omejevalnih sporazumih.

               59

               Družba Toshiba meni, da iz sodne prakse izhaja, da je po ugotovitvi obstoja omejevalnega sporazuma in opredelitvi udeležencev tega sporazuma Komisija zavezana, kadar naloži globe, preučiti relativno težo udeležbe posameznega podjetja ter prilagoditi sankcijo individualnemu ravnanju in posebnim značilnostim udeležbe zadevnega podjetja pri enotni in trajajoči kršitvi.

               60

               Splošno sodišče naj bi tako v točki 142 izpodbijane sodbe nepravilno presodilo, da je „prispevek [družbe Toshiba] h kršitvi primerljiv s prispevkom evropskih podjetij“, kar pomeni, da Komisija ni kršila načela enakega obravnavanja iz razloga, navedenega v točki 141 te sodbe, da je bilo izvajanje skupnega dogovora „nujni prispevek“ k ciljem kršitve v celoti ali „predhodni pogoj“ za oddajo projektov med evropske proizvajalce.

               61

               V obravnavanem primeru bi bilo namreč očitno, da japonska podjetja na trgu EGP niso povzročila enake škode in so manj prispevala k celotni kršitvi kot evropski proizvajalci, saj so šla slednja še dlje s tem, da so si s tajnimi dejanji razdelila evropske projekte.

               62

               Komisija navaja, da tretji pritožbeni razlog ni dopusten, ker presega trditve družbe Toshiba na prvi stopnji.

               63

               Ta pritožbeni razlog naj bi namreč pomenil nasprotovanje potrditvi – v spornem sklepu – ugotovitev v zvezi s težo kršitve družbe Toshiba, navedenih v odločbi iz leta 2007. Vendar pa naj te ugotovitve, čeprav so bile izpodbijane v okviru petega tožbenega razloga, navedenega pred Splošnim sodiščem v zadevi, v kateri je bila izdana izpodbijana sodba, ne bi bile del trditev, ki jih je družba Toshiba na prvi stopnji podala v repliki. V tej repliki naj bi namreč družba Toshiba opustila trditve v zvezi s tem vprašanjem glede teže njene kršitve.

               64

               Komisija podredno trdi, da tretji pritožbeni razlog ni dopusten, ker se nanaša na vprašanje, o katerem je bilo pravnomočno odločeno.

               65

               V sodbi z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), je Splošno sodišče svojo presojo teže kršitve, ki jo je storila družba Toshiba, vezalo na vprašanje enotne in trajajoče kršitve. Ker pa je bilo o tem vprašanju že pravnomočno odločeno, naj tega v okviru tega postopka ne bi bilo več mogoče izpodbijati.

               66

               Nazadnje, če bo Sodišče presodilo, da je tretji pritožbeni razlog dopusten, Komisija navaja, da bi ga bilo treba zavrniti kot neutemeljenega. V zvezi s tem se sklicuje na načelo, ki izhaja iz sodne prakse, v skladu s katerim dejstvo, da podjetje ni neposredno sodelovalo pri vseh konstitutivnih elementih globalnega omejevalnega sporazuma, podjetja ne more razbremeniti odgovornosti za kršitev, če je ugotovljeno, da je moralo nujno vedeti, prvič, da je tajno usklajevanje, pri katerem je sodelovalo, del celovitega sistema in, drugič, da je ta sistem pokrival vse konstitutivne elemente omejevalnega sporazuma.

         Presoja Sodišča

      – Dopustnost

               67

               Najprej je treba zavreči ugovora nedopustnosti, ki ju navaja Komisija.

               68

               Prvič, glede trditve, da naj vprašanje, ki je predmet tretjega pritožbenega razloga, ne bi bilo zastavljeno pred Splošnim sodiščem, je treba ugotoviti, da je bilo tako. Družba Toshiba je namreč v okviru petega tožbenega razloga svoje tožbe trdila, da Komisija pri določitvi globe ni upoštevala njene domnevne udeležbe v kartelu, zlasti pri določitvi izhodiščnega zneska te globe, kar je pomenilo kršitev načela enakega obravnavanja. Družba Toshiba poleg tega v repliki pred Splošnim sodiščem ni umaknila navedenega petega tožbenega razloga.

               69

               Drugič, kar zadeva ugovor, ki ga je Komisija izpeljala iz načela pravnomočnosti, je treba ugotoviti, da ta temelji na predpostavki, da je družba Toshiba v pritožbi izpodbijala obstoj enotne in trajajoče kršitve.

               70

               Vendar pa to ni tako, ker je tretji pritožbeni razlog omejen na ločeno vprašanje določitve višine globe, naložene družbi Toshiba na podlagi teže kršitve, ki se ji očita.

               71

               Nasprotno pa naj bi bilo to zadnje vprašanje, ki se ne nanaša na obstoj enotne in trajajoče kršitve, ki se očita družbi Toshiba, temveč na določitev zneska globe na podlagi teže kršitve, ki se ji očita, v sodbi z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), posebej preučeno s strani Splošnega sodišča.

               72

               Splošno sodišče je namreč v točkah od 258 do 261 navedene sodbe zavrnilo prvi del četrtega tožbenega razloga družbe Toshiba, s katerim je trdila, da Komisija ni upoštevala dejstva, da je bila teža njenega sodelovanja pri omejevalnem sporazumu manjša od teže, ki se očita evropskim proizvajalcev, saj naj bi družba Toshiba sodelovala zgolj pri skupnem dogovoru, s katerim se je zavezala, da ne bo predložila ponudb za projekte v zvezi z GIS v Evropi, medtem ko naj bi evropski proizvajalci poleg tega sodelovali pri sporazumu EQ, katerega namen je bil razdelitev teh projektov.

               73

               Dalje, opozoriti je treba, da je bila zoper sodbo z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), pri Sodišču vložena pritožba.

               74

               Po zavrniti te pritožbe s sodbo z dne 19. decembra 2013, Siemens in drugi/Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P in C‑498/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:866), je sodba Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), natančneje, njen izrek in obrazložitev, na kateri temelji, postala dokončna (glej v tem smislu sodbo z dne 19. februarja 2009, Gorostiaga Atxalandabaso/Parlament, C‑308/07 P, EU:C:2009:103, točka 57).

               75

               Res je, da družba Toshiba v okviru svoje pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), ni ugovarjala točkam od 258 do 262 te sodbe.

               76

               Vendar pa v skladu s členom 169 Poslovnika Sodišča določa, da se s pritožbo predlaga, naj se odločba Splošnega sodišča, kot izhaja iz izreka te odločbe, v celoti ali deloma razveljavi.

               77

               Iz tega sledi, da družba Toshiba v okviru svoje pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), ni mogla izpodbijati obrazložitve iz točk od 258 do 262, ne da bi izpodbijala njen izrek, ker je z njim Splošno sodišče razveljavilo globo, ki ji je bila naložena.

               78

               Družbi Toshiba pa ni mogoče očitati, da navedene obrazložitve ni izpodbijala v okviru svoje pritožbe pred Sodiščem, temveč je to omejila na obrazložitev sodbe Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), ki se je nanašala na kršitev, ki ji je bila očitana.

               79

               Nikogar namreč ni mogoče prisiliti, da ravna zoper lastni interes, da bi ohranil svoje procesne pravice, med katere spada tudi pravica do vložitve pritožbe pri Sodišču.

               80

               Zato Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 139 do 141 izpodbijane sodbe preučilo vprašanje skladnosti določitve zneska globe, ki je bila naložena družbi Toshiba, z načelom enakega obravnavanja glede na težo kršitve, ki se ji očita, v razmerju do teže kršitve, ki se upošteva v zvezi z evropskimi proizvajalci, ni kršilo pravnomočnosti sodbe Splošnega sodišča z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343).

         – Vsebinska presoja

               81

               Splošno sodišče je v točkah 141 in 142 izpodbijane sodbe presodilo, ne da bi napačno uporabilo pravo, da ker je bilo sodelovanje japonskih podjetij pri skupnem dogovoru „predhodni pogoj“ za učinkovito izvajanje sporazuma EQ, pri katerem so sodelovala le evropska podjetja, in ker je bilo torej spoštovanje zavez iz skupnega dogovora s strani japonskih podjetij „nujni prispevek“ za izvršitev kršitve, bi bilo treba ugotoviti, da je prispevek družbe Toshiba pri kršitvi primerljiv s prispevkom evropskih podjetij.

               82

               Poleg tega se je Splošno sodišče v točki 141 izpodbijane sodbe sklicevalo na točko 261 sodbe z dne 12. julija 2011, Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343), v kateri je Splošno sodišče prav tako pravilno ugotovilo, da ker se je družba Toshiba na podlagi skupnega dogovora zavezala, da ne bo dejavna na trgu EGP, je bilo nepotrebno, da poleg tega sodeluje pri sporazumu EQ, katerega namen je razdelitev projektov GIS na trgu EGP. To, da družba Toshiba ni sodelovala pri sporazumu EQ, je bilo namreč nepomembno in ni bilo posledica njene izbire.

               83

               Povedano drugače, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 134 svojih sklepnih predlogov, je Splošno sodišče pravilno presodilo, da je dejstvo, da družba Toshiba ni sodelovala pri sporazumu EQ, zgolj posledica njenega sodelovanja pri skupnem dogovoru in torej nikakor ne pomeni, da je bilo njeno ravnanje blažje od ravnanja evropskih proizvajalcev.

               84

               V teh okoliščinah družba Toshiba Komisiji ne more očitati, da ji ni priznala zmanjšanja globe zato, ker ni sodelovala pri sporazumu EQ.

               85

               Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da tretji pritožbeni razlog ni utemeljen in da ga je treba zavrniti.

               86

               Ker nobenemu od pritožbenih razlogov družbe Toshiba ni mogoče ugoditi, je treba pritožbo zavrniti.

         Stroški

               87

               Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

               88

               Komisija je predlagala, naj se družbi Toshiba naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

                           1.

                           Pritožba se zavrne.

                           2.

                           Družbi Toshiba Corp. se naloži plačilo stroškov.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 4. maja 1988. # Corinne Bodson proti SA Pompes funèbres des régions libérées. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour de cassation - Francija. # Konkurenca. # Zadeva 30/87.


title: Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 8. maja 2012. # Luigi Panzeri proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti Royal Veste e premia lo sport - Prejšnja znamka Skupnosti in mednarodna znamka veste lo sport - Prejšnja neregistrirana figurativna znamka panzeri veste lo sport - Relativni razlogi za zavrnitev - Člen 8(1)(b) in (4) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-348/10.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 8. maja 2012 – Panzeri proti UUNT – Royal Trophy (Royal Veste e premia lo sport)
      (Zadeva T‑348/10)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti Royal Veste e premia lo sport – Prejšnja besedna znamka Skupnosti in prejšnja mednarodna besedna znamka veste lo sport – Prejšnja neregistrirana figurativna znamka panzeri veste lo sport – Relativni razlogi za zavrnitev – Člen 8(1)(b) in (4) Uredbe (ES) št. 207/2009“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 31, 39 in 40.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 20. maja 2010 (zadeva R 988/2009‑1) glede postopka z ugovorom med
                  Luigijem Panzerijem in Royal Trophy Srl.

            Izrek

                  1.

                  	Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 20. maja 2010 (zadeva
                     R 988/2009‑1) se razveljavi.

                  2.

                  	Vsaka stranka nosi svoje stroške.


title: Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 21. marca 2012. # Volkswagen AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti SWIFT GTi - Prejšnji mednarodna in nacionalna znamka GTI - Relativni razlogi za zavrnitev - Podobnost proizvodov - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009) - Presoja verjetnosti zmede - Zavrnitev ugovora. # Zadeva T-63/09.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 21. marca 2012 – Volkswagen proti UUNT – Suzuki Motor (SWIFT GTi)
      (Zadeva T‑63/09)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti SWIFT GTi – Prejšnji mednarodna in nacionalna znamka GTI – Relativni razlogi za zavrnitev – Podobnost med proizvodi – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009) – Presoja verjetnosti zmede – Zavrnitev ugovora“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 40 do 42, 117, 118, 127 in
         od 131 do 135.)

      Predmet

               Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 9. decembra 2008 (zadeva R 749/2007‑2) v zvezi s postopkom z ugovorom
                  med družbama Volkswagen AG in Suzuki Motor Corp.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Volkswagen AG se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 28. aprila 1998. # Javico International in Javico AG proti Yves Saint Laurent Parfums SA (YSLP). # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour d'appel de Versailles - Francija. # Konkurenca. # Zadeva C-306/96.


title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 6. marca 2014.#Dresser-Rand SA proti Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova.#Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložila Commissione tributaria provinciale di Genova.#Predhodno odločanje – Obdavčenje – DDV – Direktiva 2006/112/ES – Člen 17(2)(f) – Pogoj vrnitve blaga v državo članico, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano.#Združeni zadevi C‑606/12 in C‑607/12.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V združenih zadevah C‑606/12 in C‑607/12,
            katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložila Commissione tributaria provinciale di Genova (Italija) z odločbama z dne 30. oktobra 2012, ki sta prispeli na Sodišče 24. decembra 2012, v postopkih
            Dresser-Rand SA
            proti
            Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova ,
            SODIŠČE (sedmi senat),
            v sestavi J. L. da Cruz Vilaça (poročevalec), predsednik senata, G. Arestis in A. Arabadžiev, sodnika,
            generalna pravobranilka: J. Kokott,
            sodni tajnik: A. Calot Escobar,
            na podlagi pisnega postopka,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za Dresser-Rand SA P. Centore, odvetnik,
            – za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z A. De Stefanom, avvocato dello Stato,
            – za Evropsko komisijo D. Recchia in C. Soulay, agentki,
            na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 17(2)(f) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva o DDV).
            2. Predloga sta bila vložena v okviru spora med Dresser-Rand SA (v nadaljevanju: Dresser-Rand France), družbo francoskega prava, in Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova, v zvezi s spremembami odločb o odmeri davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV), neplačanega za davčni leti 2007 in 2008.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            3. V členu 14 Direktive o DDV je določeno:
            „1. ‚Dobava blaga‘ pomeni prenos pravice do razpolaganja s premoženjem v stvareh kot lastnik.
            2. Za dobavo blaga se poleg transakcije iz odstavka 1 štejejo naslednje transakcije:
            […]
            (c) prenos blaga po pogodbi, na podlagi katere se plača provizija na nakup ali prodajo.
            […]“
            4. Člen 17 te direktive določa:
            „1. Za dobavo blaga, opravljeno za plačilo, se šteje prenos blaga, ki ga opravi davčni zavezanec iz svojega podjetja v drugo državo članico.
            Za ‚prenos v drugo državo članico‘ se šteje vsako pošiljanje ali prevoz premičnine, ki ga opravi davčni zavezanec ali druga oseba za njegov račun, v kraj zunaj ozemlja države članice, v kateri se blago nahaja, vendar v Skupnosti, za potrebe svojega podjetja.
            2. Za prenos v drugo državo članico se ne šteje pošiljanje ali prevoz blaga za potrebe ene od naslednjih transakcij:
            […]
            (f) opravljanje storitve za davčnega zavezanca in vključujoč delo, ki se na tem blagu dejansko opravi na ozemlju države članice, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča, če se blago po izdelavi vrne temu davčnemu zavezancu v državo članico, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano;
            […]
            3. Kadar eden od pogojev, pod katerimi se lahko uveljavlja ugodnost iz odstavka 2, ni več izpolnjen, se šteje, da je bilo blago preneseno v drugo državo članico. V tem primeru se prenos opravi v trenutku, ko ta pogoj ni več izpolnjen.“
            5. Člen 20 navedene direktive določa:
            „‚Pridobitev blaga znotraj Skupnosti‘ pomeni pridobitev pravice do razpolaganja s premičninami kot lastnik, ki jih pridobitelju odpošlje ali pripelje prodajalec ali pridobitelj ali druga oseba za njun račun, v drugo državo članico, kot je država, v kateri se pošiljanje ali prevoz blaga začne.
            Če je blago, ki ga je pridobila pravna oseba, ki ni davčni zavezanec, odposlano ali odpeljano iz tretjega ozemlja ali tretje države in ga je uvozila ta pravna oseba, ki ni davčni zavezanec v državo članico, ki ni država članica, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča, se šteje, da je bilo blago odposlano ali odpeljano iz države članice uvoza. Ta država članica odobri uvozniku, ki je določen ali priznan za osebo, dolžno plačati davek, v skladu s členom 201, vračilo DDV, plačanega v zvezi z uvozom blaga, če uvoznik dokaže, da je bila njegova pridobitev obdavčena v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča.“
            6. Člen 21 iste direktive določa, da pridobitev blaga znotraj Skupnosti, opravljena za plačilo, vključuje „blago, ki ga davčni zavezanec rabi za svoje podjetje, ki ga odpošlje ali odpelje ta davčni zavezanec ali druga oseba za njegov račun iz druge države članice, v kateri je bilo blago proizvedeno, črpano, predelano, kupljeno ali pridobljeno, kot je opredeljeno v členu 2(1)(b), ali ga je davčni zavezanec uvozil v okviru opravljanja dejavnosti v to drugo državo članico.“
            Italijansko pravo
            7. Člen 38 uredbe-zakona št. 331 z dne 30. avgusta 1993 o usklajevanju določb o davkih na različnih področjih (GURI št. 203 z dne 30. avgusta 1993, str. 12), naslovljen „Pridobitve znotraj Skupnosti“, določa:
            „1.  [DDV] velja za pridobitve blaga znotraj Skupnosti, ki se na ozemlju države opravijo v okviru poslovanja podjetja, opravljanja obrti ali poklica ali jih vsekakor opravijo pravne osebe, združenja ali druge organizacije iz člena 4, četrti odstavek, dekreta št. 633 predsednika republike z dne 26. oktobra 1972 [(redni dodatek h GURI št. 292 z dne 11. novembra 1972, v nadaljevanju: dekret št. 633)], ki so davčni zavezanci na ozemlju države.
            2. Za ‚pridobitev znotraj Skupnosti‘ šteje odplačna pridobitev lastništva blaga ali katere koli druge stvarne pravice, ki omogoča uživanje tega blaga, ki ga dobavitelj kot davčni zavezanec, pridobitelj ali tretja oseba za njun račun odpošlje ali odpelje na ozemlje države iz druge države članice.
            3. Poleg tega za pridobitve znotraj Skupnosti štejejo:
            […]
            b) vnos blaga, ki izvira iz druge države članice, na ozemlje države, ki ga opravi davčni zavezanec ali druga oseba za njegov račun. Ta določba se uporablja tudi v primeru odpošiljanja ali prevoza blaga – ki izvira iz drugega podjetja, katerega dejavnosti izvaja ista oseba v drugi državi članici – na ozemlje države za namen obratovanja podjetja;
            c) pridobitve iz odstavka 2 od pravnih oseb, združenj in drugih organizacij iz člena 4, četrti odstavek, [dekreta št. 633], ki niso davčni zavezanci;
            d) vnos blaga na ozemlje države, ki ga opravijo osebe, navedene v točki (c), ali druge osebe za njihov račun, ki so ga te predhodno uvozile iz druge države članice;
            […]
            5. Za pridobitve znotraj Skupnosti ne štejejo:
            a) vnos blaga, ki je predmet operacij oplemenitenja ali običajnih ravnanj v smislu člena 1(3)(h) Uredbe [Sveta (EGS) št. 1999/85 z dne 16. julija 1985 o postopku aktivnega oplemenitenja (UL L 188, str. 1)] oziroma člena 18 Uredbe [Sveta (EGS) št. 2503/88 z dne 25. julija 1988 o carinskih skladiščih (UL L 225, str. 1)], na ozemlje države, če je blago na koncu odpeljano ali odposlano pridobitelju, ki je davčni zavezanec, v državo članico izvora ali drugi osebi za njegov račun v drugo državo članico ali celo v kraj zunaj ozemlja Skupnosti; vnos blaga, ki se začasno uporablja za opravljanje storitev ali za katerega velja, če je bilo uvoženo, postopek začasnega uvoza s popolno oprostitvijo uvoznih dajatev, na ozemlje države;
            […]
            7. Davek se ne plača v primeru pridobitve blaga znotraj Skupnosti na ozemlju države od davčnega zavezanca v drugi državi članici, ki ga ta davčni zavezanec pridobi v drugi državi članici, nato pa je odposlano ali odpeljano na ozemlje države njegovim prejemnikom, ki so davčni zavezanci, ali pravnim osebam iz člena 4, četrti odstavek, [dekreta št. 633], ki so zavezanci za plačilo davka za opravljene pridobitve znotraj Skupnosti, pri čemer so ti prejemniki ali pravne osebe označeni kot zavezanci za plačilo davka glede dobave.
            8. Pridobitve znotraj Skupnosti, ki jih opravijo komisionarji brez zastopstva, štejejo za lastne pridobitve“.
            8. Člen 8 dekreta št. 633, naslovljen „Dobave za izvoz“, določa:
            „Za neobdavčljive dobave za izvoz štejejo:
            a) dobave blaga, tudi od komisionarjev, ki ga dobavitelji ali komisionarji ali druga oseba za njihov račun odpeljejo ali odpošljejo v kraj zunaj ozemlja Evropske gospodarske skupnosti, tudi če ti to storijo na podlagi navodila njihovih prejemnikov ali komisionarjev. Blago je lahko predmet predelave, preoblikovanja, vgrajevanja, sestavljanja ali prilagajanja drugemu blagu, za račun prejemnika in od dobavitelja ali tretje osebe […]
            b) dobave, ki se opravijo s prevozom ali odpošiljanjem v kraj zunaj ozemlja Evropske gospodarske skupnosti, v roku devetdesetih dni od izročitve blaga, ki jih opravi prejemnik nerezident, ali druga oseba za njegov račun, razen blaga, ki je namenjeno opremljanju ali oskrbovanju čolnov in jaht za prosti čas, turističnih letal ali katerih koli drugih zasebnih prevoznih sredstev, ter blaga, ki ga je treba prepeljati v osebni prtljagi v kraj zunaj ozemlja Evropske gospodarske skupnosti; izvoz mora potrditi carinski urad ali poštni urad s podpisom na kopiji računa;
            c) dobave blaga, tudi od komisionarjev, ki niso zgradbe in zazidljiva zemljišča, ter opravljanje storitev za osebe, ki so opravile dobavo za izvoz ali transakcije znotraj Skupnosti in ki imajo na tej podlagi možnost pridobiti – tudi prek komisionarjev – ali uvoziti blago in storitve brez plačila davka.
            Dobave in storitve iz točke (c) se opravijo brez plačila davka za osebe, navedene v točki (a), če gre za rezidente, ter za osebe, ki opravljajo dobave iz točke (b) prejšnjega odstavka na podlagi njihove pisne izjave in na njihovo odgovornost, v mejah celotnega zneska dobav iz navedenih točk, ki so jih te osebe opravile v prejšnjem koledarskem letu. Prejemniki in komisionarji lahko v celoti uporabijo ta znesek za pridobitev blaga, ki se izvozi v njihovo državo izvora v šestih mesecih po njegovi dobavi ali za pridobitev drugega blaga ali storitev, vendar do višine razlike med tem zneskom in zneskom dobav blaga, ki so bile za njih opravljene v istem letu v skladu s točko (a) […]“
            Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
            9. Družba Dresser-Rand France proizvaja industrijske kompresorje za zemeljski plin.
            10. Družba Dresser-Rand France je v okviru te dejavnosti s končno stranko, špansko družbo, sklenila pogodbo o dobavi sestavljenega blaga. Za izpolnitev te pogodbe je uporabila kompresorje, ki jih je družba Dresser-Rand Italia Srl (v nadaljevanju: Dresser-Rand Italija) uvozila iz njenih kitajskih tovarn.
            11. Družba Dresser-Rand France je iz Francije na italijansko ozemlje vnesla nekatere dodatne komponente, ki so potrebne za uporabo uvoženih kompresorjev. Dalje je z družbo FB ITMI SpA (v nadaljevanju: FB ITMI), podizvajalcem s sedežem v Italiji, sklenila pogodbo o dobavi drugih komponent, ki so potrebne za delovanje in instalacijo zadevnega blaga pri končni stranki. Nazadnje je družba FB ITMI to sestavljeno blago neposredno poslala končni stranki v imenu in za račun družbe Dresser-Rand Italija, ki je davčna zastopnica družbe Dresser-Rand France.
            12. Družba FB ITMI je družbi Dresser-Rand Italija izdala račun za transakcije, ki se nanašajo na dodatne storitve sestavljanja in prilagajanja ter na dobavo zadevnega blaga. Družba Dresser-Rand Italija je kot davčna zastopnica družbe Dresser-Rand France izdala račune za vse blago, ki je bilo odposlano končni stranki.
            13. Družba Dresser-Rand Italija je s sklicevanjem na status običajnega izvoznika kot davčna zastopnica družbe Dresser-Rand France menila, da lahko v skladu s členom 8(1)(c) in (2) dekreta št. 633 pridobi blago in storitve družbe FB ITMI, ne da bi morala plačati DDV, kar davčna uprava prereka. Ker je opredelitev običajnega izvoznika odvisna od opredelitve prenosa blaga iz Francije v Italijo, se nesoglasje med strankama iz postopka v glavni stvari nanaša na zadnjenavedeno opredelitev.
            14. Tako družba Dresser-Rand France meni, da se prenos kompresorjev iz Francije v Italijo „obravnava kot pridobitev znotraj Skupnosti na podlagi člena 17(1) Direktive [o DDV]“. Pojasnjuje tudi, da prodaja sestavljenega blaga končni stranki iz italijanskega ozemlja pomeni dobavo znotraj Skupnosti.
            15. Agenzia delle Entrate, Direzione Provinciale, Ufficio Controlli di Genova trdi, da prenos blaga iz Francije v Italijo ureja člen 17(2)(f) te direktive in je zato predmet odložnega postopka iz člena 38, peti odstavek, točka (a), Uredbe-zakona št. 331 z dne 30. avgusta 1993 o usklajevanju določb o davkih na različnih področjih. Trdi namreč, da predmet pogodbe med družbama Dresser-Rand France in FB ITMI ni dobava novega blaga, ampak opravljanje storitve. Zato transakcije iz te pogodbe ni mogoče šteti za dobavo blaga v smislu člena 17(1) navedene direktive.
            16. Družba Dresser-Rand France uporabi navedenega odložnega postopka v zadevi v glavni stvari nasprotuje, prvič, ker je dejavnost družbe FB ITMI predvsem proizvodnja in dobava blaga, in drugič, ker blago, vneseno na italijansko ozemlje, ni vrnjeno v državo članico izvora, kar je v nasprotju s tem, kar Direktiva o DDV določa za uporabo takega postopka.
            17. V teh okoliščinah je Commissione tributaria provinciale di Genova (pokrajinsko davčno sodišče v Genovi) prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji, ki sta enaki v zadevah C‑606/12 in C‑607/12:
            „1. Ali je mogoče transakcijo prenosa blaga iz ene države članice na italijansko ozemlje zaradi preizkusa prilagodljivosti tega blaga drugemu blagu, pridobljenemu na nacionalnem ozemlju, ne da bi bil na blagu, ki je vneseno v Italijo, opravljen kakršen koli poseg, zajeti z izrazom ‚delo, ki se opravi na blagu‘ iz člena 17(2)(f) Direktive [o DDV] in ali je v zvezi s tem primerno opredeliti naravo transakcij, ki potekajo med družbama FB ITMI in [Dresser-Rand Italija]?
            2. Ali je treba člen 17(2)(f) Direktive [o DDV] razlagati tako, da zakonodaja in praksa držav članic na podlagi te določbe ne moreta določati, da se pošiljanje ali prevoz blaga obravnava kot prenos v drugo državo članico, razen če se blago vrne v državo članico, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano?“
            18. S sklepom predsednika Sodišča z dne 28. januarja 2013 sta bili zadevi C‑606/12 in C‑607/12 združeni za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.
            Vprašanji za predhodno odločanje
            Uvodne ugotovitve
            19. Iz predložitvenih odločb in iz stališč strank izhaja mogoča zmeda v zvezi s pojmom „dobava blaga“, opredeljenim v členu 14 Direktive o DDV ter v zvezi s pojmom „pridobitev znotraj Skupnosti“, opredeljenim v členu 20 te direktive.
            20. Kot je razvidno iz točke 14 te sodbe, se namreč pojem „pridobitev znotraj Skupnosti“ večkrat navaja v povezavi s členom 17(1) navedene direktive, medtem ko je ta pojem predmet člena 21 iste direktive.
            21. Tako člen 17(1) Direktive o DDV nekatere prenose blaga šteje za dobave znotraj Skupnosti in se nikakor ne nanaša na pridobitve znotraj Skupnosti.
            22. Zato je treba šteti, da se postavljeni vprašanji ne nanašata na pojem „pridobitev znotraj Skupnosti“, ampak na pojem „prenos blaga“ v smislu člena 17 Direktive o DDV.
            Drugo vprašanje
            23. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem, ki ga je treba najprej obravnavati, sprašuje, ali je treba člen 17(2)(f) Direktive o DDV razlagati tako, da zakonodaja in praksa držav članic ne moreta določati, da se odpošiljanje ali prevoz blaga v drugo državo članico obravnava kot prenos v to državo članico, razen če se zadevno blago vrne v državo članico, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano.
            24. Najprej se je treba osredotočiti na samo besedilo člena 17(2)(f) Direktive o DDV, ki izrecno določa, da za prenos v drugo državo članico ne šteje odpošiljanje blaga za potrebe opravljanja storitve za davčnega zavezanca, če se to blago nato vrne davčnemu zavezancu v državo članico izvora, in sicer v državo članico, iz katere je bilo prvotno odposlano.
            25. Uporaba člena 17(2)(f) te direktive je tako izrecno pogojena s tem, da se blago vrne v državo članico izvora.
            26. Dalje, poudariti je treba, da člen 17(2) Direktive o DDV našteva več primerov, med njimi tega pod točko (f), ki niso zajeti z opredelitvijo „prenos v drugo državo članico“ iz člena 17(1) navedene direktive.
            27. Tako je iz same zgradbe in besedila člena 17 Direktive o DDV razvidno, da se njegov drugi odstavek nanaša na izčrpen seznam odstopanj, ki morajo biti zato predmet ozke razlage (glej po analogiji sodbo z dne 16. maja 2013 v zadevi TNT Express Worldwide, C‑169/12, točka 24 in navedena sodna praksa).
            28. Nazadnje je treba opozoriti, da je cilj, ki mu sledi prehodna ureditev DDV, ki velja za trgovino med državami članicami, vzpostavljena s to direktivo, prenos davčnih prihodkov na državo članico končne potrošnje dobavljenega blaga (glej zlasti sodbi z dne 22. aprila 2010 v združenih zadevah X in fiscale eenheid Facet-Facet Trading, C‑536/08 in C‑539/08, ZOdl., str. I‑3581, točka 30, in z dne 18. novembra 2010 v zadevi X, C‑84/09, ZOdl., str. I‑11645, točki 22 in 31). Tako je treba odstopanje iz člena 17(2)(f) iste direktive razlagati predvsem glede na ta cilj.
            29. V skladu z načelom obdavčitve v namembni državi članici, navedenim v predhodni točki te sodbe, je treba člen 17(2)(f) Direktive o DDV torej razlagati tako, da omogoča, da se prenos blaga v drugo državo članico ne opredeli kot dobava znotraj Skupnosti, samo če to blago začasno ostane v tej državi članici in naj bi se nato vrnilo v državo članico izvora.
            30. Namreč, prenosa blaga v drugo državo članico ni treba opredeliti za dobavo znotraj Skupnosti, le če se tak prenos ne opravi za končno potrošnjo tega blaga v tej državi članici, ampak za izvedbo predelave navedenega blaga, ki ji sledi njegova vrnitev v državo članico izvora.
            31. Glede na zgoraj navedeno je treba vrnitev blaga davčnemu zavezancu v državo članico, iz katere je bilo to blago prvotno odposlano ali odpeljano, šteti za pogoj, ki je potreben za uporabo člena 17(2)(f) Direktive o DDV.
            32. Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 17(2)(f) Direktive o DDV razlagati tako, da je treba blago, potem, ko se delo na njem opravi v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz navedenega blaga konča, nujno vrniti davčnemu zavezancu v državi članici, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano, da se odpošiljanja ali prevoza tega blaga ne bi opredelilo kot prenos v drugo državo članico.
            Prvo vprašanje
            33. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 17(2)(f) Direktive o DDV razlagati tako, da preizkus prilagodljivosti blaga, prenesenega iz prve države članice na ozemlje druge države članice, drugemu blagu, pridobljenemu na ozemlju zadnje države, ne da bi bil na prenesenem blagu opravljen kakršen koli poseg, spada pod pojem „delo, ki se opravi na tem blagu“ v smislu te določbe.
            34. Opozoriti je treba, da v okviru delitve sodne pristojnosti med nacionalnimi sodišči in Sodiščem iz člena 267 PDEU, čeprav Sodišče o predhodnih vprašanjih načeloma odloča, ne da bi moralo upoštevati okoliščine, v katerih so mu nacionalna sodišča vprašanja postavila in ki narekujejo uporabo določbe prava Unije, glede katere želijo njegovo razlago, pa je drugače predvsem v primeru, kadar je očitno, da določbe prava Unije, predložene v razlago Sodišču, ni mogoče uporabiti (glej v tem smislu sodbi z dne 18. oktobra 1990 v združenih zadevah Dzodzi, C‑297/88 in C‑197/89, Recueil, str. I‑3763, točki 39 in 40, in z dne 14. junija 2007 v zadevi Telefónica O2 Czech Republic, C‑64/06, ZOdl., str. I‑4887, točki 22 in 23).
            35. Kot je bilo poudarjeno v točki 32 te sodbe, je vrnitev blaga davčnemu zavezancu v državo članico, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano, nujni pogoj za uporabo člena 17(2)(f) Direktive o DDV.
            36. Iz predložitvenih odločb pa je razvidno, da v zadevah iz postopkov v glavni stvari zadevno blago, potem ko je bilo delo na njem opravljeno v Italiji, ni bilo vrnjeno v državo članico izvora, in sicer v Francosko republiko.
            37. Ker pogoj, ki se nanaša na vrnitev blaga v državo članico izvora, ni izpolnjen, se člen 17(2)(f) Direktive o DDV ne uporabi v postopkih v glavni stvari.
            38. Zato na prvo vprašanje ni treba odgovoriti.
            Stroški
            39. Ker je ta postopek za stranki v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
            Člen 17(2)(f) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da je treba blago, potem ko se delo na njem opravi v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz navedenega blaga konča, nujno vrniti davčnemu zavezancu v državi članici, iz katere je bilo prvotno odposlano ali odpeljano, da se odpošiljanja ali prevoza tega blaga ne bi opredelilo kot prenos v drugo državo članico.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 8. julija 1992. # Doris Knoch proti Bundesanstalt für Arbeit. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundessozialgericht - Nemčija. # Socialna varnost. # Zadeva C-102/91.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 24. septembra 1998. # Walter Tögel proti Niederösterreichische Gebietskrankenkasse. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesvergabeamt - Avstrija. # Zadeva C-76/97.


Sodba Sodišča z dne 22. marca 1973. # Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel proti Baer-Getreide GmbH. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Bundesverwaltungsgericht - Nemčija. # Zaščitni ukrepi. # Zadeva 72-72.