title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 25. septembra 2008. # Komisija Evropskih skupnosti proti Češki republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2006/73/ES - Ukrepi za izvajanje Direktive 2004/39/ES - Organizacijske zahteve in pogoji poslovanja investicijskih družb - Neopravljen prenos v predpisanem roku. # Zadeva C-87/08.

text:
      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 25. septembra 2008 – Komisija proti Češki
      (Zadeva C‑87/08)
      „Neizpolnitev obveznosti države − Direktiva 2006/73/ES − Ukrepi za izvajanje Direktive 2004/39/ES − Organizacijske zahteve
         in pogoji poslovanja investicijskih družb − Neopravljen prenos v predpisanem roku“

      Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Neopravljen prenos Direktive Komisije 2006/73/ES z dne 10. avgusta 2006 o izvajanju Direktive
                  2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z organizacijskimi zahtevami in pogoji poslovanja investicijskih družb ter
                  opredeljenimi izrazi za namene navedene direktive (UL L 241, str. 26).

            Izrek

                  1)

                  	Češka republika, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/73/ES
                     z dne 10. avgusta 2006 o izvajanju Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z organizacijskimi zahtevami
                     in pogoji poslovanja investicijskih družb ter opredeljenimi izrazi za namene navedene direktive, ni izpolnila obveznosti iz
                     člena 53(1) te direktive.

                  2)

                  	Češki republiki se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 19. junija 1973. # Carmine Capolongo proti Azienda Agricole Maya. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Pretura di Conegliano - Italija. # Zadeva 77-72.


Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 7. julija 2015.#WR proti Evropski komisiji.#Javni uslužbenci – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Otroški dodatek – Člen 2(4) Priloge VII h Kadrovskim predpisom – Oseba, ki se obravnava kot vzdrževani otrok – Oseba, ki jo je uradnik po zakonu dolžan vzdrževati, tako vzdrževanje pa je povezano z visokimi stroški – Pogoji za dodelitev – Odvzem dodatka – Izterjava neupravičenih plačil na podlagi člena 85 Kadrovskih predpisov.#Zadeva F-53/14.


Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 10. marca 1992. # Montedipe SpA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Konkurenca. # Zadeva T-14/89.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. julija 2007.#Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji.#Neizpolnitev obveznosti države - Sodba Sodišča, v kateri je ugotovljena neizpolnitev obveznosti - Neizvršitev - Člen 228 ES - Ukrepi, potrebni za izvršitev sodbe Sodišča - Odpoved pogodbe.#Zadeva C-503/04.

text:
      Zadeva C-503/04
      Komisija Evropskih skupnosti
      proti
      Zvezni republiki Nemčiji
      „Neizpolnitev obveznosti države – Sodba Sodišča, v kateri je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizvršitev – Člen 228 ES – Ukrepi, potrebni za izvršitev sodbe Sodišča – Odpoved pogodbe“
      Povzetek sodbe
      1.        Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, v kateri je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti
            izvršitve sodbe – Denarna kazen
      (člen 228(2) ES)
      2.        Približevanje zakonodaj – Revizijski postopek oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 89/665
      (člena 226 ES in 228 ES; Direktiva Sveta 89/665, člen 3)
      3.        Približevanje zakonodaj – Revizijski postopek oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 89/665
      (člena 226 ES in 228 ES; Direktiva Sveta 89/665, člen 2(6), drugi pododstavek)
      4.        Približevanje zakonodaj – Revizijski postopek oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 92/50
      (člen 226 ES; Direktiva Sveta 92/50)
      5.        Države članice – Obveznosti – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev internega naloga – Nedopustnost
      (člen 226 ES)
      1.        V okviru postopka, določenega v členu 228(2) ES, tožba ni nedopustna, ker Komisija več ne zahteva, naj se naloži denarna kazen.
         Ker je Sodišče pristojno, da naloži denarno sankcijo, ki je Komisija ni predlagala, tožba ni nedopustna zgolj zaradi dejstva,
         ker Komisija meni, da v določeni fazi postopka pred Sodiščem denarne kazni ni treba več naložiti.

      (Glej točki 21 in 22.)
      2.        Posebni postopek, določen v členu 3 Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov
         oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, na podlagi katerega lahko Komisija ukrepa pri državah članicah,
         če meni, da je šlo za jasno in očitno kršitev določb Skupnosti na področju javnih naročil, pomeni preventivni ukrep, ki se
         ne more niti razlikovati od pristojnosti Komisije niti ne more nadomestiti njenih pristojnosti iz členov 226 ES in 228 ES.

      (Glej točko 23.)
      3.        Države članice lahko na podlagi določbe člena 2(6), drugi pododstavek, Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov
         o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje ohranijo učinke pogodb, sklenjenih
         ob kršitvi direktiv s področja oddaje javnih naročil, in s tem ščitijo legitimna pričakovanja pogodbene stranke, vendar določba
         ne more imeti za posledico – ne da bi omejila obseg določb Pogodbe glede vzpostavitve notranjega trga –, da ravnanje naročnika
         do tretjih po sklenitvi teh pogodb šteje za skladno s pravom Skupnosti.

      Če ta določba ne vpliva na uporabo člena 226 ES, to velja tudi za člen 228 ES, ker bi bil obseg določb glede vzpostavitve
         notranjega trga skrčen. Poleg tega se nanaša, kot izhaja iz njenega besedila, na nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela določena
         oseba zaradi kršitev naročnika. Te določbe se zaradi njene posebnosti ne sme razumeti, kot da ureja tudi odnose med državo
         članico in Skupnostjo, na kar se nanašata člena 226 ES in 228 ES.

      (Glej točke od 33 do 35.)
      4.        Tudi če se pogodbena stranka pri odpovedi pogodbe, sklenjene ob kršitvi Direktive 92/50, v razmerju do naročnika sklicuje
         na načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, načelo pacta sunt servanda ter temeljno pravico do lastnine, se država članica na ta načela in to pravico v nobenem primeru ne more sklicevati, zato
         da bi upravičila neizvršitev sodbe, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti na podlagi člena 226 ES, in se tako izogniti
         svoji dolžnosti na podlagi prava Skupnosti.

      (Glej točko 36.)
      5.        Država članica se ne sme sklicevati na določbe, prakso ali položaje svojega notranjega pravnega reda, da bi upravičila nespoštovanje
         obveznosti, ki jih nalaga pravo Skupnosti.

      (Glej točko 38.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 18. julija 2007(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Sodba Sodišča, v kateri je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizvršitev – Člen 228 ES – Ukrepi, potrebni za izvršitev sodbe Sodišča – Odpoved pogodbe“
      V zadevi C‑503/04,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 228 ES, vložene 7. decembra 2004,
      Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa B. Schima, zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Zvezni republiki Nemčiji, ki jo zastopata W.-D. Plessing in C. Schulze-Bahr, zastopnika, skupaj s H.-J. Prießom, odvetnik,

      tožena stranka,
      ob intervenciji
      Francoske republike, ki jo zastopata G. de Bergues in J.-C. Gracia, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      Kraljevine Nizozemske, ki jo zastopata H. G. Sevenster in D. J. M. de Grave, zastopnika,

      Republike Finske, ki jo zastopa T. Pynnä, zastopnica, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      intervenienti,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans (poročevalec), predsednik senata, P. Kūris, K. Schiemann, J. Makarczyk in J.‑C. Bonichot, sodniki,
      generalna pravobranilka: V. Trstenjak,
      sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. decembra 2006,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 28. marca 2007
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Zvezna republika Nemčija, s tem da ni sprejela ukrepov,
         ki izhajajo iz sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C‑20/01 in C‑28/01, Recueil, str. I-3609), v zvezi
         s pogodbo o odvajanju odpadnih voda občine Bockhorn (Nemčija) in pogodbo o odvozu odpadkov s strani mesta Braunschweig (Nemčija),
         ni izpolnila obveznosti iz člena 228(1) ES, ter naj tej državi članici naloži, naj Komisiji na račun „Lastna sredstva Evropskih
         skupnosti“ plača denarno kazen v višini 31.680 eurov za vsak dan zamude pri izvedbi ukrepov, ki so potrebni za izvršitev navedene
         sodbe glede pogodbe občine Bockhorn, in v višini 126.720 eurov za vsak dan zamude pri izvedbi ukrepov, ki so potrebni za izvršitev
         navedene sodbe glede pogodbe mesta Braunschweig, in sicer od datuma razglasitve sodbe do izvršitve teh ukrepov.

      2        S sklepom predsednika Sodišča z dne 6. junija 2005 je bila dopuščena intervencija Francoski republiki, Kraljevini Nizozemski
         in Republiki Finski v podporo predlogom Zvezne republike Nemčije.

       Pravni okvir
      3        V členu 2(6) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih
         postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje (UL L 395, str. 33) je določeno:

      „Učinke izvajanja pooblastil, navedenih v odstavku 1, na pogodbo, ki se sklene po oddaji, določi nacionalna zakonodaja.
      Poleg tega lahko država članica določi, razen ko je treba odločitev pred določitvijo odškodnine razveljaviti, da se pooblastila
         organa, ki je odgovoren za revizijske postopke, po sklenitvi pogodbe o oddaji javnega naročila omejijo na določanje odškodnine
         osebi, oškodovani zaradi kršitve.“

      4        Člen 3(1) Direktive 89/665 določa:

      „Komisija se lahko sklicuje na postopek, ki ga predvideva ta člen, preden je pogodba sklenjena, kadar meni, da je bila med
         postopkom oddaje javnega naročila, ki sodi na področje uporabe direktiv 71/305/EGS in 77/62/EGS, povzročena jasna in očitna
         kršitev določb Skupnosti na področju javnih naročil.“

       Zgoraj navedena sodba Komisija proti Nemčiji
      5        Sodišče je v točkah 1 in 2 izreka sodbe v zadevi Komisija proti Nemčiji ugotovilo:

      „1)      Zvezna republika Nemčija pri oddaji javnega naročila storitev, s tem da javno naročilo za storitve odvajanja odpadnih voda
         občine Bockhorn (Nemčija) ni bilo razpisano in da rezultat postopka oddaje ni bil objavljen v Dodatku k Uradnemu listu Evropskih skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 8 v povezavi s členoma 15(2) in 16(1) Direktive 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju
         postopkov za oddajo javnih naročil storitev.

      2)      Zvezna republika Nemčija pri oddaji javnega naročila za storitve, s tem da je mesto Braunschweig (Nemčija) oddalo javno naročilo
         za odvoz odpadkov v postopku s pogajanji brez predhodne objave obvestila o naročilu, čeprav niso bile izpolnjene predpostavke
         iz navedenega člena 11(3) za prosto oddajo brez javnega razpisa v Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz členov 8 in 11(3)(b)
         Direktive 92/50.“

       Predhodni postopek
      6        Komisija je z dopisom z dne 27. junija 2003 pozvala nemško vlado, naj jo obvesti o ukrepih, ki jih je sprejela za izvršitev
         zgoraj navedene sodbe Komisija proti Nemčiji.

      7        Komisija je z dopisom z dne 17. oktobra 2003 nemške organe pozvala, naj v roku dveh mesecev zavzamejo stališče, ker je menila,
         da odgovor nemške vlade z dne 7. avgusta 2003 ni zadovoljiv.

      8        Nemška vlada se je v dopisu z dne 23. decembra 2003 sklicevala na dopis, ki ga je v začetku decembra 2003 naslovila na deželno
         vlado Spodnje Saške in v katerem jo je pozvala, naj upošteva veljavne predpise o oddaji javnih naročil in naj poroča o ukrepih,
         s katerimi bi se v prihodnje izognili primerljivim neizpolnitvam. Nemška vlada opozarja tudi na člen 13 Vergabeverordnung
         (nemška uredba o javnih naročilih), ki je začela veljati 1. februarja 2001, in v skladu s katero so pogodbe, sklenjene z naročniki,
         nične, če neizbrani ponudniki v roku najpozneje 14 dni pred oddajo naročila niso bili obveščeni o sklenitvi navedene pogodbe.
         Poleg tega je navedla, da pravo Skupnosti ne zahteva odpovedi obeh pogodb, na kateri se nanaša zgoraj navedena sodba Komisija
         proti Nemčiji.

      9        Komisija je 1. aprila 2004 Zvezni republiki Nemčiji posredovala obrazloženo mnenje, na katerega je slednja odgovorila 7. junija
         2004.

      10      Ker Zvezna republika Nemčija po mnenju Komisije ni sprejela ukrepov za izvršitev zgoraj navedene sodbe v zadevi Komisija proti
         Nemčiji, je Komisija vložila to tožbo.

       Tožba
       Predmet tožbe
      11      Potem ko je Zvezna republika Nemčija v odgovoru na tožbo opozorila na to, da bi morala biti pogodba, ki jo je sklenila občina
         Bockhorn glede odvajanja odpadnih voda, razvezana 28. februarja 2005, je Komisija v repliki pojasnila, da ne vztraja niti
         pri tožbi niti pri zahtevi za naložitev denarne kazni, v delu, v katerem se nanašata na to pogodbo.

      12      Ker je Komisija s tem delno umaknila svojo tožbo, je treba slednjo preučiti le v delu, ki se nanaša na pogodbo o odvozu odpadkov,
         ki jo je sklenilo mesto Braunschweig.

       Dopustnost
      13      Prvič, Zvezna republika Nemčija se sklicuje na to, da Komisija nima pravnega interesa, ker ni vložila predloga za razlago
         sodbe v skladu s členom 102 Poslovnika Sodišča. Spor glede vprašanja, katere posledice naj bi izhajale iz zgoraj navedene
         sodbe Komisija proti Nemčiji, bi bilo mogoče oziroma bi ga bilo treba rešiti v okviru predloga za razlago sodbe in ne v okviru
         tožbe na podlagi člena 228 ES.

      14      Tej trditvi ni mogoče pritrditi.

      15      Sodišče mora namreč v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES le ugotoviti, da je bil kršen
         predpis Skupnosti. V skladu s členom 228(1) ES mora zadevna država članica sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe Sodišča
         (glej v tem smislu sodbo z dne 18. novembra 2004 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑126/03, ZOdl., str. I‑11197, točka 26).
         Ker torej vprašanje, katere ukrepe je treba sprejeti, da se izvrši sodbo v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi
         člena 226 ES, ni v zvezi s predmetom take sodbe, to vprašanje ne more biti predmet predloga za razlago te sodbe (glej prav
         tako v tem smislu sklep z dne 20. aprila 1988 v zadevi Maindiaux in drugi proti CES in drugim, 146/85 in 431/85 – Razlaga,
         Recueil, str. 2003, točka 6).

      16      Poleg tega je prav pri morebitni tožbi na podlagi člena 228(2) ES država članica, ki mora sprejeti ukrepe, ki izhajajo iz
         sodbe, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti, pristojna, da upraviči utemeljenost teh ukrepov, če jih Komisija
         izpodbija.

      17      Drugič, Zvezna republika Nemčija v svoji dupliki, ob podpori Kraljevine Nizozemske, predlaga, naj se postopek na podlagi člena
         92(2) Poslovnika ustavi, ker je tožba – potem ko je bila z učinkom od 10. julija 2005 razvezana pogodba o odvozu odpadkov,
         ki jo je sklenilo mesto Braunschweig – postala brezpredmetna.

      18      Komisija odgovarja v svojih stališčih k intervencijski vlogi Francoske republike, Kraljevine Nizozemske in Republike Finske,
         da naj bi imela še naprej interes za to, da Sodišče pojasni, ali je Zvezna republika Nemčija ob preteku roka, določenega v
         obrazloženem mnenju v skladu s členom 228 ES, izvršila zgoraj navedeno sodbo v zadevi Komisija proti Nemčiji. Vendar Komisija
         navaja, da ni več treba naložiti plačila denarne kazni.

      19      Poleg tega je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso datum, po katerem se presoja neizpolnitev obveznosti
         na podlagi člena 228 ES, datum izteka roka, ki je določen v obrazloženem mnenju, izdanem na podlagi te določbe (glej sodbo
         z dne 18. julija 2006 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑119/04, ZOdl., str. I‑6885, točka 27 in navedena sodna praksa).

      20      V tem primeru je bil v obrazloženem mnenju, ki so ga nemški organi prejeli 1. aprila 2004, kot je razvidno iz prejemnega žiga,
         naveden rok dveh mesecev. Datum, po katerem se presoja, ali gre za neizpolnitev obveznosti v skladu s členom 228 ES, je torej
         1. junij 2004. Na ta datum pogodba o odvozu odpadkov mesta Braunschweig še ni bila odpovedana.

      21      Poleg tega tožba v nasprotju s tem, kar je na obravnavi navedla Zvezna republika Nemčija, ni nedopustna tudi zato, ker Komisija
         več ne zahteva, da se naloži denarna kazen.

      22      Ker je Sodišče pristojno, da naloži denarno sankcijo, ki je Komisija ni predlagala (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija
         2005 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑304/02, ZOdl., str. I‑6263, točka 90), tožba ni nedopustna zgolj zaradi dejstva,
         ker Komisija meni, da v določeni fazi postopka pred Sodiščem denarne kazni ni treba več naložiti.

      23      Tretjič, glede ugovora nedopustnosti na podlagi člena 3 Direktive 89/665, na katerega se sklicuje generalna pravobranilka
         v točki 44 svojih sklepnih predlogov, je treba navesti, da posebni postopek, določen v tej določbi, pomeni preventivni ukrep,
         ki se ne more niti razlikovati od pristojnosti Komisije niti ne more nadomestiti njenih pristojnosti iz členov 226 ES in 228
         ES (glej v tem smislu sodbo z dne 2. junija 2005 v zadevi Komisija proti Grčiji, C‑394/02, ZOdl., str. I‑4713, točka 27 in
         navedena sodna praksa).

      24      Iz vsega navedenega izhaja, da je tožba dopustna.

       Temelj
      25      Po mnenju Komisije Zvezna republika Nemčija ni sprejela zadostnih ukrepov za izvršitev sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi
         Komisija proti Nemčiji, kajti ta država članica do izteka roka, določenega v obrazloženem mnenju, ni odpovedala pogodbe o
         odvozu odpadkov, ki jo je sklenilo mesto Braunschweig.

      26      Zvezna republika Nemčija se sklicuje na svoje stališče, izraženo v dopisu nemške vlade z dne 23. decembra 2003, da naj ne
         bi bilo treba odpovedati pogodb, na katere se nanaša sodba, in da v tem dopisu navedeni ukrepi zadostujejo za izvršitev te
         sodbe.

      27      V zvezi s tem je treba navesti, da naj bi mesto Braunschweig ter Braunschweigische Kohlebergwerke – kot izhaja iz točke 12
         zgoraj navedene sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji – sklenila pogodbo, na podlagi katere je Braunschweigsche
         Kohlebergwerke od junija/julija 1999 in za obdobje 30 let pristojno za odstranjevanje odpadkov na podlagi termične obdelave.

      28      Kot je navedla generalna pravobranilka v točki 72 sklepnih predlogov, je izključni namen ukrepov, ki jih je navedla nemška
         vlada v obvestilu z dne 23. decembra 2003, preprečiti sklenitev novih pogodb, ki bi pomenile podobne neizpolnitve obveznosti,
         kot tiste, ki so bile ugotovljene v tej sodbi. Nasprotno pa ukrepi niso preprečili, da bi pogodba, ki jo je sklenilo mesto
         Braunschweig, še naprej imela polni učinek po 1. juniju 2004.

      29      Ker ta pogodba s 1. junijem 2004 ni bila razvezana, je na ta datum neizpolnitev obveznosti še vedno obstajala. Oviranje prostega
         pretoka storitev zaradi neupoštevanja določb Direktive 92/50 je trajalo namreč ves čas izvrševanja pogodb, sklenjenih ob kršitvi
         te direktive (zgoraj navedena sodba Komisija proti Nemčiji z dne 10. aprila 2003, točka 36). Poleg tega bi neizpolnitev obveznosti
         na ta datum, ob upoštevanju dolgega obdobja, za katerega je bila zadevna pogodba sklenjena, trajala še desetletja.

      30      Ob upoštevanju vseh teh okoliščin v obravnavani situaciji ne bi bilo mogoče šteti, da je Zvezna republika Nemčija glede pogodbe,
         ki jo je sklenilo mesto Braunschweig 1. junija 2004, sprejela ukrepe, ki izhajajo iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti
         Nemčiji.

      31      Zvezna republika Nemčija, ob podpori Francoske republike, Kraljevine Nizozemske in Republike Finske, prav tako uveljavlja,
         da člen 2(6), drugi pododstavek, Direktive 89/665 – na podlagi katerega lahko države članice v svojih predpisih določijo,
         da je po sklenitvi pogodbe o oddaji javnega naročila mogoče vložiti le odškodninsko tožbo, in da je tako izključena vsakršna
         možnost za razvezo te pogodbe – nasprotuje temu, da bi ugotovitev neizpolnitve obveznosti v skladu s členom 226 ES pri taki
         pogodbi pripeljala do tega, da se jo razveže. Po mnenju te države članice temu nasprotujejo tudi načeli pravne varnosti in
         varstva legitimnih pričakovanj, načelo pacta sunt servanda, temeljna pravica do lastnine, člen 295 ES in sodna praksa Sodišča glede časovne omejitve učinkov sodbe.

      32      Vendar takih trditev ni mogoče sprejeti.

      33      Prvič, Sodišče je v zvezi s členom 2(6), drugi pododstavek, Direktive 89/665 že ugotovilo, da lahko države članice na podlagi
         te določbe ohranijo učinke pogodb, sklenjenih ob kršitvi direktiv s področja oddaje javnih naročil in s tem ščitijo legitimna
         pričakovanja pogodbene stranke, vendar določba ne more imeti za posledico – ne da bi omejila obseg določb Pogodbe ES glede
         vzpostavitve notranjega trga – da ravnanje naročnika do tretjih po sklenitvi teh pogodb šteje za skladno s pravom Skupnosti
         (zgoraj navedena sodba Komisija proti Nemčiji z dne 10. aprila 2003, točka 39).

      34      Če člen 2(6), drugi pododstavek, Direktive 89/665 ne vpliva na uporabo člena 226 ES, to velja tudi za člen 228 ES, ker bi
         bil sicer v situaciji, kot je v tem primeru, obseg določb glede vzpostavitve notranjega trga skrčen.

      35      Poleg tega se člen 2(6), drugi pododstavek, Direktive 89/665 – ki naj bi zagotovil učinkovite pravne poti v vseh državah članicah
         v primeru kršitev prava Skupnosti na področju javnih naročil oziroma kršitev nacionalnih predpisov, sprejetih zaradi prenosa
         tega prava, da se dejansko zagotovi uporaba direktiv o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil (sodba z dne 12. decembra
         2002 v zadevi Universale-Bau, C-470/99, Recueil, str. I‑11617, točka 71) – nanaša, kot izhaja iz njegovega besedila, na nadomestilo
         za škodo, ki jo je utrpela določena oseba zaradi kršitve s strani naročnika. Te določbe se zaradi njene posebnosti ne sme
         razumeti, kot da ureja tudi odnose med državo članico in Skupnostjo, na kar se nanašata člena 226 ES in 228 ES.

      36      Drugič, v zvezi z načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, načelom pacta sunt servanda ter temeljne pravice do lastnine je treba navesti, da se država članica – tudi če se pogodbena stranka pri odpovedi pogodbe
         v razmerju do naročnika sklicuje na ta načela in temeljno pravico – nanje v nobenem primeru ne more sklicevati zato, da bi
         upravičila neizvršitev sodbe, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti na podlagi člena 226 ES in se tako izogniti
         svoji dolžnosti na podlagi prava Skupnosti (glej po analogiji sodbo z dne 17. aprila 2007, A.G.M.-COS.MET, C‑470/03, še neobjavljena
         v ZOdl., točka 72).

      37      Tretjič, glede člena 295 ES, v skladu s katerim „[t]a pogodba v ničemer ne posega v lastninskopravno ureditev v državah članicah“,
         je treba navesti, da ta člen ne vodi k temu, da se obstoječa lastninskopravna ureditev v državah članicah izogne temeljnim
         načelom Pogodbe (sodba z dne 13. maja 2003 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑463/00, Recueil, str. I‑4581, točka 67 in navedena
         sodna praksa). Posebnosti lastninskopravne ureditve, ki velja v državi članici, torej ne morejo upravičiti nadaljevanje neizpolnitve
         obveznosti v obliki oviranja prostega pretoka storitev zaradi neupoštevanja določb Direktive 92/50.

      38      Sicer pa je treba spomniti, da se država članica ne sme sklicevati na določbe, prakso ali položaje svojega notranjega pravnega
         reda, da bi upravičila nespoštovanje obveznosti, ki jih nalaga pravo Skupnosti (zgoraj navedena sodba Komisija proti Italiji,
         točka 25 in navedena sodna praksa).

      39      Četrtič, glede sodne prakse Sodišča v zvezi s časovnimi omejitvami učinkov sodbe zadostuje ugotovitev, da ta omejitev nikakor
         ne upravičuje neizvršitve sodbe, s katero se ugotovi neizpolnitev obveznosti na podlagi člena 226 ES.

      40      Glede pogodbe, ki jo je sklenilo mesto Braunschweig, je treba torej ugotoviti, da Zvezna republika Nemčija 1. junija 2004
         ni sprejela ukrepov, ki izhajajo iz zgoraj navedene sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji, vendar ta
         ugotovitev za obdobje preizkusa s strani Sodišča ne velja več. Iz tega sledi, da naložitev denarne kazni, ki je Komisija sicer
         več ne zahteva, ne bi bila več upravičena.

      41      Poleg tega z vidika okoliščin predloženega primera ni nujno, da se naloži plačilo pavšalnega zneska.

      42      Zato je treba ugotoviti, da Zvezna republika Nemčija, s tem da v roku, ki ga je določila Komisija v obrazloženem mnenju v
         skladu s členom 228 ES, ni sprejela ukrepov, ki izhajajo iz zgoraj navedene sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi Komisija
         proti Nemčiji, v zvezi z oddajo pogodbe o odvozu odpadkov s strani mesta Braunschweig, ni izpolnila obveznosti iz tega člena.

       Stroški
      43      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
         predlagala, naj se Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov, in ker slednja s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo
         stroškov. V skladu z odstavkom 4 istega člena Francoska republika, Kraljevina Nizozemska in Republika Finska kot intervenienti
         nosijo svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1)      Zvezna republika Nemčija, s tem da v roku, ki ga je določila Komisija Evropskih skupnosti v obrazloženem mnenju v skladu s
            členom 228 ES, ni sprejela ukrepov, ki izhajajo iz zgoraj navedene sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji
            (C-20/01 in C-28/01), v zvezi z oddajo pogodbe o odvozu odpadkov s strani mesta Braunschweig (Nemčija), ni izpolnila obveznosti
            iz tega člena.
      2)      Zvezni republiki Nemčiji se naloži plačilo stroškov.
      3)      Francoska republika, Kraljevina Nizozemska in Republika Finska nosijo svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 29. junija 2017.#„L.Č.” IK proti Valsts ieņēmumu dienests.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa.#Predhodno odločanje – Direktiva 2006/112/ES – Davek na dodano vrednost (DDV) – Člen 146(1)(e) – Oprostitve pri izvozu – Opravljanje storitev, ki so neposredno povezane z izvozom ali uvozom blaga – Pojem.#Zadeva C-288/16.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 29. junija 2017 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Direktiva 2006/112/ES — Davek na dodano vrednost (DDV) — Člen 146(1)(e) — Oprostitve pri izvozu — Opravljanje storitev, ki so neposredno povezane z izvozom ali uvozom blaga — Pojem“
      V zadevi C‑288/16,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Augstākā tiesa (vrhovno sodišče, Latvija) z odločbo z dne 17. maja 2016, ki je na Sodišče prispela 23. maja 2016, v postopku

         „L.Č.“ IK

      proti

         Valsts ieņēmumu dienests,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta (poročevalka), predsednica senata, E. Regan, J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev in C. G. Fernlund, sodniki,
      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za latvijsko vlado I. Kalniņš, D. Pelše in A. Bogdanova, agenti,

               —

               za Evropsko komisijo M. Owsiany-Hornung in E. Kalniņš, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 146(1)(e) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med podjetjem „L.Č.“ IK in Valsts ieņēmumu dienests (davčna uprava, Latvija) zaradi uporabe davka na dodano vrednost (DDV) za transakcije prevoza tovora, ki so bile opravljene v letih od 2008 do 2010.

         Pravni okvir

               3

               Člen 131 Direktive 2006/112 določa:
               „Oprostitve iz poglavij 2 do 9 se uporabljajo brez vpliva na druge določbe Skupnosti in pod pogoji, ki jih določijo države članice zaradi zagotavljanja pravilne in enostavne uporabe teh oprostitev in preprečevanja vsakršnih možnih davčnih utaj, izogibanja in zlorab.“

               4

               Člen 146 te direktive, ki je v poglavju 6, naslovljenem „Oprostitve pri izvozu“, pod naslovom IX navedene direktive, v odstavku 1 določa:
               „Države članice oprostijo naslednje transakcije:

                        (a)

                        dobavo blaga, ki ga prodajalec ali druga oseba za njegov račun odpošlje ali odpelje v namembni kraj zunaj Skupnosti;

                  […]

                        (e)

                        opravljanje storitev, vključno s prevoznimi in pomožnimi posli, razen opravljanja storitev, ki so oproščene v skladu s členoma 132 in 135, če so neposredno povezane z izvozom ali uvozom blaga, ki ga zajemajo določbe člena 61 in člena 157(1)(a).“

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               5

               Družba „Atek“ SIA se je na podlagi pogodb, sklenjenih z več pošiljatelji, zavezala, da bo zagotovila prevoz blaga, danega v tranzitni postopek, iz pristanišča v Rigi (Latvija) do Belorusije.

               6

               Na podlagi druge pogodbe je družba „Atek“ dejansko izvajanje tega prevoza blaga prenesla na podjetje „L.Č.“.

               7

               Navedeni prevoz je bil izveden s prevoznimi sredstvi v lasti družbe „Atek“, ki so bila dana v najem podjetju „L.Č.“, pri čemer je družba „Atek“ v razmerju do pošiljateljev tega blaga delovala kot prevoznik. Podjetje „L.Č.“ pa je bilo zadolženo za vožnjo prevoznega sredstva, popravila, točenje goriva, opravljanje carinskih formalnosti na mejnih prehodih, varovanje blaga, predajo naslovniku ter potrebna opravila nakladanja in razkladanja tega blaga.

               8

               Ker je podjetje „L.Č.“ menilo, da je opravljalo storitve, povezane s tranzitom, je uporabilo ničelno davčno stopnjo DDV.

               9

               Pri podjetju „L.Č.“ je bil izveden davčni nadzor za obdobje od januarja 2008 do decembra 2010. Davčna uprava je po tem nadzoru izračunala dodatni DDV, ki bi ga bilo treba plačati v državni proračun, globo in zamudne obresti.

               10

               Davčna uprava je z odločbo z dne 21. septembra 2011 ta izračun potrdila, ker podjetje „L.Č.“ ni bilo upravičeno do uporabe ničelne davčne stopnje DDV za storitve, ki jih je opravljalo v okviru pogodbe, sklenjene z družbo „Atek“, prvič, ker teh storitev zaradi neobstoja pravne vezi s pošiljateljem ali naslovnikom prevoženega blaga ni bilo mogoče enačiti s storitvami odpremnika ali špediterja in, drugič, ker brez dovoljenja, ki se zahteva po latvijskem pravu, ni bilo mogoče šteti, da ima podjetje „L.Č.“ status prevoznika, zaradi česar ni bilo pooblaščeno za to, da opravi prevoze blaga.

               11

               Podjetje „L.Č.“ je zoper to odločbo vložilo tožbo pri administratīvā rajona tiesa (okrajno upravno sodišče, Latvija), to pa je navedeno tožbo zavrnilo s sodbo z dne 11. decembra 2012.

               12

               Administratīvā apgabaltiesa (regionalno upravno sodišče, Latvija) je s sodbo z dne 29. maja 2014 pritožbi zoper prvo sodbo delno ugodilo, delno pa jo zavrnilo. To sodišče je zlasti menilo, da ker ni pravne vezi med pošiljateljem ali naslovnikom blaga in podjetjem „L.Č.“, storitev, ki jih je opravljalo podjetje „L.Č.“, ni bilo mogoče enačiti s storitvami odpremnika ali špediterja, temveč je šlo za zagotavljanje vozniških storitev, in sicer z dajanjem na voljo voznika za prevozno sredstvo v lasti prevoznika, ki je imetnik dovoljenja za mednarodni prevoz blaga, v obravnavanem primeru je to družba „Atek“, in da glede na to, da podjetje „L.Č.“ tega dovoljenja nima, ni mogoče niti šteti, da ima status prevoznika. Zato po mnenju tega sodišča za storitve, ki jih je opravljalo podjetje „L.Č.“, ni bilo mogoče uporabiti ničelne stopnje DDV.

               13

               Podjetje „L.Č.“ je zoper to sodbo vložilo kasacijsko pritožbo pri Augstākā tiesa (vrhovno sodišče, Latvija), ker je Administratīvā apgabaltiesa (regionalno upravno sodišče) s to sodbo zavrnilo njegovo pritožbo.

               14

               Predložitveno sodišče meni, da obstajajo dvomi glede razlage, ki jo je treba podati za člen 146(1)(e) Direktive 2006/112. Navedeno sodišče se zlasti sprašuje, ali kljub temu, da so bile storitve, ki jih je opravljalo podjetje „L.Č.“, povezane z blagom v tranzitu prek latvijskega ozemlja, okoliščina, da se te storitve niso opravljale neposredno za naslovnika ali pošiljatelja tega blaga, s katerim podjetje „L.Č.“ ni imelo nobene pravne vezi, temveč za njuno sopogodbenico v Latviji, in sicer družbo „Atek“, vpliva na uporabo oprostitve iz te določbe, ki zahteva obstoj neposredne vezi med opravljanjem storitev in izvozom ali uvozom zadevnega blaga.

               15

               V teh okoliščinah je Augstākā tiesa (vrhovno sodišče) prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali je treba člen 146(1)(e) Direktive [2006/112] razlagati tako, da se davčna oprostitev uporabi le, če med ponudnikom storitev in naslovnikom ali pošiljateljem blaga obstaja neposredna pravna povezava ali vzajemno pogodbeno razmerje?

                        2.

                        Katera merila mora izpolnjevati neposredna povezava iz zgoraj navedene določbe, da je mogoče šteti, da je storitev v zvezi z uvozom ali izvozom blaga oproščena davka?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

               16

               Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 146(1)(e) Direktive 2006/112 razlagati tako, da se oprostitev iz te določbe uporablja za transakcijo, kot je ta v postopku v glavni stvari, in sicer opravljanje storitev prevoza blaga v tretjo državo, če se te storitve ne opravljajo neposredno za pošiljatelja ali naslovnika tega blaga.

               17

               To sodišče želi zlasti izvedeti, ali za uporabo te oprostitve, ki zahteva, da je opravljanje zadevnih storitev „neposredno povezano“ z izvozom ali uvozom blaga iz navedene določbe, velja zahteva neposredne pravne vezi, kot so vzajemna poslovna razmerja med ponudnikom storitev in pošiljateljem ali naslovnikom zadevnega blaga.

               18

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da se člen 146 Direktive 2006/112 nanaša na oprostitev DDV za transakcije izvoza zunaj Evropske unije. V okviru mednarodne trgovine se želi namreč s tako oprostitvijo spoštovati načelo obdavčevanja zadevnega blaga ali storitev v kraju, kamor so namenjeni. Vsak izvoz – kot tudi vsaka podobna transakcija – mora biti torej oproščen DDV, da se zagotovi, da se zadevna transakcija obdavči izključno v kraju, kjer se bo zadevno blago porabilo (v zvezi s členom 15 Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23) glej sodbi z dne 18. oktobra 2007, Navicon, C‑97/06, EU:C:2007:609, točka 29, in z dne 22. decembra 2010, Feltgen in Bacino Charter Company, C‑116/10, EU:C:2010:824, točka 16).

               19

               Oprostitev iz člena 146(1)(e) Direktive 2006/112 dopolnjuje oprostitev iz istega člena 146(1)(a) in njen namen je, tako kot namen zadnjenavedene oprostitve, zagotoviti obdavčitev opravljanja zadevnih storitev v njihovem namembnem kraju, torej kraju, kjer bodo izvoženi proizvodi porabljeni.

               20

               Navedeni člen 146(1)(e) za to med drugim določa, da so storitve prevoza, ki so neposredno povezane z izvozom blaga zunaj Unije, oproščene DDV.

               21

               Široka razlaga te določbe, ki bi vključevala storitve, ki se ne opravljajo neposredno za izvoznika, uvoznika ali naslovnika tega blaga, bi lahko za države članice in zadevne subjekte pomenila zaveze, ki ne bi bile združljive s pravilno in enostavno uporabo oprostitev, ki je določena v členu 131 Direktive 2006/112.

               22

               Poleg tega je treba oprostitve DDV v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča razlagati ozko, ker pomenijo izjemo od splošnega načela, na podlagi katerega se ta davek plačuje za vsako dobavo blaga ali storitev, ki jo davčni zavezanec opravi za plačilo (glej zlasti sodbe z dne 26. junija 1990, Velker International Oil Company, C‑185/89, EU:C:1990:262, točka 19; z dne 16. septembra 2004, Cimber Air, C‑382/02, EU:C:2004:534, točka 25; z dne 14. septembra 2006, Elmeka, od C‑181/04 do C‑183/04, EU:C:2006:563, točki 15 in 20, in z dne 19. julija 2012, A, C‑33/11, EU:C:2012:482, točka 49).

               23

               Zato iz besedila in cilja člena 146(1)(e) Direktive 2006/112 izhaja, da je treba to določbo razlagati tako, da obstoj neposredne vezi ne pomeni samo, da opravljanje zadevnih storitev v skladu z njihovim namenom prispeva k dejanski izvedbi transakcije izvoza ali uvoza, temveč tudi, da se te storitve opravljajo neposredno za – odvisno od primera – izvoznika, uvoznika ali naslovnika blaga iz navedene določbe.

               24

               V obravnavani zadevi so storitve, ki jih opravlja podjetje „L.Č.“, sicer res nujne za dejansko izvedbo transakcije izvoza iz postopka v glavni stvari. Vendar se te storitve ne opravljajo neposredno za naslovnika ali izvoznika tega blaga, temveč za njegovega sopogodbenika, to je družbo „Atek“.

               25

               Poleg tega so se, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, navedene storitve opravljale z uporabo prevoznih sredstev v lasti družbe „Atek“, ki je v razmerju do pošiljateljev navedenega blaga delovala kot prevoznik.

               26

               Zato storitve, ki jih opravlja podjetje „L.Č.“, ne spadajo na področje uporabe oprostitve iz člena 146(1)(e) Direktive 2006/112.

               27

               V teh okoliščinah je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 146(1)(e) Direktive 2006/112 razlagati tako, da se oprostitev iz te določbe ne uporablja za opravljanje storitev, kakršno je to v postopku v glavni stvari, ki se nanaša na transakcijo prevoza blaga v tretjo državo, če se te storitve ne opravljajo neposredno za pošiljatelja ali naslovnika tega blaga.

         Stroški

               28

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                     Člen 146(1)(e) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da se oprostitev iz te določbe ne uporablja za opravljanje storitev, kakršno je to v postopku v glavni stvari, ki se nanaša na transakcijo prevoza blaga v tretjo državo, če se te storitve ne opravljajo neposredno za pošiljatelja ali naslovnika tega blaga.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: latvijščina.


Sodba Sodišča z dne 12. julija 1973. # Riseria Luigi Geddo proti Ente Nazionale Risi. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Pretura di Milano - Italija. # Zadeva 2-73.


Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 11. decembra 2013.#Smartbook AG proti Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).#Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti SMARTBOOK – Absolutni razlog za zavrnitev – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T‑123/12.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 6. julija 2004. # Hubert Huygens proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Odškodninska tožba - Ničnostna tožba- Nedopustnost. # Zadeva T-281/01.

text:
      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (prvi senat)
      z dne 6. julija 2004
      Zadeva T-281/01
      Hubert Huygens
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Uradniki – Postopek ocenjevanja – Zamuda pri sestavi ocenjevalnega poročila – Razumni rok – Odškodninska tožba – Nepremoženjska in premoženjska škoda – Postopek napredovanja – Posredna zavrnitev napredovanja tožeče stranke – Ničnostna tožba – Odločba o tem, da tožeča stranka ne napreduje v obdobju 2000 – Neobrazložitev – Odločba o napredovanju 54 uradnikov v obdobju 2000 – Nedopustnost“
      Celotno besedilo v francoskem jeziku II - 0000
      Predmet:         Tožba, katere predmet je, na eni strani, zahtevek za povrnitev škode, ki je nastala zaradi zamude v postopku ocenjevanja tožeče
         stranke za ocenjevalno obdobje 1997/1999, in, na drugi strani, zahtevek za razglasitev ničnosti odločbe Komisije o zavrnitvi
         z molkom zahtevka za povrnitev škode, nastale zaradi navedene zamude, odločbe Komisije o zavrnitvi z molkom napredovanja tožeče
         stranke v naziv B 1 v napredovalnem obdobju 2000 in odločbe Komisije o napredovanju 54 uradnikov v naziv B 1 v napredovalnem
         obdobju 2000 ter, v vsakem primeru, odločbe direktorja Urada za uradne publikacije Evropskih Skupnosti o napredovanju 4 uradnikov
         v naziv B 1 v napredovalnem obdobju 2000.

      Odločitev:         Komisijo se obsodi, naj tožeči stranki plača znesek 500 evrov kot odškodnino za nepremoženjsko škodo, ki jo je ta utrpela.
         Odločba Komisije, s katero je odločila, da tožeča stranka ne napreduje v naziv B 1 v napredovalnem obdobju 2000, ki izhaja
         s seznama uradnikov, ki so napredovali v ta naziv, objavljenega v Upravnem obvestilu št. 31 z dne 6. aprila 2000, se razglasi
         za nično. V preostalem delu se tožba zavrže. Komisiji se naloži plačilo stroškov.

      Povzetek
      1.     Uradniki – Tožba – Odškodninska tožba – Predlog za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi zahtevka za povrnitev škode, izdane
            v predhodnem postopku – Zahtevek, ki ni samostojen zahtevek v razmerju do predlogov glede odškodnine
      (Kadrovski predpisi za uradnike , člena 90 in 91)
      2.     Uradniki – Tožba – Predlog v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov – Rok za vložitev – Razumni rok
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(1))
      3.     Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Priprava – Rok – Obvezna narava rokov, ki so določeni v internih predpisih
            institucij – Prepoznost – Napaka službe
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
      4.     Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Priprava – Prepoznost – Napaka službe, ki ima za posledico nepremoženjsko
            škodo
      (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
      5.     Uradniki – Napredovanje – Ugovor uradnika, ki ni napredoval – Zavrnilna odločba – Popolna neobrazložitev – Poprava odločbe
            med sodnim postopkom – Nedopustnost – Posledice
      (Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25(2), 45 in 90(2))
      6.     Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Rok – Javni red – Prekluzija – Ponovno odprtje – Pogoj – Novo dejstvo
      (Člen 236 ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
      1.     Odločba institucije o zavrnitvi odškodninskega zahtevka je sestavni del predhodnega upravnega postopka, preden je pri Sodišču
         prve stopnje vložena tožba za ugotovitev odgovornosti. Zato ničnostnih predlogov, ki jih navaja uradnik, ni mogoče samostojno
         presojati v razmerju do predlogov glede odgovornosti. Dejansko je učinek akta, s katerim institucija zavzame stališče v predhodnem
         postopku, le v tem, da je stranki, ki naj bi utrpela škodo, omogočeno, da pri Sodišču prve stopnje vloži odškodninski zahtevek.

      (Glej točko 38.)
      Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 18. december 1997, Gill proti Komisiji, T‑90/95, RecFP, str. I-A-471 in II-1231, točka
         45; Sodišče prve stopnje, 6. marec 2001, Ojha proti Komisiji, T-77/99, RecFP, str. I-A-61 in II-293, točka 68; Sodišče prve
         stopnje, 5. december 2002, Hoyer proti Komisiji, T‑209/99, RecFP, str. I-A-243 in II-1211, točka 32.

      2.     Člen 90(1) Kadrovskih predpisov ne določa roka, v katerem je treba pri organu, pristojnem za imenovanja, vložiti zahtevek.

      Vendar je tak zahtevek dopusten le, če je bil vložen v razumnem roku. Če dejstvo, da v členu 90(1) Kadrovskih predpisov ni
         določen rok, dejansko kaže na zaščito pravic uradnikov, da lahko kadar koli sprožijo upravni postopek, je tudi res, da zaradi
         zahteve po pravni varnosti pravica uradnika, da sproži upravni postopek z vložitvijo odškodninskega zahtevka, ne more biti
         časovno neomejena.

      Vprašanje, ali je bil odškodninski zahtevek vložen v razumnem roku, se glede na okoliščine vsake zadeve nujno presoja in concreto.

      (Glej točke 42 in od 46 do 48.)
      3.     Uprava mora zaradi dobrega upravljanja in za zaščito interesov uradnikov skrbeti za periodično izdelavo ocenjevalnih poročil
         v rokih, ki jih določajo Kadrovski predpisi, in za njihovo redno sestavljanje.

      Sodne prakse, ki daje upravi razumen rok za pripravo ocenjevalnih poročil za uradnike, ni mogoče uporabiti, kadar notranji
         predpisi te uprave, ki so zavezujoči, določajo, da je treba postopek ocenjevanja izvesti v natančno določenih rokih.

      Vsako prekoračenje takega roka, razen če ga upravičujejo posebne okoliščine, mora kot napaka službe bremeniti zadevno institucijo
         v smislu njene odgovornosti.

      Po drugi strani pa se uradnik ne more pritoževati zaradi zamude pri pripravi njegovega ocenjevalnega poročila, če je za zamudo
         vsaj delno odgovoren sam ali če je sam občutno prispeval k njenemu nastanku.

      (Glej točke 58, od 64 do 67 in 71.)
      Napotitev na: Sodišče, 14. julij 1977, Geist proti Komisiji, 61/76, Recueil, str. 1419, točki 44 in 45; Sodišče, 18. december
         1980, Gratreau proti Komisiji, 156/79 in 51/80, Recueil, str. 3943, točka 15; Sodišče, 5. maj 1983, Ditterich proti Komisiji,
         207/81, Recueil, str. 1359, točka 25; Sodišče prve stopnje, 13. december 1990, Moritz proti Komisiji, T-29/89, Recueil, str.
         II-787, točka 22; Sodišče prve stopnje, 28. maj 1997, Burban proti Parlamantu, T-56/96, RecFP, str. I-A-109 in II-331, točke
         44, 45 in 48; Sodišče prve stopnje, 19. september 2000, Stodtmeister proti Svetu, T-101/98 in T-200/98, RecFP, str. I-A-177
         in II‑807, točka 49; Sodišče prve stopnje, 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T‑187/01, RecFP, str. I-A-81 in II-389,
         točka 77; Sodišče prve stopnje, 7. maj 2003, den Hamer proti Komisiji, T-278/01, RecFP, str. I-A-139 in II-665, točke 88,
         90 in 91; Sodišče prve stopnje, 7. maja 2003, Lavagnoli proti Komisiji, T-327/01, RecFP, str. I-A-143 in II-691, točke 54,
         56 in 57; Sodišče prve stopnje, 30. september 2003, Tatti proti Komisiji, T-296/01, RecFP, str. I-A-225 in II‑1093, točka
         58.

      4.     Zamuda pri sestavi ocenjevalnega poročila je sama po sebi taka, da uradniku povzroči škodo, ker uradnik, ki ima samo en posamezen
         nepravilen in nepopoln dokument, iz tega dejstva utrpi nepremoženjsko škodo, ki se odraža v negotovosti in zaskrbljenosti
         za poklicno prihodnost.

      (Glej točki 86 in 87.)
      Napotitev na: zgoraj navedena sodba Geist proti Komisiji, točka 48; Sodišče prve stopnje, 8. november 1990, Barbi proti Komisiji,
         T-73/89, Recueil, str. II-619, točka 41; Sodišče prve stopnje, 16. december 1993, Moritz proti Komisiji, T‑20/89, Recueil,
         str. II-1423, točka 46; zgoraj navedene sodbe Burban proti Parlamentu, točka 72; Stodtmeister proti Svetu, točka 56; Lavagnoli
         proti Komisiji, točka 48; Tatti proti Komisiji, točka 59.

      5.     Organ, pristojen za imenovanja, ni dolžan obrazložiti odločb o napredovanju glede uradnikov, ki niso napredovali, a je dolžan
         obrazložiti odločbo o zavrnitvi ugovora, ki ga je vložil uradnik, ki ni napredoval, ker se šteje, da je obrazložitev te zavrnilne
         odločbe enaka obrazložitvi odločbe, zoper katero je bil vložen ugovor, tako da preizkus obrazložitve ene in druge odločitve
         soupada.

      Popolne neobrazložitve odločbe pred vložitvijo tožbe ni mogoče popraviti s pojasnili, ki jih da zadevni organ po vložitvi
         tožbe. V tej fazi taka pojasnila ne izpolnjujejo več svojega namena. Vložitev tožbe torej pomeni za organ, ki odloča o imenovanjih,
         konec možnosti, da svojo odločbo popravi z obrazloženim odgovorom, s katerim ugovor zavrne.

      Kadar je jasno, da ima institucija na voljo možnost proste presoje, kar kaže na to, da ni mogoče izključiti, da bi bila sprejeta
         drugačna odločba, mora imeti z njo povzročena kršitev obveznosti obrazložitve, ki mora biti zagotovljena ob sprejetju akta
         in ki jo je mogoče popraviti najpozneje do vložitve tožbe, za posledico razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, ne da bi
         bilo Sodišču prve stopnje treba preučevati druge uveljavljane trditve.

      (Glej točke od 106 do 108, 112 in 115.)
      Napotitev na: Sodišče, 30. oktober 1974, Grassi proti Svetu, 188/73, Recueil, str. 1099, točka 13; Sodišče, 26. november 1981,
         Michel proti Parlamentu, 195/80, Recueil, str. 2861, točka 22; Sodišče, 16. december 1987, Delauche proti Komisiji, 111/86,
         Recueil, str. 5345, točka 13; Sodišče, 7. februar 1990, Culin proti Komisiji, C-343/87, Recueil, str. I-225, točki 13 in 15;
         Sodišče, 9. december 1993, Parlament proti Volgerju, C‑115/92 P, Recueil, str. I-6549, točka 23; Sodišče prve stopnje, 12.
         februar 1992, Volger proti Parlamentu, T-52/90, Recueil, str. II-121, točki 36 in 40; Sodišče prve stopnje, 3. marec 1993,
         Vela Palacios proti CES, T-25/92, Recueil, str. II-201, točka 25; Sodišče prve stopnje, 20. julij 2001, Brumter proti Komisiji,
         T-351/99, RecFP, str. I-A-165 in II-757, točki 33 in 34; Sodišče prve stopnje, 20. februar 2002, Roman Parra proti Komisiji,
         T-117/01, RecFP, str. I-A-27 in II-121, točki 26 in 32; Sodišče prve stopnje, 12. december 2002, Morello proti Komisiji, T-338/00
         in T-376/00, RecFP, str. I-A-301 in II-1457, točka 48; Sodišče prve stopnje, 18. september 2003, Callebaut proti Komisiji,
         T-241/02, RecFP, str. I-A-215 in II-1061, točka 42.

      6.     Rok za vložitve ugovora in rok za vložitev tožbe sta roka javnega reda in nista v dispoziciji strank ali sodnika, ker gre
         za institut, ki zagotavlja jasnost in varnost pravnih položajev.

      Dopustnost tožbe na podlagi člena 236 ES in člena 91 Kadrovskih predpisov, ki je vložena pri Sodišču prve stopnje, je odvisna
         od pravilne izvedbe predhodnega postopka in od upoštevanja njegovih rokov.

      Samo obstoj novih in pomembnih dejstev lahko upraviči zahtevo za ponovno preučitev prejšnje odločbe, ki v predpisanih rokih
         ni bila izpodbijana.

      Če tožeča stranka naknadno odkrije tožbeni razlog ali dejavnik, ki je že prej obstajal, tega načeloma zaradi nevarnosti, da
         bi bilo kršeno načelo pravne varnosti, ni mogoče enačiti z novim dejstvom, ki lahko utemeljuje, da začne rok za vložitev tožbe
         teči znova.

      (Glej točke od 124 do 127.)
      Napotitev na: Sodišče, 19. februar 1981, Schiavo proti Svetu, 122/79 in 123/79, Recueil, str. 473, točka 22; Sodišče, 15.
         maj 1985, Esly proti Komisiji, 127/84, Recueil, str. 1437, točka 10; Sodišče, 14. junij 1988, Muysers in Tülp proti Računskemu
         sodišču, 161/87, Recueil, str. 3037, točka 11; Sodišče, 23. januar 1997, Coen, C-246/95, Recueil, str. I-403, točka 21; Sodišče
         prve stopnje, 11. maj 1992, Whitehead proti Komisiji, T-34/91, Recueil, str. II-1723, točka 18; Sodišče prve stopnje, 20.
         julij 1994, Branco proti Računskemu sodišču, T-45/93, RecFP, str. I-A-197 in II-641, točka 22; Sodišče prve stopnje, 21. februar
         1995, Moat proti Komisiji, T-506/93, RecFP, str. I-A-43 in II-147, točka 28; Sodišče prve stopnje, 11. julij 1997, Chauvin
         proti Komisiji, T-16/97, RecFP, str. I-A-237 in II-681, točka 37; Sodišče prve stopnje, 4. februar 2000, Batho proti Komisiji,
         T‑147/96, neobjavljeno v Recueil, točka 46; Sodišče prve stopnje, 15. november 2001, Van Huffel proti Komisiji, T-142/00,
         RecFP, str. I-A-219 in II-1011, točka 36.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 11. julija 1997. # Oleifici Italiani Spa proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Odškodninska tožba. # Zadeva T-267/94.


Sodba Sodišča z dne 13. decembra 1991. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-69/90.


Sodba Sodišča z dne 14. marca 1985. # Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki. # Ukrepi z enakim učinkom. # Zadeva 269/83.


Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 29. januarja 2015.#Blackrock, Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).#Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti INVESTING FOR A NEW WORLD – Znamka, ki je sestavljena iz reklamnega slogana – Absolutni razlog za zavrnitev – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-59/14.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 30. septembra 1998. # Richie Ryan proti Računskemu sodišču Evropskih skupnosti. # Ničnostna tožba - Obrazložitev. # Zadeva T-121/97.


title: Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 31. januarja 2012.#Kraljevina Španija proti Evropska komisija.#EKUJS – Jamstveni oddelek – Izključitev odhodkov iz financiranja Skupnosti – Vinski sektor – Prepoved saditve novih trt – Nacionalni kontrolni sistemi – Pavšalni finančni popravek – Postopkovna jamstva – Napaka pri presoji – Sorazmernost.#Zadeva T-206/08.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 31. januarja 2012 – Španija proti Komisiji
      (Zadeva T-206/08)
      „EKUJS – Jamstveni oddelek – Izključitev odhodkov iz financiranja Skupnosti – Vinski sektor – Prepoved saditve novih trt – Nacionalni kontrolni sistemi – Pavšalni finančni popravek – Postopkovna jamstva – Napaka pri presoji – Sorazmernost“
      1.                     Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba glede potrditve obračuna odhodkov, ki se financirajo iz EKUJS
            (Člen 253 ES) (Glej točki 24 in 25.)
      2.                     Pravo Unije – Načela – Pravica do obrambe – Uporaba za upravne postopke Komisije – Spoštovanje pri posredovanju rezultatov
            preverjanj, opravljenih v okviru upravljanja z EKUJS – Obseg (Uredba Komisije št. 1663/95, člen 8(1) (Glej točke od 45 do 47.)
      3.                     Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje iz EKUJS – Dodelitev pomoči in premij – Obveznost držav članic, da vzpostavijo
            učinkovit sistem upravnih kontrol in kontrol na kraju samem – Implicitna obveznost – Obseg (Uredbi Sveta št. 2392/86, člen
            4(4) in št. 1493/1999, člen 2(1); Uredba Komisije št. 2729/2000, člen 5(2)) (Glej točki 77 in 78.)
      4.                     Kmetijstvo – EKUJS – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja odhodkov, ki izvirajo iz nepravilnosti pri uporabi predpisov Skupnosti
            – Izpodbijanje s strani zadevne države članice – Dokazno breme – Razdelitev med Komisijo in državo članico (Glej točke 79,
            104, 105, 114 in 122.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2008/321/ES z dne 8. aprila 2008 o izključitvi nekaterih odhodkov držav
                  članic iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter Evropskega kmetijskega
                  jamstvenega sklada (EKJS) iz financiranja Skupnosti (UL L 109, str. 35).

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Kraljevina Španija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.


Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 6. decembra 1994. # Lisrestal - Organização Gestão de Restaurantes Colectivos Ldª in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Evropski socialni sklad - Obrazložitev. # Zadeva T-450/93.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 2. decembra 2004.#E. Gavrielides Oy.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Helsingin hallinto-oikeus - Finska.#Direktiva 90/642/EGS - Najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov - Listi vinske trte.#Zadeva C-398/03.

text:
      Zadeva C-398/03
      Postopek, ki ga je sprožil E. Gavrielides Oy
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Helsingin hallinto-oikeus)
      „Direktiva 90/642/EGS – Najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov – Listi vinske trte“
      Povzetek sodbe
      Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Ostanki pesticidov v nekaterih proizvodih kmetijskega izvora in na njih – Direktiva
            90/642 – Uporaba za proizvod, ki ni naveden v prilogah k Direktivi – Pogoj – Predhodna znanstvena ocena – Neuporaba Direktive
            za liste vinske trte, ker ni ocene
      (Direktiva Sveta 90/642)
      Okoliščina, da proizvod ni bil naveden v prilogah k Direktivi 90/642 o določitvi najvišjih dovoljenih vrednosti v nekaterih
         proizvodih kmetijskega izvora in na njih, vključno s sadjem in zelenjavo, sama po sebi ne izključuje uporabe navedene direktive
         za ta proizvod. Pri tem je treba ugotoviti, ali je sporni proizvod v smislu ureditve v zvezi z najvišjimi dovoljenimi vrednostmi
         ostankov pesticidov mogoče uvrstiti k proizvodom ali skupini proizvodov, na katero se Direktiva 90/642 izrecno nanaša. Pri
         taki obravnavi je treba upoštevati splošni namen navedene direktive, ki je uskladitev nujnosti učinkovite zaščite rastlin
         in rastlinskih proizvodov pred škodljivimi organizmi in plevelom za zagotovitev donosnosti rastlinske pridelave v Skupnosti
         in produktivnost kmetijstva Skupnosti, z nujnostjo varstva zdravja ljudi oziroma živali in okolja proti škodljivim učinkom
         pesticidov.

      Vključitev proizvoda, ki ni naveden v skupini ali podskupini proizvodov, navedenih v prilogah k Direktivi 90/642, zato predpostavlja,
         da je bil ta nenavedeni proizvod pred tem predmet znanstvene ocene, ki se opira na pretehtanje dveh zahtev, ki izhajata iz
         splošnega cilja navedene direktive, in iz katere izhaja, da je, glede na ti zahtevi, za zadevni proizvod dovoljena uporaba
         najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov pesticidov, določenih za skupino ali podskupino proizvodov, v katero bo proizvod uvrščen.

      Iz tega izhaja, da se Direktiva 90/642 ne uporablja za liste vinske trte, ki niso navedeni med proizvodi v prilogah k Direktivi,
         saj ugodni in manj ugodni učinki pesticidov na liste vinske trte do danes niso bili predmet nobene znanstvene ocene.

      (Glej točke od 22 do 24 in 26.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 2. decembra 2004(*)

      „Direktiva 90/642/EGS – Najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov – Listi vinske trte“
      V zadevi C-398/03,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES,
      naslovljen na Sodišče s sklepom Helsingin hallinto-oikeus (Finska) z dne 22. septembra 2003, ki je na Sodišče prispel 24.
         septembra 2003, v postopku, ki ga je sprožila

      E. Gavrielides Oy,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi K. Lenaerts (poročevalec), predsednik senata, J. N. Cunha Rodrigues in K. Schiemann, sodnika,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in opravljene obravnave z dne 16. septembra 2004,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za E. Gavrielides Oya E. Gavrielides,
      –        za grško vlado K. Marinou, zastopnica, in V. Kontolaimos, zastopnik,
      –        za finsko vlado A. Guimaraes-Purokoski, zastopnica,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti E. Paasivirta, B. Doherty in P. Aalto, zastopniki,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 23. septembra 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 90/642/EGS z dne 27. novembra 1990 o določitvi
         najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov pesticidov v nekaterih proizvodih kmetijskega izvora in na njih, vključno s sadjem
         in z zelenjavo (UL L 350, str. 71), spremenjena z Direktivo Komisije 2000/42/ES z dne 22. junija 2000 (UL L 158, str. 51,
         v nadaljevanju: Direktiva 90/642).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo E. Gavrielides Oy (v nadaljevanju: Gavrielides) in finsko davčno upravo
         zaradi odločb, s katerimi je slednja nasprotovala uvozu listov vinske trte družbe Gavrielides na Finsko.

       Pravni okvir
      3        V členu 1(1), prvi pododstavek, Direktive 90/642 je določeno:

      „1. Ta direktiva se uporablja za proizvode znotraj skupin, ki so opisane v stolpcu 1 Priloge I in za katere so primeri navedeni
         v stolpcu 2, v kolikor lahko proizvodi v teh skupinah ali deli proizvodov, opisanih v stolpcu 3, vsebujejo ostanke pesticidov.“

      4        Na podlagi člena 3(1), prvi pododstavek, Direktive 90/642:

      „1. Proizvodi v teh skupinah ali kjer je to smiselno, deli proizvodov iz člena 1 ne smejo od takrat, ko so dani v promet,
         vsebovati višjih ostankov pesticidov od tistih, ki so določeni v seznamu iz Priloge II.“

      5        Priloga I Direktive 90/642 vsebuje seznam skupin proizvodov in proizvode, navedene v členu 1 te direktive.

      6        V stolpcu 1 te priloge je navedena zlasti skupina jagodičje in grozdje. Med proizvodi iz te skupine sta v stolpcu 2 navedena
         namizno in vinsko grozdje. V skladu s stolpcem 3 se najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov nanašajo na „cel plod
         po odstranitvi kapice in peclja“.

      7        V stolpcu 1 omenjene priloge je posebej navedena tudi skupina listne zelenjave in presnih zelišč. Med proizvodi, ki spadajo
         v to skupino, so v stolpcu 2 navedena zelišča. V skladu s stolpcem 3 se najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov nanašajo
         na „celo rastlino po odstranitvi odmrlih zunanjih listov, korenine in (morebitne) prsti“.

      8        V Prilogi II Direktive 90/642 so določene najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov za različne proizvode ali za dele
         proizvodov, ki so navedeni v členu 1 te direktive. V skupini jagodičje in grozdje sta omenjena zlasti namizno in vinsko grozdje;
         v skupini listne zelenjave in presnih zelišč je navedena podskupina zelišč. Le-ta vsebuje naštete proizvode, med katerimi
         so navedeni krebuljica, drobnjak, peteršilj in liste zelene, kot tudi rubrika „Drugo“.

      9        V tej prilogi so določene najvišje dovoljene vrednosti klorpirifosa, in sicer za namizno in vinsko grozdje 0,5 mg/kg ter za
         zelišča 0,05 mg/kg.

      10      V isti prilogi so določene najvišje dovoljene vrednosti fenarimola, in sicer za namizno in vinsko grozdje 0,3 mg/kg ter za
         zelišča 0,02 mg/kg.

      11      Direktiva 90/642 je bila prenesena v finsko pravo z odločbo št. 896/1999 ministrstva za gospodarstvo in industrijo o najvišjih
         dovoljenih vrednostih pesticidov v sadju in zelenjavi, žitih in jajcih ter jajčnih proizvodih.

      12      Člen 3(1) te odločbe za določitev najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov pesticidov napotuje na seznam snovi, ki je priložen
         k prilogi te odločbe. Seznam povzema omenjene vrednosti točk 9 in 10 te sodbe v zvezi z najvišjimi dovoljenimi vrednostmi
         klorpirifosa in fenarimola za grozdje in zelišča.

       Dejansko stanje in vprašanji za predhodno odločanje
      13      Družba Gavrielides je želela marca 2002 na Finsko uvoziti pošiljko z rižem polnjenih zvitkov listov vinske trte in julija
         2002 pošiljko v slanici konzerviranih zvitkov listov vinske trte.

      14      Laboratorij finske carinske uprave je tem proizvodom odvzel vzorce za izmero vsebnosti ostankov pesticidov in je v listih
         vinske trte odkril 0,28 mg/kg klorpirifosa, v solnici konzerviranih listih vinske trte pa 0, 11 mg/kg klorpirifosa in 0,14
         fenarimola.

      15      Glede na rezultate te analize in ker za uporabo ureditve o dovoljenih vrednostih ostankov pesticidov listi vinske trte sodijo
         v skupino listne zelenjave in presnih zelišč, kjer bi morale biti enačene z zelišči, je finska carinska uprava z odločbama
         z dne 29. julija in 12. avgusta 2002 prepovedala uvoz, izvoz in posest za ponovno prodajo, ponudbo in vse druge oblike prenosa
         teh proizvodov, ker naj bi vrednosti ostankov pesticidov v odvzetih vzorcih teh proizvodov presegale najvišje dovoljene vrednosti,
         določene za ostanke klorpirifosa in fenarimola pri zeliščih.

      16      Družba Gavrielides je na Helsingin hallinto-oikeus vložila ničnostno tožbo zoper ti odločbi finske carinske uprave.

      17      Po ugotovitvi, da je nacionalna ureditev v tej zadevi enaka ureditvi Skupnosti, Helsingin hallinto-oikeus zavzema stališče,
         da je rešitev spora o glavni stvari odvisna od odgovora na vprašanje, ali je treba Direktivo 90/642 razlagati, kot da ta določa
         obvezne najvišje dovoljene vrednosti ostankov klorpirifosa in fenarimola za liste vinske trte.

      18      Ker v zvezi s tem vprašanjem ni sodne prakse, je Helsingin hallinto-oikeus prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje
         predložilo ti vprašanji:

      „1.      Ali je treba člen 1(1) Direktive Sveta 90/642/EGS z dne 27. novembra 1990 o določitvi najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov
         pesticidov v nekaterih proizvodih kmetijskega izvora in na njih, vključno s sadjem in z zelenjavo, kot je bila spremenjena,
         razlagati tako, da se lahko uporablja za liste vinske trte?

      2.      Če je v tem primeru tako:
      a)      Ali je treba razlagati Prilogo I Direktive tako, da spadajo listi vinske trte v skupino proizvodov ‚Listne zelenjave in presnih
         zelišč‘, in Prilogo II tako, da se te uvrsti med ‚Drugo [zelišča]‘?

      b)      V kateri kategoriji proizvodov in v katero rubriko je treba uvrstiti liste vinske trte, če niso uvrščeni med ‚Drugo [zelišča]‘?“
       Presoja Sodišča
      19      Ugotovljeno je, da listi vinske trte niso omenjeni ne v Direktivi 90/642 ne v njenih prilogah.

      20      S postavljenimi vprašanji predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba uporabiti Direktivo 90/642, čeprav listi vinske
         trte v njej niso omenjeni, in če je tako, katere so kategorije proizvodov in rubrika, v katero bi bilo primerno uvrstiti ta
         proizvod.

      21      V tem pogledu je treba poudariti, da člen 1(1) Direktive 90/642, ki določa področje uporabe omenjene direktive, opredeljuje
         kot „primere“ proizvode, ki spadajo v naštete skupine Priloge I te direktive. V Prilogi II iste direktive je prvi stolpec
         poimenovan „Skupine in primeri posameznih proizvodov, za katere se uporabljajo najvišje mejne vrednosti ostankov“, in veliko
         število skupin oziroma podskupin v tej prilogi navedenih proizvodov vsebuje na koncu naštevanja proizvodov rubriko „Drugo“.

      22      Iz tega sledi, kot to potrjujeta finska vlada in Komisija Evropskih skupnosti ter v nasprotju s tem, kar v glavnem podpirata
         družba Gavrielides in grška vlada, da okoliščina, da proizvod ni omenjen v prilogah Direktive 90/642, ne izključuje uporabe
         omenjene direktive za ta proizvod. Vendar je treba ugotoviti, ali je sporni proizvod, v smislu ureditve v zvezi z najvišjimi
         dovoljenimi vrednostmi ostankov pesticidov, mogoče uvrstiti k proizvodom ali skupini proizvodov, na katero se Direktiva 90/642
         izrecno nanaša.

      23      Pri takšni obravnavi je treba upoštevati splošen namen te direktive, ki je, po prvih šestih uvodnih navedbah te direktive
         in kot je poudarila generalna pravobranilka v točkah 32 in 33 sklepnih predlogov, uskladitev nujnosti učinkovite zaščite rastlin
         in rastlinskih proizvodov pred škodljivimi organizmi in plevelom za zagotovitev donosnosti rastlinske pridelave v Skupnosti
         in produktivnost kmetijstva Skupnosti, z nujnostjo varstva zdravja ljudi oziroma živali, kot tudi okolja proti škodljivim
         učinkom pesticidov.

      24      Vključitev proizvoda, ki ni omenjen v skupini ali podskupini proizvodov, navedenih v prilogah Direktive 90/642, predpostavlja,
         kot to potrjuje Komisija v pisnih stališčih, da je bil ta neomenjeni proizvod predhodno predmet znanstvene ocene, ki se opira
         na preučitev dveh zahtev, določenih v prejšnji točki te sodbe, in da se tako ugotovi, da je za zadevni proizvod dovoljena
         uporaba najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov pesticidov, določenih za skupino ali podskupino proizvodov, v katero bo proizvod
         uvrščen.

      25      Zahteva po predhodni znanstveni oceni je potrjena s trinajsto uvodno navedbo Direktive 90/642, po kateri določitev obveznih
         najvišjih vrednosti ostankov pesticidov „zahteva dolgotrajno strokovno obravnavo“.

      26      V zvezi s postopkom v glavni stvari je primerno poudariti, da po predloženih opozorilih Komisije, ugodni in manj ugodni učinki
         pesticidov na listih vinske trte do danes niso bili predmet znanstvenega ocenjevanja, zato listov vinske trte ni dovoljeno
         uvrstiti v rubriko „Drugo“ podskupine zelišč v okviru skupine listne zelenjave in presnih zelišč, kot je to želela finska
         vlada, ali v podskupino namiznega in vinskega grozdja v okviru skupine jagodičja in grozdja, kot to podredno uveljavljata
         družba Gavrielides in grška vlada.

      27      V zvezi z domnevno možnostjo uvrstitve listov vinske trte v podskupino zelišč je treba dodati, da se omenjeni listi vinske
         trte v primerjavi s primeri zelišč, ki so omenjeni v Prilogah I in II Direktive 90/642, in sicer krebuljica, drobnjak, peteršilj
         in listi zelene, ločijo po obliki, načinu uživanja in pogojih gojenja ter izpostavljenosti škodljivim organizmom, kar ob aktualni
         znanstveni neutemeljenosti prepoveduje, da bi se zanje uporabljale najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov, določenih
         za zelišča.

      28      Finska vlada v podporo svojim navedbam navaja dokument, z naslovom „Uvrstitev (manj pomembnih) rastlin, ki niso bile naštete
         v prilogi Direktive Sveta 90/642/EGS“ [Classification of (minor)crops not listed in the Appendix of Council Directive 90/642/EEC],
         na straneh 107 in 108, po katerem so listi vinske trte enačeni z zelišči.

      29      Ta dokument predstavlja prilogo usmeritvenemu dokumentu Komisije z dne 22. julija 1997, z naslovom „Smernice za pridobivanje
         podatkov v zvezi z ostanki iz Priloge II, del A, točka 6, in Priloge III, del A, točka 8, Direktive 91/414/EGS o dajanju fitofarmacevtskih
         sredstev v promet“ (Guidelines for the generation of data concerning residues as provided in Annex II, part A, section 6 and
         Annex III, part A, section 8 of Direktive 91/414/EGS concerning the placing of plant protection products on the market).

      30      Vsekakor pa dokument, ki ga navaja finska vlada, ne sme izpodbijati prejšnje analize.

      31      Kot izhaja iz predloženih navedb Komisije, predstavlja dokument le stališče služb Komisije, ne pa tudi stališča stalnega odbora
         za zdravstveno varstvo rastlin, ki se o tem še ni izjasnil. Tako predlagano enačenje torej ne temelji na znanstveni oceni.

      32      Razen naslova usmeritvenega dokumenta z dne 22. julija 1997, ki mu je navedeni dokument priložen, se omenjeno enačenje uvršča
         v poseben pravni okvir, in sicer tisti Direktive Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev
         v promet (UL L 230, str. 1).

      33      Ta direktiva v Prilogi I vsebuje seznam aktivnih snovi, registriranih za uporabo v fitofarmacevtskih sredstvih. Za razliko
         od Direktive 90/642 ne določa najvišjih dovoljenih vrednosti za ostanke aktivnih snovi, za katere se uporablja. Komisija v
         pisnih stališčih navaja, da Direktiva 91/414 v členu 4(1) postavlja načelo, da je za dajanje fitofarmacevtskih sredstev v
         promet, ki vsebujejo takšne snovi, potrebna predhodna registracija zadevne države članice, ki je, če je začasno določila najvišje
         vrednosti ostankov, dolžna o tem uradno obvestiti Komisijo, ta pa nato preuči, ali je mejna vrednost ostankov, ki jo je določila
         država članica, sprejemljiva.

      34      V tem smislu se enačenje listov vinske trte z zelišči, ki ga predlaga v točki 28 te sodbe omenjeni dokument, kot izhaja iz
         naslova „Smernice“, ki mu je omenjeni dokument priložen, nanaša na predložitev informacij za uvrstitev aktivne snovi v Prilogo
         I Direktive 91/414 ali za registracijo fitofarmacevtskega sredstva za dajanje v promet, pridobljenih pri nadzorovanih preskusih
         v zvezi z obnašanjem ostankov snovi ali spornega proizvoda v ali na obravnavanih proizvodih, hrani in krmi, v skladu s Prilogo
         II, del A, točka 6, in Prilogo III, del A, točka 8, Direktive 91/414.

      35      Za takšno enačenje, predvideno samo za zbiranje informacij v zvezi z Direktivo 91/414 o rezultatih poskusov glede obnašanja
         ostankov aktivnih snovi ali fitofarmacevtskih proizvodov pri živilih ali obravnavanih proizvodih, ni znanstvenega temelja,
         zato ga ni mogoče razširiti na področje določitve najvišjih vrednosti za ostanke pesticidov, ki ga zadeva Direktiva 90/642.

      36      Iz tega sledi, da v smislu Direktive 90/642 listov vinske trte ni mogoče enačiti z zelišči.

      37      V zvezi z domnevno možnostjo enačenja listov vinske trte in grozdja je treba, prvič, tudi poudariti, da obsega podskupina
         „namiznega in vinskega grozdja“ „namizno grozdje“ in „vinsko grozdje“. Ne vsebuje rubrike „Drugo“, zaradi česar naštevanje
         proizvodov, ki jih vsebuje ta podskupina, potrjuje zaključenost, ki predstavlja oviro uvrščanju drugih proizvodov, kot so
         listi vinske trte.

      38      Drugič, je treba opomniti, da se v zvezi s skupino „jagodičja in grozdja“, h kateri spada podskupina „namiznega in vinskega
         grozdja“, na podlagi stolpca 3 Priloge I Direktive 90/642 najvišje dovoljene vrednosti ostankov pesticidov uporabljajo za
         „cel plod“. Ta opredelitev je ovira za vključitev delov rastline, kot so listi vinske trte, ki so bili ločeni od jagodičja
         in grozdja, v skupino zadevnega jagodičja in grozdja.

      39      Tretjič, se ta razlaga potrjuje z razlikami, ki obstajajo med listi vinske trte in grozdjem. Kot v pisnih stališčih navaja
         Komisija, se ta pridelka ne ločita le po zelo različnem načinu uživanja, ampak tudi po obliki in s tem tudi po zmožnosti zadržanja
         ostankov pesticidov, kot tudi glede pogojev gojenja in s tem trajanja izpostavljenosti škodljivim organizmom.

      40      Iz tega sledi, da v smislu Direktive 90/642 listov vinske trte ni mogoče enačiti z namiznim ali vinskim grozdjem.

      41      Glede na navedeno je mogoče ugotoviti, da se Direktiva 90/642 ne uporablja za liste vinske trte.

      42      Predložitvenemu sodišču se torej odgovori, da se Direktiva 90/642 ne uporablja za liste vinske trte.

       Stroški
      43      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Direktiva Sveta 90/642/EGS z dne 27. novembra 1990 o določitvi najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov pesticidov v nekaterih
            proizvodih kmetijskega izvora in na njih, vključno s sadjem in z zelenjavo, kot je bila spremenjena z Direktivo Komisije 2000/42/ES
            z dne 22. junija 2000, se ne uporablja za liste vinske trte.
      Podpisi
      * Jezik postopka: finščina.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 9. avgusta 1994. # Neckermann Versand AG proti Hauptzollamt Frankfurt/Main-Ost. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Hessisches Finanzgericht - Nemčija. # Skupna carinska tarifa. # Zadeva C-395/93.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 13. marca 2003. # Jose Pedro Pessoa e Costa proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva T-166/02.


Sodba Sodišča z dne 12. januarja 1994. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Nedopustnost. # Zadeva C-296/92.


Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. julija 1968. # Henri Labeyrie proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva 16-67.