title: Zadeva C-736/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) 7. oktobra 2019 – ZS „Plaukti“/Lauku atbalsta dienests

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/32

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) 7. oktobra 2019 – ZS „Plaukti“/Lauku atbalsta dienests
      (Zadeva C-736/19)
      (2019/C 413/38)
      Jezik postopka: latvijščina

         Predložitveno sodišče

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Revident: ZS „Plaukti“

         Nasprotna stranka v revizijskem postopku: Lauku atbalsta dienests

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je mogoče uporabiti člen 16(5), tretji pododstavek, Uredba Komisije (EU) št. 65/2011 (1) z dne 27. januarja 2011 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 glede izvajanja kontrolnih postopkov in navzkrižne skladnosti v zvezi z ukrepi podpore za razvoj podeželja za primer, v katerem prosilec ni izpolnil zahtev v zvezi s košnjo površine, za katero je zaprosil za pomoč za ohranjanje biotske raznovrstnosti na pašnikih (zahteva, ki presega minimalne obvezne zahteve, določene v členu 39(3) Uredbe št. 1698/2005), (2) ne da bi bila ugotovljena kakršna koli sprememba v skupini kmetijskih rastlin?

                  2.

                  Ali je mogoče za isto kršitev hkrati naložiti sankcijo, določeno v členu 16(5), tretji pododstavek, Uredba Komisije (EU) št. 65/2011 z dne 27. januarja 2011, in sankcijo, določeno v členu 18(1)(a) Uredbe št. 65/2011?

                  3.

                  Ali člena 4 in 6 Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 (3) z dne 19. januarja 2009 v povezavi s členom 39(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne 20. septembra 2005 nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki določa, da lahko ista zahteva pomeni minimalno obvezno zahtevo (obveznost) in hkrati določa obveznosti, ki presegajo minimalne obvezne zahteve (zahteva za plačilo kmetijsko-okoljske pomoči)?

         (1)  UL 2011, L 25, str. 5.

         (2)  Uredba Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne 20. septembra 2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) (UL 2005, L 277, str. 1).

         (3)  Uredba Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (UL 2009, L 30, str. 16).


title: Zadeva C-737/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal administratif de Montreuil (Francija) 7. oktobra 2019 – Bank of China Limited/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/33

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal administratif de Montreuil (Francija) 7. oktobra 2019 – Bank of China Limited/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Zadeva C-737/19)
      (2019/C 413/39)
      Jezik postopka: francoščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal administratif de Montreuil

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Bank of China Limited

         Tožena stranka: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali se rešitve iz sodbe z dne 24. januarja 2019, Morgan Stanley & Co International plc proti Ministre de l’Économie et des Finances, C-165/17, uporabljajo, če podružnica v državi članici na eni strani opravlja dejavnosti, ki so predmet DDV, in na drugi strani, storitve za svoj sedež in za podružnice s sedežem v tretji državi?

                  2.

                  Ali lahko davčni zavezanec odbije davek na dodano vrednost na podlagi člena 169(a) ali točke (c) tega člena, če podružnica, ki ima sedež v državi članici, zahteva pravico do odbitka, ki temelji na njenih izdatkih za opravljanje storitev za njen sedež v tretji državi, to je za izvoz finančnih in bančnih storitev.

                  3.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen in če podružnica lahko zahteva odbitek na podlagi člena 169(a), pod kakšnim pogojem je mogoče bančne transakcije, ki jih je opravil sedež, ki je v tretji državi, šteti za okoliščine, ki dajejo pravico do odbitka, če so bile opravljene v državi članici, v kateri so nastali stroški, od katerih se obračuna davek na dodano vrednost. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen in če podružnica lahko zahteva odbitek na podlagi člena 169(c), pod kakšnimi pogoji se lahko za naročnika šteje, da ima sedež zunaj Evropske unije, če je podružnica v Evropski uniji in tvori s sedežem en sam pravni subjekt ?


title: Zadeva C-739/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (Irska) 7. oktobra 2019 – VK/An Bord Pleanála

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/34

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (Irska) 7. oktobra 2019 – VK/An Bord Pleanála
      (Zadeva C-739/19)
      (2019/C 413/40)
      Jezik postopka: angleščina

         Predložitveno sodišče

      Supreme Court

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: VK

         Tožena stranka: An Bord Pleanála

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je državi članici onemogočeno, da izkoristi možnost iz člena 5 Direktive 77/249/EGS (1) z dne 22. marca 1977, kakor je bila spremenjena, ki državi članici omogoča, da odvetniku, ki opravlja dejavnost zastopanja stranke v sodnem postopku, naloži zahtevo „da delajo skupaj z odvetnikom, ki bodisi opravlja poklic pred zadevnimi sodnimi organi“ v vseh okoliščinah, v katerih bi bila stranka, ki jo gostujoči odvetnik želi zastopati v tem postopku, upravičena, da se zastopa sama?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, na podlagi katerih dejavnikov mora nacionalno sodišče presojati, ali je dopustno naložiti zahtevo „da deluje skupaj z“?

                  3.

                  Podrobneje, ali bi naložitev omejene obveznosti delovanja „skupaj z“ na prej v tej predložitveni odločbi opisani način, pomenila sorazmeren poseg v svobodo opravljanja storitev odvetnikov, ki se lahko upraviči ob upoštevanju javnega interesa, ki ga predstavlja potreba po zaščiti uporabnikov pravnih storitev in učinkovitem izvajanju sodne oblasti?

                  4.

                  Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen, ali je takšno stališče upoštevno v vseh primerih, in če ne, katere dejavnike mora nacionalno sodišče upoštevati pri odločitvi, ali je v določenem primeru mogoče naložiti takšno zahtevo?

         (1)  Direktiva Sveta z dne 22. marca 1977 o učinkovitem uresničevanju svobode opravljanja storitev odvetnikov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 52).


title: Zadeva C-741/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel de Paris (Francija) 8. oktobra 2019 – Republika Moldavija/Société Komstroy, pravna naslednica družbe Energoalians

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/34

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel de Paris (Francija) 8. oktobra 2019 – Republika Moldavija/Société Komstroy, pravna naslednica družbe Energoalians
      (Zadeva C-741/19)
      (2019/C 413/41)
      Jezik postopka: francoščina

         Predložitveno sodišče

      Cour d'appel de Paris

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Republika Moldavija

         Tožena stranka: Société Komstroy, pravna naslednica družbe Energoalians

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  —

                  Ali je treba člen 1, točka 6, Pogodbe o energetski listini razlagati tako, da je terjatev na podlagi pogodbe o prodaji električne energije, ki ni povezana z nobenim vložkom vlagatelja v državi gostiteljici, lahko „naložba“ v smislu tega člena?

                  —

                  Ali je treba člen 26(1) Pogodbe o energetski listini razlagati tako, da je to, da vlagatelj iz države pogodbenice te pogodbe pridobi terjatev, nastalo pri gospodarskem subjektu, ki ni iz ene od držav pogodbenic te pogodbe, naložba?

                  —

                  Ali je treba člen 26(1) Pogodbe o energetski listini razlagati tako, da je terjatev, ki jo ima vlagatelj na podlagi pogodbe o prodaji električne energije, dobavljene na mejo države gostiteljice, lahko naložba, uresničena na območju druge pogodbenice, če vlagatelj na ozemlju zadnjenavedene države ne opravlja nobene gospodarske dejavnosti?


title: Zadeva C-745/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski rayonen sad (Bolgarija) 10. oktobra 2019 – PH, OI/„Eurobank Bulgaria“ AD

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/35

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski rayonen sad (Bolgarija) 10. oktobra 2019 – PH, OI/„Eurobank Bulgaria“ AD
      (Zadeva C-745/19)
      (2019/C 413/42)
      Jezik postopka: bolgarščina

         Predložitveno sodišče

      Sofiyski rayonen sad

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki: PH, OI

         Tožena stranka: „Eurobank Bulgaria“ AD

         Vprašanje za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali lahko nacionalno sodišče, če se izkaže, da je nek pogoj o enostranski spremembi obrestne mere v posojilni pogodbi, ki jo skleneta trgovec in potrošnik, nepošten, zavzame stališče, da so bile obresti, ki se dolgujejo v skladu s pogodbo, (kljub temu, da je bilo v prvotni pogodbi določeno drugače) določene v višini, ki je bila določena ob izplačilu posojila?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali lahko nacionalno sodišče v primeru obstoja nepoštenega pogoja, ki pogodbene variabilne obrestne mere ne določa na podlagi zakonite metode, sploh prisodi obresti?

                  3.

                  Kako okoliščina, da je potrošnik med tekočim odplačevanjem posojila soglašal z uporabo metode za določitev obrestne mere, ki ne vsebuje nepoštenih pogojev, vpliva na odgovor na prvi dve vprašanji?


title: Zadeva C-787/19: Tožba, vložena 23. oktobra 2019 – Evropska komisija/Republika Avstrija

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/36

      Tožba, vložena 23. oktobra 2019 – Evropska komisija/Republika Avstrija
      (Zadeva C-787/19)
      (2019/C 413/43)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Jokubauskaitė in M. Wasmeier, agenta)

         Tožena stranka: Republika Avstrija

         Predlog tožeče stranke

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj odloči tako:

                  —

                  Republika Avstrija s tem, da je iz ureditve DDV za potovalne agencije izključila potovalne storitve, ki se opravijo za davčne zavezance, ki te storitve uporabljajo za svoje podjetje, in s tem da je potovalnim agencijam, v delu v katerem se ta posebna ureditev uporablja zanje, dovolila, da davčno osnovo določijo pavšalno za skupine storitev in za vse v nekem davčnem obdobju opravljene storitve, ni izpolnila obveznosti iz člena 73 in členov od 306 do 310 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1).

                  —

                  Republika Avstrija nosi stroške postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka trdi, da avstrijska ureditev za izračun DDV za potovalne agencije ni v skladu z Direktivo 2006/112. Ta direktiva v členih od 306 do 310 določa posebno ureditev, v skladu s katero se potovalna storitev, ki jo potovalna agencija opravi za stranko, šteje za enotno storitev. Avstrijsko pravo od tega nedopustno odstopa.
      Prvič, ni dopustna izključitev davčnih zavezancev, ki potovalne storitve uporabljajo za svoje podjetje, iz te posebne ureditve. Sodišče je že v sodbi z dne 26. septembra 2013, Komisija/Španija (C-189/11, EU:C:2013:587), ugotovilo, da se ta posebna ureditev ne uporablja le za storitve zasebnim končnim potrošnikom, temveč tudi za storitve podjetjem, ki so davčni zavezanci. Države članice nimajo možnosti, da bi to ureditev omejile le na prvo skupino. Sodišče je to v sodbi z dne 8. februarja 2018, Komisija/Nemčija (C-380/16, EU:C:2018:76), še enkrat potrdilo.
      Drugič, v avstrijskem pravu o DDV določena metoda za izračun davka ni skladna z Direktivo 2006/112. Iz členov 73 in od 306 do 310 izhaja, da mora biti davčna osnova določena ločeno za vsako potovanje. Avstrijsko pravo pa dovoljuje pavšalni izračun marže za „skupine storitev“ oziroma za vsa potovanja v določenem časovnem obdobju. Sodišče je v omenjenih sodbah tudi ugotovilo, da tak pavšalni izračun ni v skladu s skupnim sistemom DDV.

         (1)  UL 2006, L 347, str. 1


title: Zadeva T-586/14 RENV: Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija (Damping – Uvoz solarnega stekla s poreklom s Kitajske – Člen 2(7)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (postal člen 2(7)(b) in (c) Uredbe (EU) 2016/1036) – Status podjetja, ki deluje v pogojih tržnega gospodarstva – Pojem „bistveno izkrivljanje proizvodnih stroškov in finančnega položaja podjetja“ – Davčne ugodnosti – Očitna napaka pri presoji)

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/38

      Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija
      (Zadeva T-586/14 RENV) (1)

      (Damping - Uvoz solarnega stekla s poreklom s Kitajske - Člen 2(7)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (postal člen 2(7)(b) in (c) Uredbe (EU) 2016/1036) - Status podjetja, ki deluje v pogojih tržnega gospodarstva - Pojem „bistveno izkrivljanje proizvodnih stroškov in finančnega položaja podjetja“ - Davčne ugodnosti - Očitna napaka pri presoji)
      (2019/C 413/45)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeči stranki: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (Anhui, Kitajska) (zastopnik: Y. Melin, odvetnik)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: L. Flynn in T. Maxian Rusche, agenta)

         Intervenient v podporo tožene stranke: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (Tschernitz, Nemčija) (zastopnik: R. MacLean, odvetnik)

         Predmet

      Predlog na podlagi člena 263 PDEU se nanaša na razglasitev ničnosti Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 470/2014 z dne 13. maja 2014 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz solarnega stekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL 2014, L 142, str. 1, popravek UL 2014, L 253, str. 4).

         Izrek

                  1.

                     Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 470/2014 z dne 13. maja 2014 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz solarnega stekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske se razglasi za nično.

                  2.

                     Evropska komisija, poleg svojih stroškov, nosi stroške družbe Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, razen stroškov, ki so povezani z intervencijo.

                  3.

                     Družba GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH, poleg svojih stroškov, nosi stroške družbe Xinyi PV Products (Anhui) Holdings, ki so povezani z njeno intervencijo.

         (1)  UL C 372, 20.10.2014.


title: Zadevi T-755/15 in T-759/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – Luxembourg in Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija (Državne pomoči – Pomoč, ki jo je odobril Luksemburg – Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom in za nezakonito ter o odreditvi njenega vračila – Davčna informacija (tax ruling) – Prednost – Načelo običajnih tržnih pogojev – Selektivnost – Domneva – Omejitev konkurence – Vračilo)

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/39

      Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – Luxembourg in Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija
      (Zadevi T-755/15 in T-759/15) (1)

      (Državne pomoči - Pomoč, ki jo je odobril Luksemburg - Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom in za nezakonito ter o odreditvi njenega vračila - Davčna informacija (tax ruling) - Prednost - Načelo običajnih tržnih pogojev - Selektivnost - Domneva - Omejitev konkurence - Vračilo)
      (2019/C 413/46)
      Jezika postopka: francoščina in angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka v zadevi T-755/15: Veliko vojvodstvo Luksemburg (zastopniki: sprva D. Holderer in T. Uri, nato T. Uri, agenta, skupaj z D. Waelbroeckom, S. Naudinom in A. Steichenom, in nato skupaj z D. Waelbroeckom in A. Steichenom, odvetniki)

         Tožeča stranka v zadevi T-759/15: Fiat Chrysler Finance Europe (Luxembourg, Luksemburg) (zastopniki: J. Rodríguez, solicitor, G. Maisto in M. Engel, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: P.-J. Loewenthal in B. Stromsky, agenta)

         Intervenient v podporo tožečih strank: Irska (zastopniki v zadevi T-755/15: sprva E. Creedon, G. Hodge in A. Joyce, nato G. Hodge, M. Browne in A. Joyce, ter nazadnje A. Joyce in J. Quaney, agenti, skupaj s P. Gallagherjem, M. Collinsom, SC, B. Dohertyjem in S. Kingston, barristers; zastopniki v zadevi T-759/15: sprva E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan in A. Joyce, nato G. Hodge, K. Duggan, M. Browne in A. Joyce, ter zatem A. Joyce in J. Quaney, agenti, skupaj z M. Collinsom, P. Gallagherjem, SC, S. Kingston in B. Dohertyjem, barristers)

         Predmet

      Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije (EU) 2016/2326 z dne 21. oktobra 2015 o državni pomoči SA.38375 (2014/C ex 2014/NN), ki jo je Luksemburg odobril podjetju Fiat (UL 2016, L 351, str. 1).

         Izrek

                  1.

                  Zadevi T-755/15 in T-759/15 se združita za izdajo sodbe.

                  2.

                  Tožbi se zavrneta.

                  3.

                  Veliko vojvodstvo Luksemburg nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije v zadevi T-755/15.

                  4.

                  Družba Fiat Chrysler Finance Europe nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije v zadevi T-759/15.

                  5.

                  Irska nosi svoje stroške.

         (1)  UL C 59, 15.2.2016.


title: Zadevi T-760/15 in T-636/16: Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – Nizozemska in drugi/Komisija (Državne pomoči – Pomoč, ki jo je izvedla Nizozemska – Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom in za nezakonito ter o odreditvi njenega vračila – Davčno stališče (tax ruling) – Transferna cena – Izračun davčne osnove – Načelo običajnih tržnih pogojev – Ugodnost – Referenčni sistem – Davčna in postopkovna neodvisnost držav članic)

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/40

      Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – Nizozemska in drugi/Komisija
      (Zadevi T-760/15 in T-636/16) (1)

      (Državne pomoči - Pomoč, ki jo je izvedla Nizozemska - Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom in za nezakonito ter o odreditvi njenega vračila - Davčno stališče (tax ruling) - Transferna cena - Izračun davčne osnove - Načelo običajnih tržnih pogojev - Ugodnost - Referenčni sistem - Davčna in postopkovna neodvisnost držav članic)
      (2019/C 413/47)
      Jezika postopka: nizozemščina in angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka v zadevi T-760/15: Kraljevina Nizozemska (zastopnice: sprva M. Bulterman, B. Koopman, M. de Ree in M. Noort, nato M. Bulterman, M. de Ree in M. Noort, agentke)

         Tožeči stranki v zadevi T-636/16: Starbucks Corp. (Seattle, Washington, Združene države), Starbucks Manufacturing Emea BV (Amsterdam, Nizozemska) (zastopniki: S. Verschuur, M. Petite in M. Stroungi, odvetniki)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki v zadevi T-760/16: sprva P-J. Loewenthal in B. Stromsky, nato P-J. Loewenthal in F. Tomat, agenti. zastopnika v zadevi T-636/16: P-J. Loewenthal in F. Tomat, agenta)

         Intervenientka v podporo tožeče stranke v zadevi T-760/15: Irska (zastopniki: sprva E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan in A. Joyce, nato G. Hodge, A. Joyce, K. Duggan, M. Browne in J. Quaney, agenti, skupaj z M. Collinsom, P. Gallagherjem, SC, ter B. Dohertyjem in S. Kingston, barristers)

         Predmet

      Predlogi na podlagi člena 263 PDEU se nanašajo na razglasitev ničnosti Sklepa Komisije (EU) 2017/502 z dne 21. oktobra 2015, o državni pomoči SA.38374 (2014/C, ex 2014/NN), ki jo je Nizozemska dodelila podjetju Starbucks (UL 2017, L 83, str. 38).

         Izrek

                  1.

                  Zadevi T-760/15 in T-636/16 se združita za namen te sodbe.

                  2.

                  Sklep Komisije (EU) 2017/502 z dne 21. oktobra 2015, o državni pomoči SA.38374 (2014/C, ex 2014/NN), ki jo je Nizozemska dodelila podjetju Starbucks, se razglasi za ničen.

                  3.

                  Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške, nastale Kraljevini Nizozemski ter družbama Starbucks Corp. in Starbucks Manufacturing Emea BV.

                  4.

                  Irska nosi svoje stroške.

         (1)  UL C 59, 15.2.2016.


title: Zadeva T-105/17: Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – HSBC Holdings in drugi/Komisija (Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sektor eurskih obrestnih izvedenih finančnih instrumentov – Sklep o ugotovitvi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP – Manipulacija z medbančnimi referenčnimi obrestnimi merami Euribor – Izmenjava zaupnih informacij – Omejevanje konkurence zaradi cilja – Enotna in trajajoča kršitev – Globe – Osnovni znesek – Vrednost prodaje – Člen 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 – Obveznost obrazložitve)

text:
               9.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 413/41

      Sodba Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2019 – HSBC Holdings in drugi/Komisija
      (Zadeva T-105/17) (1)

      (Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Sektor eurskih obrestnih izvedenih finančnih instrumentov - Sklep o ugotovitvi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP - Manipulacija z medbančnimi referenčnimi obrestnimi merami Euribor - Izmenjava zaupnih informacij - Omejevanje konkurence zaradi cilja - Enotna in trajajoča kršitev - Globe - Osnovni znesek - Vrednost prodaje - Člen 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 - Obveznost obrazložitve)
      (2019/C 413/48)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeče stranke: HSBC Holdings plc (London, Združeno kraljestvo), HSBC Bank plc (London), HSBC France (Pariz, Francija) (zastopniki: K. Bacon, QC, D. Bailey, barrister, M. Simpson, solicitor, ter Y. Anselin in C. Angeli, odvetnika)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: M. Farley, B. Mongin in F. van Schaik, agenti, skupaj z B. Laskom, barrister)

         Predmet

      Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev delne ničnosti Sklepa Komisije C(2016) 8530 final z dne 7. decembra 2016 o postopku na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.39914 – Evrski obrestni izvedeni finančni instrumenti) in znižanje zneska globe, naložene tožečim strankam.

         Izrek

                  1.

                  Člen 2(b) Sklepa Komisije C(2016) 8530 final z dne 7. decembra 2016 o postopku na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.39914 – Evrski obrestni izvedeni finančni instrumenti) se razglasi za ničen.

                  2.

                  V preostalem se tožba zavrne.

                  3.

                  Družbe HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc in HSBC France nosijo svoje stroške.

                  4.

                  Evropska komisija nosi svoje stroške.

         (1)  UL C 112, 10.4.2017.


title: Zadeva T-628/18: Sodba Splošnega sodišča z dne 17. oktobra 2019 – E.I. Papadopoulos/EUIPO – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre) (Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Evropske unije fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre – Prejšnja figurativna znamka Evropske unije Caprice – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001])

text:
               23.12.2019

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 432/50

      Sodba Splošnega sodišča z dne 17. oktobra 2019 – E.I. Papadopoulos/EUIPO – Europastry (fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre)
      (Zadeva T-628/18) (1)

      (Znamka Evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Evropske unije fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre - Prejšnja figurativna znamka Evropske unije Caprice - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001])
      (2019/C 432/58)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos SA (Moschato-Tavros, Grčija) (zastopniki: C. Chrysanthis, P. V. Chardalia in A. Vasilogamvrou, odvetniki)

         Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopniki: L. Lapinskaite, S. Palmero Cabezas in H. O’Neill, agenti)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Europastry, SA (Sant Cugat del Vallès, Španija) (zastopnik: L. Estropá Navarro, odvetnik)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 8. Avgusta 2018 (zadeva R 493/2018-5) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos in Europastry.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E. I. Papadopoulos SA se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 455, 17.12.2018.


title: Zadeva T-764/19: Tožba, vložena 8. novembra 2019 – Keller Holdings/Komisija

text:
               10.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 45/40

      Tožba, vložena 8. novembra 2019 – Keller Holdings/Komisija
      (Zadeva T-764/19)
      (2020/C 45/38)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Keller Holdings Ltd (London, Združeno kraljestvo) (zastopnika: M. Whitehouse in P. Halford, Solicitors)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Sklep Komisije (EU) 2019/1352 z dne 2. aprila 2019 o državni pomoči SA.44896, ki jo je Združeno kraljestvo izvedlo v zvezi z nadzorovanimi tujimi družbami z izjemo pri financiranju skupin (UL 2019 L 216, str. 1), razglasi za ničen;

                  —

                  podredno, člen 2 izpodbijanega sklepa razglasi za ničen v delu, v katerem krši svobodo tožeče stranke do ustanavljanja v skladu s členom 49 PDEU; in

                  —

                  Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja enajst tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in/ali storila očitno napako pri presoji s tem, da je ugotovila, da je shema izjeme pri financiranju skupin („sporni ukrep“) povzročila gospodarsko prednost v smislu in obsegu člena 107(1) PDEU.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in/ali storila očitno napako pri presoji ob opredelitvi referenčnega sistema za namene analize „selektivnosti“.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji s tem, da je napačno ali nepopolno opredelila ter nepravilno razumela upoštevne cilje referenčnega sistema, ki ga je izbrala.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji s tem, da je opredelila sporni ukrep tako, da se z njim odstopa od referenčnega sistema, ki ga je izbrala.

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji s tem, da je izpodbijani ukrep napačno opredelila kot prima facie selektiven, pri čemer je napačno menila, da vodi do različne obravnave podjetij v pravno in dejansko primerljivih položajih.

                  6.

                  Šesti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo s tem, da je pri oceni selektivnosti spornega ukrepa upoštevala Direktivo Sveta (EU) 2016/1164 (1) glede na to, da je ta instrument začel veljati šele po koncu obdobja, v katerem je Komisija odločila, da sporni ukrep pomeni državno pomoč.

                  7.

                  Sedmi tožbeni razlog: izpodbijani sklep pomeni Komisijino zlorabo pooblastil v nasprotju z davčno suverenostjo Združenega kraljestva.

                  8.

                  Osmi tožbeni razlog: Komisija je storila očitne napake pri presoji s tem, da je menila, da zatrjevanega odstopanja ni mogoče utemeljiti glede na obdavčitev netrgovalnih finančnih dobičkov, ustvarjenih iz kvalificiranih kreditnih razmerij, ki spadajo prima facie pod oddelek 371EB („dejavnosti ZK“) Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o obdavčevanju (mednarodne in druge določbe) iz leta 2010). Glede oprostitev v zvezi z „upravičenimi viri“ in „dobički, ki izhajajo iz ujemanja obresti“, v sklepu ni obrazložitve glede njihove utemeljitve oziroma neobstoja le-te.

                  9.

                  Deveti tožbeni razlog: Komisija je kršila člen 108(2) PDEU in člen 6 Uredbe (EU) 2015/1589 (2) ter dolžnost dobrega upravljanja v skladu s členom 41 Listine o temeljnih pravicah. Natančneje, v sklepu o začetku postopka ni navedla, da dvomi o utemeljenosti „75-odstotna oprostitev“ na podlagi oddelka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o obdavčevanju (mednarodne in druge določbe) iz leta 2010), da bi se izognila dejanskim težavam zaradi analize značilnih dolžnosti zaposlenih v zvezi s kreditiranjem znotraj skupine, kot je dati zainteresiranim strankam ustrezno možnost, da podajo svoja stališča o tem; med preiskavo zainteresiranim strankam ni dala možnosti, da se izjavijo v zvezi s tem; v spornem sklepu se je odločila spregledati taka stališča, ki so jih zainteresirane stranke v zvezi s tem dejansko podale. Zato je izpodbijani sklep ničen.

                  10.

                  Deseti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo s tem, da je odločila, da obdavčitev podjetja v ZK z davkom na dobiček tujih hčerinskih družb „samo v obsegu, ki ga je treba pripisati domačim sredstvom in dejavnostim“, ne pomeni omejitve svobode ustanavljanja in da sporni ukrep ni potreben za zagotovitev skladnosti s svoboščinami iz Pogodbe.
                  V utemeljitev predloga (podredno) za razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijanega sklepa, tožeča stranka navaja ta tožbeni razlog:

                  11.

                  Enajsti tožbeni razlog: Komisija je, četudi (kar se zanika) sporni ukrep pomeni shemo državne pomoči, napačno uporabila pravo s tem, da je menila, da se z vračilom pomoči ne bi kršilo temeljnih načel prava EU, in s tem, da je odredila vračilo pomoči ne glede na to, ali je ustanovitev nadzorovanih tujih družb in njihovo dajanje posojil nerezidenčnim skupinam družb dejansko pomenilo izvajanje svobode ustanavljanja ali prost pretok kapitala. Natančneje, v obravnavanem primeru bi vračilo pomoči kršilo svobodo tožeče stranke do ustanavljanja na podlagi člena 49 PDEU in prost pretok kapitala na podlagi člena 63 PDEU. Če gre za tako kršitev, je treba odredbo za vračilo pomoči iz člena 2 izpodbijanega sklepa razglasiti za nično.

         (1)  Direktiva Sveta (EU) 2016/1164 z dne 12. julija 2016 o določitvi pravil proti praksam izogibanja davkom, ki neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga (UL L 193, 2016, str. 1).

         (2)  Uredba Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL L 248, 2015, str. 9).


title: Zadeva T-778/19: Tožba, vložena 12. novembra 2019 – RDI Reit/Komisija

text:
               10.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 45/60

      Tožba, vložena 12. novembra 2019 – RDI Reit/Komisija
      (Zadeva T-778/19)
      (2020/C 45/51)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Tožeča stranka: RDI Reit plc (London, Združeno kraljestvo) (zastopniki: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, odvetnik, in K. Desai, Solicitor)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  ugotovi, da ni bilo nezakonite državne pomoči, člen 1 izpodbijanega Sklepa C(2019) 2526 Final z dne 2. aprila 2019 o državni pomoči SA.44896, ki jo je Združeno kraljestvo izvedlo v zvezi z nadzorovanimi tujimi družbami z izjemo pri financiranju skupin, razglasi za ničen v delu, v katerem je ugotovljeno, da ne gre za državno pomoč, ter odpravi zahtevo, naslovljeno na ZK, naj zagotovi vračilo zatrjevano nezakonite državne pomoči, ki jo je prejela tožeča stranka v tem okviru (člena 2 in 3 izpodbijanega sklepa);

                  —

                  podredno, člena 2 in 3 izpodbijanega sklepa razglasi za nična v delu, v katerem zahtevata od ZK, naj od tožeče stranke zagotovi vračilo zatrjevane državne pomoči; in

                  —

                  vsekakor, naloži Komisiji plačilo stroškov, nastalih tožeči stranki v tem postopku.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja devet tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: Komisija ni pravilno razumela okvira, cilja in operacije pravil nadzorovanih tujih družb (CFC), glede spoštovanja obravnave netrgovalnih finančnih dobičkov. Ugotovitve Komisije v izpodbijanem sklepu temeljijo na kumulativnih očitnih napakah. Komisija je zlasti storila očitne napake pri razumevanju celotnega davčnega sistema ZK, pri razumevanju ciljev sistema CFC na posebnem področju izjeme pri financiranju skupin ter pri opredelitvi upravičenih posojilnih razmerij.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: Komisija je napačno opredelila izjemo pri financiranju skupin kot davčno oprostitev in posledično kot prednost. V zvezi z netrgovalnimi finančnimi dobički izjema pri financiranju skupin pomeni določbo pri obračunavanju dajatve in del opredelitve omejitev pravil CFC, ne pa selektivne prednosti. Komisija ni podala kvantitativne analize, da bi dokazala prednost, zato je treba ob neobstoju trdnega dokaza, da je zadevni ukrep povzročil prednost, izpodbijani sklep razglasiti za ničen.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: Komisija ni pravilno opredelila referenčnega sistema za presojo učinkov pravil CFC in je napačno opredelila pravila CFC kot sklop pravil, ločen od celotnega sistema davka od dohodkov pravnih oseb ZK. Komisija ni pravilno razumela namena pravil CFC in ni upoštevala diskrecijske pravice ZK.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: Komisija je storila očitne napake pri analizi državne pomoči, in uporabila napačne teste pri preučitvi vprašanja primerljivosti. Komisija ni menila, da je davčna osnova ZK predmet različne ravni tveganja, glede na to, ali gre za kreditiranje znotraj skupine, obdavčljive v ZK, ali za kreditiranje skupine, ki ni obdavčljiva v ZK, ter je nerazumno ugotovila, da je kreditiranje znotraj skupin primerljivo s kreditiranjem tretjih oseb.

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: četudi bi šteli, da so zadevni ukrepi CFC prima facie pomenili pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, je bilo v izpodbijanem sklepu napačno ugotovljeno, da ni bilo utemeljitve, s katero bi bilo mogoče zagovarjati primerljivost zadevnih ukrepov s pravili EU o državni pomoči. Poleg tega je izpodbijani sklep neracionalen in nedosleden, saj je Komisija pravilno ugotovila, da je poglavje 9 dela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (zakon o obdavčevanju (mednarodne in druge določbe) iz leta 2010) utemeljeno v primerih, ko bi bil edini razlog za uporabo dajatve za CFC po obratnem scenariju poglavja 5 navedenega dela 9A, test „povezanega kapitala ZK“, glede na to, da je lahko ta test izredno težko izvesti v praksi, istočasno pa Komisija brez ustrezne obrazložitve trdi, da navedeno poglavje 9 ni nikoli utemeljeno v primerih, ko bi test funkcij osebja, pristojnega za odločanje, povzročil, da se dajatev za CFC uporabi na podlagi navedenega poglavja 5. Dejansko je test funkcij osebja, pristojnega za odločanje, izredno težko uporabiti v praksi, tako da bi morala Komisija ugotoviti, da je navedeno poglavje 9 v okviru tega testa prav tako utemeljeno in bi morala zato ugotoviti, da ni šlo za državno pomoč.

                  6.

                  Šesti tožbeni razlog: če bi bilo treba izpodbijanemu sklepu ugoditi, bi njegova izvršitev z zagotovitvijo vračila zatrjevane državne pomoči od tožeče stranke kršila temeljna načela prava EU, vključno s svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev, glede na to, da se v primeru tožeče stranke zadevne nadzorovane tuje družbe nahajajo v drugih državah članicah.

                  7.

                  Sedmi tožbeni razlog: zahteva za zagotovitev vračila, ki izhaja iz izpodbijanega sklepa, ni utemeljena in je v nasprotju s temeljnimi načeli Unije.

                  8.

                  Osmi tožbeni razlog: Komisija ni podala ustrezne obrazložitve odločilnih elementov v izpodbijanem sklepu, kot je ugotovitev, da bi se dajatev za CFC na podlagi navedenega poglavja 5 lahko brez težav ali nesorazmernega bremena uporabila ob uporabi testa funkcij osebja, pristojnega za odločanje.

                  9.

                  Deveti tožbeni razlog: izpodbijani sklep krši tudi načelo dobrega upravljanja, ki zahteva, da Komisija v svojih upravnih postopkih deluje transparentno in predvidljivo in da svoje odločitve sprejema v razumnem časovnem okviru. Ni razumno, da je Komisija v tem primeru potrebovala več kot štiri leta za sprejetje sklepa o začetku postopka preiskave in da je sprejela sklep več kot šest let po začetku veljave spornega ukrepa.


title: Zadeva T-779/19: Tožba, vložena 12. novembra 2019 – Ashtead Financing/Komisija

text:
               10.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 45/62

      Tožba, vložena 12. novembra 2019 – Ashtead Financing/Komisija
      (Zadeva T-779/19)
      (2020/C 45/52)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Ashtead Financing Ltd (London, Združeno kraljestvo) (zastopnika: M. Whitehouse in P. Halford, Solicitors)

         Tožena stranka: Evropska komisija

         Predlogi

      Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Sklep Komisije (EU) 2019/1352 z dne 2. aprila 2019 o državni pomoči SA.44896, ki jo je Združeno kraljestvo izvedlo v zvezi z nadzorovanimi tujimi družbami z izjemo pri financiranju skupin (UL 2019 L 216, str. 1), razglasi za ničen;

                  —

                  podredno, člen 2 izpodbijanega sklepa razglasi za ničen v delu, v katerem krši svobodo tožeče stranke do ustanavljanja v skladu s členom 49 PDEU; in

                  —

                  Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja enajst tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in/ali storila očitno napako pri presoji s tem, da je ugotovila, da je shema izjeme pri financiranju skupin („sporni ukrep“) povzročila gospodarsko prednost v smislu in obsegu člena 107(1) PDEU.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in/ali storila očitno napako pri presoji ob opredelitvi referenčnega sistema za namene analize „selektivnosti“.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji s tem, da je napačno ali nepopolno opredelila ter nepravilno razumela upoštevne cilje referenčnega sistema, ki ga je izbrala.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji s tem, da je opredelila sporni ukrep tako, da se z njim odstopa od referenčnega sistema, ki ga je izbrala.

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji s tem, da je izpodbijani ukrep napačno opredelila kot prima facie selektiven, pri čemer je napačno menila, da vodi do različne obravnave podjetij v pravno in dejansko primerljivih položajih.

                  6.

                  Šesti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo s tem, da je pri oceni selektivnosti spornega ukrepa upoštevala Direktivo Sveta (EU) 2016/1164 (1) glede na to, da je ta instrument začel veljati šele po koncu obdobja, v katerem je Komisija odločila, da sporni ukrep pomeni državno pomoč.

                  7.

                  Sedmi tožbeni razlog: izpodbijani sklep pomeni Komisijino zlorabo pooblastil v nasprotju z davčno suverenostjo Združenega kraljestva.

                  8.

                  Osmi tožbeni razlog: Komisija je storila očitne napake pri presoji s tem, da je menila, da zatrjevanega odstopanja ni mogoče utemeljiti glede na obdavčitev netrgovalnih finančnih dobičkov, ustvarjenih iz kvalificiranih kreditnih razmerij, ki spadajo prima facie pod oddelek 371EB („dejavnosti ZK“) Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o obdavčevanju (mednarodne in druge določbe) iz leta 2010). Glede oprostitev v zvezi z „upravičenimi viri“ in „dobički, ki izhajajo iz ujemanja obresti“, v sklepu ni obrazložitve glede njihove utemeljitve oziroma neobstoja le-te.

                  9.

                  Deveti tožbeni razlog: Komisija je kršila člen 108(2) PDEU in člen 6 Uredbe (EU) 2015/1589 (2) ter dolžnost dobrega upravljanja v skladu s členom 41 Listine o temeljnih pravicah. Natančneje, v sklepu o začetku postopka ni navedla, da dvomi o utemeljenosti „75-odstotna oprostitev“ na podlagi oddelka 371ID Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Zakon o obdavčevanju (mednarodne in druge določbe) iz leta 2010), da bi se izognila dejanskim težavam zaradi analize značilnih dolžnosti zaposlenih v zvezi s kreditiranjem znotraj skupine, kot je dati zainteresiranim strankam ustrezno možnost, da podajo svoja stališča o tem; med preiskavo zainteresiranim strankam ni dala možnosti, da se izjavijo v zvezi s tem; v spornem sklepu se je odločila spregledati taka stališča, ki so jih zainteresirane stranke v zvezi s tem dejansko podale. Zato je izpodbijani sklep ničen.

                  10.

                  Deseti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo s tem, da je odločila, da obdavčitev podjetja v ZK z davkom na dobiček tujih hčerinskih družb „samo v obsegu, ki ga je treba pripisati domačim sredstvom in dejavnostim“, ne pomeni omejitve svobode ustanavljanja in da sporni ukrep ni potreben za zagotovitev skladnosti s svoboščinami iz Pogodbe.
                  V utemeljitev predloga (podredno) za razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijanega sklepa, tožeča stranka navaja ta tožbeni razlog:

                  11.

                  Enajsti tožbeni razlog: Komisija je, četudi (kar se zanika) sporni ukrep pomeni shemo državne pomoči, napačno uporabila pravo s tem, da je menila, da se z vračilom pomoči ne bi kršilo temeljnih načel prava EU, in s tem, da je odredila vračilo pomoči ne glede na to, ali je ustanovitev nadzorovanih tujih družb in njihovo dajanje posojil nerezidenčnim skupinam družb dejansko pomenilo izvajanje svobode ustanavljanja ali prost pretok kapitala. Natančneje, v obravnavanem primeru bi vračilo pomoči kršilo svobodo tožeče stranke do ustanavljanja na podlagi člena 49 PDEU in prost pretok kapitala na podlagi člena 63 PDEU. Če gre za tako kršitev, je treba odredbo za vračilo pomoči iz člena 2 izpodbijanega sklepa razglasiti za nično.

         (1)  Direktiva Sveta (EU) 2016/1164 z dne 12. julija 2016 o določitvi pravil proti praksam izogibanja davkom, ki neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga (UL L 193, 2016, str. 1).

         (2)  Uredba Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL L 248, 2015, str. 9).


title: Zadeva C-582/18 P: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 19. decembra 2019 – Viscas Corp./Evropska komisija, Furukawa Electric Co. Ltd (Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Evropski trg podmorskih in podzemnih električnih kablov – Razdelitev trga v okviru projektov – Globe – Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 – Določitev relativne pomembnosti evropskih in neevropskih udeležencev v omejevalnem sporazumu – Sodelovanje evropskih podjetij na več stopnjah omejevalnega sporazuma – Načelo enakega obravnavanja)

text:
               24.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 61/13

      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 19. decembra 2019 – Viscas Corp./Evropska komisija, Furukawa Electric Co. Ltd
      (Zadeva C-582/18 P) (1)

      (Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Evropski trg podmorskih in podzemnih električnih kablov - Razdelitev trga v okviru projektov - Globe - Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 - Določitev relativne pomembnosti evropskih in neevropskih udeležencev v omejevalnem sporazumu - Sodelovanje evropskih podjetij na več stopnjah omejevalnega sporazuma - Načelo enakega obravnavanja)
      (2020/C 61/15)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Pritožnica: Viscas Corp. (zastopnik: J.-F. Bellis, avocat)

         Drugi stranki v postopku: Evropska komisija (zastopniki: H. van Vliet, A. Biolan in I. Zaloguin, agenti), Furukawa Electric Co. Ltd (zastopniki: sprva A. Luke in C. Pouncey, Solicitors, nato A. Luke in K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Izrek

                  1.

                  Pritožba se zavrne.

                  2.

                  Družba Viscas Corp. nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

                  3.

                  Družba Furukawa Electric Co. Ltd nosi svoje stroške.

         (1)  UL C 427, 26.11.2018.


title: Zadeva C-589/18 P: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 19. decembra 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd/Evropska komisija, Viscas Corp. (Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Evropski trg podmorskih in podzemnih električnih kablov – Razdelitev trga v okviru projektov – Globe – Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 – Določitev vrednosti prodaje – Načelo enakega obravnavanja)

text:
               24.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 61/14

      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 19. decembra 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd/Evropska komisija, Viscas Corp.
      (Zadeva C-589/18 P) (1)

      (Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Evropski trg podmorskih in podzemnih električnih kablov - Razdelitev trga v okviru projektov - Globe - Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 - Določitev vrednosti prodaje - Načelo enakega obravnavanja)
      (2020/C 61/16)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Pritožnica: Furukawa Electric Co. Ltd (zastopniki: sprva A. Luke in C. Pouncey, Solicitors, nato A. Luke in K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Drugi stranki v postopku: Evropska komisija (zastopniki: H. van Vliet, A. Biolan in I. Zaloguin, agenti), Viscas Corp. (zastopnik: J.-F. Bellis, avocat)

         Izrek

                  1.

                  Pritožba se zavrne.

                  2.

                  Družba Furukawa Electric Co. Ltd poleg svojih stroškov nosi stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

                  3.

                  Družba Viscas Corp. nosi svoje stroške.

         (1)  UL C 427, 26.11.2018.


title: Zadeva C-696/19 P: Pritožba, ki jo je Andreas Hauzenberger vložil 20. septembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 11. julija 2019 v zadevi T-349/18, Andreas Hauzenberger/EUIPO

text:
               24.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 61/17

      Pritožba, ki jo je Andreas Hauzenberger vložil 20. septembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 11. julija 2019 v zadevi T-349/18, Andreas Hauzenberger/EUIPO
      (Zadeva C-696/19 P)
      (2020/C 61/21)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranki

         Pritožnik: Andreas Hauzenberger (zastopnika: B. Bittner, U. Heinrich, odvetnika)

         Druga stranka v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)
      Sodišče Evropske unije (senat za dopustitev pritožb) s sklepom z dne 19. decembra 2019 ni dopustilo pritožbe in je sklenilo, da pritožnik nosi svoje stroške.


title: Zadeva C-855/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 22. novembra 2019 – G. Sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               24.2.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 61/18

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 22. novembra 2019 – G. Sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy
      (Zadeva C-855/19)
      (2020/C 61/22)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Pritožnica: G. Sp. z o.o.

         Druga stranka v postopku: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali člen 110 Pogodbe o delovanju Evropske unije in člen 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) nasprotujeta določbi, kot je člen 103(5a) ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zakon z dne 11. marca 2004 o davku na blago in storitve) (2) (Uradni list iz leta 2016, pozicija 710, kakor je bil spremenjen, v nadaljevanju: zakon o DDV), v skladu s katerim mora davčni zavezanec za nakup pogonskih goriv znotraj Skupnosti brez poziva vodje carinskega urada izračunati in plačati zneske davka na račun carinskega urada, pristojnega za plačilo trošarin:

                              (a)

                              v roku 5 dni od dneva, ko je bilo blago vneseno na kraj prevzema trošarinskega blaga, ki je določen v ustreznem dovoljenju – če je registrirani prejemnik blago nabavil znotraj Skupnosti v smislu določb ustawy z dnia 6 grudnia 2008 r. o podatku akcyzowym (zakon z dne 6. decembra 2008 o trošarinah) v režimu odloga plačila trošarine v skladu z določbami o trošarinah;

                              (b)

                              v roku 5 dni od datuma vnosa tega blaga z ozemlja države članice, ki ni nacionalno ozemlje, v davčno skladišče;

                              (c)

                              v trenutku premika tega blaga na nacionalnem ozemlju – če se blago premika zunaj režima odloga plačila trošarine v skladu z določbami o trošarinah?

                  2.

                  Ali člen 69 Direktive 2006/112/ES ne nasprotuje določbi, kot je člen 103(5a) zakona o DDV, v skladu s katerim mora zavezanec v primeru nakupa pogonskih goriv znotraj Skupnosti brez poziva vodje carinskega urada izračunati in plačati zneske davka na račun carinskega urada, pristojnega za plačilo trošarine:

                              (a)

                              v roku 5 dni od datuma, ko je bilo blago vneseno na kraj prevzema trošarinskega blaga, ki je določen v ustreznem dovoljenju – če je registrirani prejemnik blago nabavil znotraj Skupnosti v smislu določb zakona z dne 6. decembra 2008 o trošarinah v režimu odloga plačila trošarine v skladu z določbami o trošarinah;

                              (b)

                              v roku 5 dni od datuma vnosa tega blaga z ozemlja države članice, ki ni nacionalno ozemlje, v davčno skladišče;

                              (c)

                              v trenutku premika tega blaga na nacionalno ozemlje – če se blago premika zunaj režima odloga plačila trošarine v skladu z določbami o trošarinah
                              ob razlagi, da zgornji zneski ne pomenijo vmesnih plačil DDV v smislu člena 206 Direktive 2006/112/ES?

                  3.

                  Ali vmesno plačilo DDV v smislu člena 206 Direktive 2006/112/ES, ki ni bilo plačano v roku, izgubi pravni obstoj ob koncu obračunskega davčnega obdobja, za katero naj bi bilo plačano?

         (1)  UL 2006, L 347, str. 1.

         (2)  Uradni list iz leta 2016, pozicija 710, kakor je bil spremenjen, v nadaljevanju: zakon o DDV.


title: Zadeva C-569/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Potenza (Italija) 26. julija 2019 – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca in drugi

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/2

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Potenza (Italija) 26. julija 2019 – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca in drugi
      (Zadeva C-569/19)
      (2020/C 87/02)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunale di Potenza

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: OM

         Tožene stranke: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri
      Sodišče (deveti senat) je s sklepom z dne 7. novembra 2019 predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Potenza (sodišče v Potenzi), razglasilo za očitno nedopusten.


title: Zadeva C-829/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hamburg (Nemčija) 13. novembra 2019 – XY/KLM Cityhopper BV

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/2

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hamburg (Nemčija) 13. novembra 2019 – XY/KLM Cityhopper BV
      (Zadeva C-829/19)
      (2020/C 87/03)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Amtsgericht Hamburg

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: XY

         Tožena stranka: KLM Cityhopper BV
      Zadeva je bila s sklepom Sodišča z dne 17. januarja 2020 izbrisana iz vpisnika Sodišča.


title: Zadeva C-836/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Gera (Nemčija) 18. novembra 2019 – Toropet Ltd./Landkreis Greiz

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/3

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Gera (Nemčija) 18. novembra 2019 – Toropet Ltd./Landkreis Greiz
      (Zadeva C-836/19)
      (2020/C 87/04)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Verwaltungsgericht Gera

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Toropet Ltd.

         Tožena stranka: Landkreis Greiz

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 10(a) Uredbe št. 1069/2009 (1) razlagati tako, da prvotna uvrstitev med snovi kategorije 3 preneha veljati, če snovi zaradi razgradnje in kvarjenja niso več primerne za prehrano ljudi?

                  2.

                  Ali je treba člen 10(f) Uredbe št. 1069/2009 razlagati tako, da prvotna uvrstitev med snovi kategorije 3 za proizvode živalskega izvora ali živila, ki vsebujejo proizvode živalskega izvora, preneha veljati, če snovi zaradi poznejših procesov razgradnje oziroma kvarjenja pomenijo tveganje za javno zdravje ali zdravje živali?

                  3.

                  Ali je treba določbo člena 9(d) Uredbe št. 1069/2009 ozko razlagati tako, da je treba snovi, mešane s tujki, kot so žagovina, uvrstiti med snovi kategorije 2 samo, če gre za snovi za predelavo, ki so namenjene za krmo?

         (1)  Uredba (ES) št. 1069/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi, ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1774/2002 (UL 2009, L 300, str. 1).


title: Zadeva C-854/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Köln (Nemčija) 22. novembra 2019 – Vodafone GmbH/Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/3

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Köln (Nemčija) 22. novembra 2019 – Vodafone GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Zadeva C-854/19)
      (2020/C 87/05)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Verwaltungsgericht Köln

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Vodafone GmbH

         Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                              (a)

                              Ali je treba pojem regulirane storitve podatkovnega gostovanja v smislu člena 6a v povezavi s členom 2(2)(m) Uredbe št. 531/2012 (1) v primeru, v katerem je mogoče tarifo mobilnih storitev, ki jo uporabniki lahko uporabljajo v tujini in ki za mobilni podatkovni promet določa mesečno količino podatkov, ki je vključena, po porabi katere se hitrost prenosa zniža, razširiti za brezplačno tarifno opcijo, na podlagi katere je mogoče na nacionalnem ozemlju uporabljati nekatere storitve partnerskih podjetij telekomunikacijskega podjetja, ne da bi se količina podatkov, porabljena z uporabo teh storitev, vštela v mesečno količino podatkov, ki je vključena v tarifi mobilnih storitev, medtem ko se zadevna količina podatkov v tujini všteje v mesečno količino podatkov, ki je vključena v tarifi mobilnih storitev, razlagati tako, da je treba tarifo mobilnih storitev in tarifno opcijo skupaj šteti za enotno regulirano storitev podatkovnega gostovanja, zaradi česar to, da se količina podatkov, porabljena z uporabo storitev partnerskih podjetij, samo na nacionalnem ozemlju ne všteva v mesečno količino podatkov, ki je vključena, ni dopustno?

                              (b)

                              Če je odgovor na prvo vprašanje, točka (a), pritrdilen: ali je treba člen 6a Uredbe št. 531/2012 v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, razlagati tako, da je treba to, da se količina podatkov, porabljena z uporabo storitev partnerskih podjetij, v tujini všteva v mesečno količino podatkov, ki je vključena v tarifi mobilnih storitev, opredeliti kot zaračunanje pribitka?

                              (c)

                              Če odgovor na prvo vprašanje, točka (a), in prvo vprašanje, točka (b), pritrdilen: ali to velja tudi, če se tarifna opcija v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, zaračunava?

                  2.

                              (a)

                              Če je odgovor na prvo vprašanje, točka (a), pritrdilen: ali je treba člen 6b(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 531/2012 v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, razlagati tako, da je mogoče politiko poštene uporabe („Fair Use Policy“) pri uporabi reguliranih maloprodajnih storitev gostovanja določiti tudi za tarifno opcijo samo po sebi?

                              (b)

                              Če je odgovor na prvo vprašanje, točka (a), pritrdilen, na drugo vprašanje, točka (a), pa nikalen: ali je treba člen 6b(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 531/2012 v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, razlagati tako, da je mogoče določiti skupno politiko poštene uporabe („Fair Use Policy“) pri uporabi reguliranih maloprodajnih storitev gostovanja, tako za tarifo mobilnih storitev kot tudi za tarifno opcijo, če se količina podatkov, ki jo je treba zagotoviti v okviru skupne „Fair Use Policy“, odmeri na podlagi skupne domače maloprodajne cene mobilnih storitev oziroma vsote skupnih domačih maloprodajnih cen mobilnih storitev in tarifne opcije?

                              (c)

                              Če je treba na prvo vprašanje, točka (a), odgovoriti pritrdilno, na drugo vprašanje, točka (a), in drugo vprašanje, točka (b), pa nikalno: ali je mogoče člen 6b(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 531/2012 v povezavi s členom 4(2), prvi pododstavek, Izvedbene uredbe št. 2016/2286 (2) v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, po analogiji uporabiti tako, da je mogoče politiko poštene uporabe („Fair Use Policy“) določiti za tarifno opcijo samo po sebi?

                  3.

                              (a)

                              Če je odgovorna drugo vprašanje, točka (a) ali točka (c), pritrdilen: ali je treba pojem paketa z odprtim prenosom podatkov v smislu člena 6b(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 531/2012 v povezavi s členom 4(2), prvi pododstavek, in členom 2(2)(c) Izvedbene uredbe št. 2016/2286 razlagati tako, da je treba tarifno opcijo, ki se zaračunava, šteti za paket z odprtim prenosom podatkov?

                              (b)

                              Če je odgovor na tretje vprašanje, točka (a), pritrdilen: ali to velja tudi, če se tarifna opcija v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, ne zaračunava?

                  4.

                  Če je odgovor na drugo vprašanje, točka (a) ali (c), pritrdilen, na tretje vprašanje, točka (a) ali (b), pa nikalen: ali je treba v položaju, kot je obravnavani v tem postopku, člen 6b(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 531/2012 v povezavi s členom 4(2), prvi pododstavek, Izvedbene uredbe št. 2016/2286 razlagati tako, da je treba skupno domačo maloprodajno ceno mobilnih storitev uporabiti tudi za odmero količine, ki jo je treba uporabniku gostovanja zagotoviti v okviru „politike poštene uporabe“, ki se nanaša samo na tarifno opcijo samo po sebi?

         (1)  Uredba (EU) št 531/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2012 o gostovanju v javnih mobilnih komunikacijskih omrežjih v Uniji (UL 2012, L 172, str. 10).

         (2)  Izvedbena uredba Komisije (EU) 2016/2286 z dne 15. decembra 2016 o določitvi podrobnih pravil glede uporabe politike poštene uporabe in metodologije za oceno trajnosti odprave maloprodajnih pribitkov za gostovanje ter glede vloge, ki jo predloži ponudnik gostovanja za namene navedene ocene (UL 2016, L 344, str. 46).


title: Zadeva C-869/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 28. novembra 2019 – L/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/5

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 28. novembra 2019 – L/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.
      (Zadeva C-869/19)
      (2020/C 87/06)
      Jezik postopka: španščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunal Supremo

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: L

         Tožena stranka: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali člen 6(1) Direktive 93/13/EGS (1) nasprotuje uporabi postopkovnih načel dispozitivnosti, odločanja v mejah zahtevkov in prepovedi reformatio in peius, ki sodišču, ki odloča o pritožbi, ki jo je vložila banka proti sodbi, s katero se je časovno omejilo vračilo zneskov, ki jih je potrošnik zaradi „klavzule o minimalni obrestni meri“, razglašene za nično, neupravičeno plačal, preprečujejo, da bi priznalo vračilo vseh navedenih zneskov, in s tem poslabšajo položaj tožeče stranke, saj navedene omejitve potrošnik ni izpodbijal?

         (1)  Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).


title: Zadeva C-873/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Nemčija) 29. novembra 2019 – Deutsche Umwelthilfe eV/Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/5

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Nemčija) 29. novembra 2019 – Deutsche Umwelthilfe eV/Bundesrepublik Deutschland
      (Zadeva C-873/19)
      (2020/C 87/07)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Deutsche Umwelthilfe eV

         Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

         ob udeležbi: Volkswagen AG

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 9(3) Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, podpisane 25. junija 1998 v Aarhusu in odobrene v imenu Evropske skupnosti s Sklepom Sveta z dne 17. februarja 2005 (1) (2005/370/ES), v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da morajo imeti združenja za varstvo okolja načeloma možnost, da pred sodiščem izpodbijajo odločbo, s katero se odobrava proizvodnja dizelskih osebnih vozil z odklopnimi napravami, kar je morda v nasprotju s členom 5(2) Uredbe (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil (2)?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:

                              (a)

                              ali je treba člen 5(2) Uredbe (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil razlagati tako, da je merilo za vprašanje upravičene potrebe po odklopni napravi zaradi zaščite motorja pred okvarami ali poškodbami in varnega delovanja vozila načeloma aktualno stanje tehnike v smislu tehnično izvedljivega ob podelitvi ES-homologacije?

                              (b)

                              ali je treba poleg stanja tehnike upoštevati druge okoliščine, zaradi katerih je lahko odklopna naprava dopustna, čeprav, če bi se jo presojalo samo na podlagi vsakokratnega aktualnega stanja tehnike, ne bi bilo „upravičene potrebe“ po njej v smislu člena 5(2), drugi stavek, točka (a), Uredbe (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil?

         (1)  Sklep sveta z dne 17. februarja 2005 o sklenitvi Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, v imenu Evropske skupnosti (U 2005, L 124, str. 1).

         (2)  UL 2007, L 171, str. 1.


title: Zadeva C-880/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Düsseldorf (Nemčija) 3. decembra 2019 – VZ in drugi/Eurowings GmbH

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/6

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Düsseldorf (Nemčija) 3. decembra 2019 – VZ in drugi/Eurowings GmbH
      (Zadeva C-880/19)
      (2020/C 87/08)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Amtsgericht Düsseldorf

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeče stranke: VZ in drugi

         Tožena stranka: Eurowings GmbH

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 5(1)(c)(iii) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) razlagati tako, da mora biti tam omenjena sprememba poti, ki potniku omogoča, da odleti največ eno uro pred odhodom po voznem redu, izvedena iz istega kraja odhoda, kot je bil za rezerviran let, ali pa pride v poštev tudi odhod z drugega letališča?

                  2.

                  Če pride v poštev tudi odhod z drugega letališča, ali je tedaj upoštevno le, da do odhoda pride največ eno uro pred odhodom po voznem redu, ne glede na to, kako dolga je pot potnika do tega letališča, ali je treba časovni zamik izračunati tudi ob upoštevanju poti potnika do tega letališča?

         (1)  Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).


title: Zadeva C-882/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Audiencia Provincial de Barcelona (Španija) 3. decembra 2019 – Sumal, S.L./Mercedes Benz Trucks España, S.L.

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/7

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Audiencia Provincial de Barcelona (Španija) 3. decembra 2019 – Sumal, S.L./Mercedes Benz Trucks España, S.L.
      (Zadeva C-882/19)
      (2020/C 87/09)
      Jezik postopka: španščina

         Predložitveno sodišče

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Sumal, S.L.

         Tožena stranka: Mercedes Benz Trucks España, S.L.

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  (A)

                  Ali doktrina gospodarske enote, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča Evropske unije, upravičuje razširitev odgovornosti matične družbe na hčerinsko ali pa se ta doktrina uporablja samo za razširitev odgovornosti hčerinskih družb na matično družbo?

                  (B)

                  Ali je treba za uporabo koncepta gospodarske enote v okviru odnosov znotraj skupine upoštevati izključno dejavnike nadzora ali jo je mogoče utemeljiti tudi z drugimi merili, vključno s tem, da se je lahko hčerinska družba okoristila s kršitvami?

                  (C)

                  Če se prizna možnost razširitve odgovornosti z matične na hčerinsko družbo, pod katerimi pogoji je taka razširitev mogoča?

                  (D)

                  Če odgovori na prejšnja vprašanja pritrjujejo priznanju razširitve odgovornosti za dejanja matičnih družb na hčerinske družbe, ali je nacionalni predpis, kot je člen [71(2)] zakona o varstvu konkurence, ki zajema samo možnost razširitve odgovornosti s hčerinske na matično družbo pod pogojem, da ima matična družba nadzor nad hčerinsko družbo, v skladu s to doktrino Unije?


title: Zadeva C-901/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Nemčija) 10. decembra 2019 – CF, DN/Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/7

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Nemčija) 10. decembra 2019 – CF, DN/Bundesrepublik Deutschland
      (Zadeva C-901/19)
      (2020/C 87/10)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeči stranki in pritožnika: CF, DN

         Tožena stranka in nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Bundesrepublik Deutschland

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali člen 15(c) in člen 2(f) Direktive 2011/95/EU (1) nasprotujeta razlagi in uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero lahko resna in individualna grožnja življenju ali telesni celovitosti civilista zaradi vsesplošnega nasilja v situacijah oboroženega spopada (v smislu, da bi za civilista samo zaradi navzočnosti na zadevnem območju obstajalo utemeljeno tveganje, da bo izpostavljen taki grožnji) v primerih, v katerih ta oseba zaradi elementov, ki so značilni za njen osebni položaj ni posamično prizadeta, obstaja samo, če je bilo doslej že ugotovljeno minimalno število civilnih žrtev (mrtvih in ranjenih)?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba presojo, ali bo nastopila taka grožnja, opraviti ob celovitem upoštevanju vseh okoliščin posameznega primera? Če je odgovor nikalen: katere druge zahteve za to presojo so določene v pravu Unije?

         (1)  Direktiva 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9).


title: Zadeva C-914/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 12. decembra 2019 – Ministero della Giustizia, ki ga zastopa trenutni minister/GN

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/9

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 12. decembra 2019 – Ministero della Giustizia, ki ga zastopa trenutni minister/GN
      (Zadeva C-914/19)
      (2020/C 87/12)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Consiglio di Stato

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Pritožnik: Ministero della Giustizia, ki ga zastopa trenutni minister

         Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: GN

         ob udeležbi: HM, JL, JJ

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali člen 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 10 PDEU in člen 6 Direktive Sveta 2000/78/ES (1) z dne 27. novembra 2000 v delu, v katerem prepovedujejo diskriminacijo na podlagi starosti za zaposlitev, nasprotujejo temu, da država članica določi starostno mejo za dostop do notarskega poklica?

         (1)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).


title: Zadeva C-919/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaška) 16. decembra 2019 – kazenski postopek proti X.Y.

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/9

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovaška) 16. decembra 2019 – kazenski postopek proti X.Y.
      (Zadeva C-919/19)
      (2020/C 87/13)
      Jezik postopka: slovaščina

         Predložitveno sodišče

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Stranki v postopku v glavni stvari

      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky, X.Y.

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člen 4(1)(a) Okvirnega sklepa (1) razlagati tako, da so v njem določena merila izpolnjena le, če ima obsojena oseba v državi članici, katere državljan je, družinske, socialne, poklicne ali druge vezi, ob upoštevanju katerih je mogoče utemeljeno domnevati, da lahko izvršitev kazni v tej državi omogoča lažjo socialno rehabilitacijo, in da ta člen torej nasprotuje določbi nacionalnega prava, kakršna je člen 4(1)(a) zakona št. 549/2011 (v besedilu, veljavnem do 31. decembra 2019), ki v takih primerih omogoča priznanje in izvršitev sodbe že samo na podlagi običajnega prebivališča, kot je formalno prijavljeno v državi izvršiteljici, ne da bi se upoštevalo, ali ima obsojena oseba v tej državi dejanske vezi, ki bi ji lahko omogočile boljšo socialno rehabilitacijo?

                  2.

                  Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 4(2) Okvirnega sklepa razlagati tako, da mora pristojni organ države izdajateljice tudi v primeru iz člena 4(1)(a) Okvirnega sklepa, preden pošlje sodbo in potrdilo, ugotoviti, da bo izvršitev kazni v državi izvršiteljici primerna z vidika lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe, in da mora pri tem pridobljene informacije navesti v delu (d), točka 4, potrdila, zlasti če obsojena oseba v mnenju, ki ga izrazi skladno s členom 6(3) Okvirnega sklepa, navede, da ima dejanske družinske, socialne ali poklicne vezi v državi izdajateljici?

                  3.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 9(1)(b) Okvirnega sklepa razlagati tako, da obstaja razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve sodbe tudi, če v primeru iz člena 4(1)(a) Okvirnega sklepa, kljub posvetovanju iz odstavka 3 navedene določbe in morebitnim drugim potrebnim informacijam, ni dokazan obstoj družinskih, socialnih, poklicnih ali drugih vezi, na podlagi katerih bi bilo mogoče utemeljeno domnevati, da bo izvršitev kazni v državi izvršiteljici lahko olajšala socialno rehabilitacijo obsojene osebe?

         (1)  Okvirni sklep Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (UL 2008, L 327, str. 27), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009. L 81, str. 24).


title: Zadeva C-931/19: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzgericht (Avstrija) 20. decembra 2019 – Titanium Ltd

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/10

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzgericht (Avstrija) 20. decembra 2019 – Titanium Ltd
      (Zadeva C-931/19)
      (2020/C 87/14)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Bundesfinanzgericht

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Pritožnica: Titanium Ltd

         Nasprotna stranka: Finanzamt Wien 1/23

         Vprašanje za predhodno odločanje (1)

      Ali je treba pojem „stalna poslovna enota“ razlagati tako, da morajo biti vedno prisotni človeški in tehnični viri in morajo biti zato v poslovni enoti obvezno prisotni lastni zaposleni izvajalca storitev, ali pa je mogoče v konkretnem primeru obdavčljivega oddajanja nepremičnine, ki je na ozemlju države članice, v najem, pri katerem gre zgolj za pasivno storitev, katere predmet je dopustitev, to nepremičnino, tudi če v njej ni človeških virov, šteti za „stalno poslovno enoto“?

         (1)  V zvezi z razlago Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1) v različici, kot izhaja iz Direktive Sveta 2008/8/ES (UL 2008, L 44, str. 11) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112 (UL 2011, L 77, str. 1).


title: Zadeva C-933/19 P: Pritožba, ki jo je Autostrada Wielkopolska S.A. vložila 20. decembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 24. oktobra 2019 v zadevi T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A./Komisija

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/11

      Pritožba, ki jo je Autostrada Wielkopolska S.A. vložila 20. decembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 24. oktobra 2019 v zadevi T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A./Komisija
      (Zadeva C-933/19 P)
      (2020/C 87/15)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Pritožnica: Autostrada Wielkopolska S.A. (zastopnika: O. Geiss, Rechtsanwalt, T. Siakka, dikigoros)

         Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Republika Poljska

         Predlogi

      Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  izpodbijano sodbo razveljavi;

                  —

                  Sklep Komisije (EU) 2018/556 z dne 25. avgusta 2017 o državni pomoči SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N) ki jo je Poljska dodelila podjetju Autostrada Wielkopolska S.A., razglasi za ničen ali zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; in vsekakor

                  —

                  Komisiji naloži plačilo stroškov pritožnice iz pritožbe in iz postopka v zadevi T-778/17 pred Splošnim sodiščem.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja štiri pritožbene razloge, navedene spodaj.

            Prvi pritožbeni razlog:
          Splošno sodišče je pri zavrnitvi prvega tožbenega razloga pritožnice očitno napačno uporabilo pravo s tem, da je, potem ko je pravilno ugotovilo, da bi morala Komisija pritožnici omogočiti da ponovno predloži pripombe v upravnem postopku (pri čemer gre za ugotovitev, ki v okviru te pritožbe ni prerekana), uporabilo napačen pravni preizkus (pri katerem se zahteva, da je ugotovljen morebiten vpliv na odločitev) in izkrivilo vsebino spornega sklepa ter da ob ugotovitvi, da zahteve iz (napačnega) preizkusa niso izpolnjene, ni navedlo zadostne obrazložitve.

            Drugi pritožbeni razlog:
          očitno napačna uporaba prava s strani Splošnega sodišča zajema nepreučitev tega, kako je Komisija uporabila preizkus zasebnega vlagatelja, glede na pravilno pravno merilo, in sicer v nasprotju s členom 107(1) PDEU, prekoračitev svoje pristojnosti za nadzor s tem, da je s svojo obrazložitvijo nadomestilo obrazložitev iz spornega sklepa, obrnitev dokaznega bremena, nezadostno obrazložitev, izkrivljanje dokazov, neupoštevanje dokaznih pravil (glede na svoje ugotovitve in svojo obveznost preučitve presoje Komisije glede na ustrezno pravno merilo) ter kršitev temeljnega načela primarnosti prava Unije. Natančneje, te napake se nanašajo na ugotovitev, da Komisiji ni bilo treba upoštevati in preučiti spremembe inflacije in tveganja glede menjalnega tečaja, na to, da se je Splošno sodišče oprlo na zakon z dne 28. julija 2005 kot omejitev preizkusa zasebnega vlagatelja, na ugotovitev, da Komisiji ni bilo treba upoštevati in preučiti tveganja odpovedi in sodnih postopkov, in na napake pri presoji Splošnega sodišča glede tretjega elementa iz točke 152 obrazložitve.

            Tretji pritožbeni razlog:
          Splošno sodišče je pri zavrnitvi drugega dela drugega tožbenega razloga očitno napačno uporabilo pravo s tem, da je napačno uporabilo ustrezni preizkus, obrazložitev Komisije nedopustno nadomestilo s svojo obrazložitvijo, obrnilo dokazno breme, podalo nezadostno obrazložitev in s tem, da ni upoštevalo dokaznih pravil.

            Četrti pritožbeni razlog:
          Splošno sodišče je pri zavrnitvi prvega dela petega tožbenega razloga napačno uporabilo pravo s tem, da je izkrivilo očiten pomen dokazov in navedlo nezadostno obrazložitev.


title: Zadeva C-934/19 P: Pritožba, ki sta jo Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC vložila 20. decembra 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 10. oktobra 2019 v zadevi T-2/19, Algebris (UK) in Anchorage Capital Group/SRB

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/12

      Pritožba, ki sta jo Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC vložila 20. decembra 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 10. oktobra 2019 v zadevi T-2/19, Algebris (UK) in Anchorage Capital Group/SRB
      (Zadeva C-934/19 P)
      (2020/C 87/16)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Pritožnika: Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC (zastopniki: T. Soames, avocat, N. Chesaites, advocaat, R. East, Solicitor, D. Mackersie, Barrister)

         Druga stranka v postopku: Enotni odbor za reševanje (SRB)

         Predlogi

      Pritožnika Sodišču predlagata, naj:

                  —

                  razveljavi točko 1 izreka izpodbijanega sklepa;

                  —

                  razveljavi točko 2 izreka izpodbijanega sklepa in SRB naloži plačilo lastnih stroškov in plačilo stroškov pritožnikov v zvezi s postopkom na prvi stopnji in to pritožbo, ter

                  —

                  pritožnikoma prizna aktivno legitimacijo za predlog razveljavitve sklepa, ki se izpodbija pred Splošnim sodiščem.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Pritožnika s prvim pritožbenim razlogom trdita, da je Splošno sodišče s tem, ko je odločilo, da v zvezi s pritožnikoma ne gre za neposredno nanašanje, napačno uporabilo pravo, ker naj bi napačno razlagalo člen 20(11), prvi pododstavek, Uredbe (EU) 806/2014 (1) (v nadaljevanju: Uredba 806/2014), in kršilo lastninske pravice tožečih strank.
      Razlaga Splošnega sodišča je le-tega privedla do napačne ugotovitve, da v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, (1) bodo imele razlaščene stranke, kakršne sta pritožnika, aktivno legitimacijo za izpodbijanje opustitve izvedbe naknadnega dokončnega vrednotenja samo, če lahko prejmejo nadomestilo v skladu s členom 20(11), drugi pododstavek, (b) Uredbe 806/2014; (2) je nadomestilo dolgovano le na podlagi člena 20(11), drugi pododstavek, (b), če se v veljavni shemi za reševanje uporablja ali instrument za reševanje s sredstvi upnikov v skladu s členom 27 Uredbe 806/2014, instrument premostitvene institucije v skladu s členom 25 Uredbe 806/2014, ali instrument izločitve sredstev v skladu s členom 26 Uredbe 806/2014; (3) zato upniki (in delničarji) ne bodo imeli aktivne legitimacije. Posledično, v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, ko si je težko predstavljati katerokoli drugo stranko razen razlaščenih delničarjev in upnikov, ki bi imela aktivno legitimacijo za izpodbijanje dejstva, da SRB ni opravil naknadnega dokončnega vrednotenja, je SRB dovoljeno, da se opre na nepopolna in zelo nezanesljiva začasna vrednotenja. Na pritožnika se neposredno nanaša odločitev o opustitvi dokončnega vrednotenja, ker je zelo verjetno, da bi naknadno dokončno vrednotenje 1 in 2 potrdilo, da je bila banka napačno ovrednotena, zaradi česar bi SRB moral razmisliti, ali je treba pritožnikoma plačati nadomestilo z odpisom upnikovih terjatev in/ali s povečanjem nadomestila, ki ga Santander plača v skladu s členom 20(12) Uredbe 806/2014. Če bi SRB izvršil svojo diskrecijsko pravico, da ne nadomesti škode, bi se taka odločitev prav tako izpodbijala in bila predmet odškodninske tožbe.
      Splošno sodišče z razlago člena 20(11) prav tako krši lastninsko pravico, določeno v členu 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ker je naknadno dokončno vrednotenje nujno, da se zagotovi, da: (1) je razlastitev pritožnikovih AT1 in T2 obveznic izvedena pod pogoji, določenimi z zakonom, in (2) je izplačano pravično nadomestilo, to je z določitvijo vrednosti banke na podlagi naknadnega dokončnega vrednotenja.
      2. Pritožnika z drugim pritožbenim razlogom trdita, da je Splošno sodišče vsekakor napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, da pritožnika nimata pravice do nadomestila na podlagi člena 20(12)(a) Uredbe 806/2014, in je s tem napačno razlagalo to določbo ter kršilo načelo prepovedi diskriminacije.
      Pritožnika trdita, da bi moral člen 20(12)(a) v okviru reševanja banke vključevati okoliščine, v katerih so upoštevni kapitalski instrumenti (to so obveznice AT1 in T2) 100-odstotno odpisani (kot v obravnavani zadevi), ne glede na to, ali so odpisani na podlagi člena 22(1) Uredbe 806/2014, ali na podlagi instrumenta za reševanje s sredstvi upnikov, iz dveh razlogov. Prvič, ta pristop je v skladu z dejstvom, da je 100-odstotno reševanje s sredstvi upnikov (bail-in) in 100-odstotni odpis/konverzija (write-down/ conversion) obveznic AT1 in T2 dejansko in v bistvu ista stvar (z enakimi ekonomskimi učinki), glede na to, da na podlagi obeh pride do odpisa dolga, ki ga ima banka do svojih upnikov ali do njegove konverzije v lastniški kapital. Drugič, bilo bi diskriminirajoče in napačno, če upniki/delničarji, katerih dolžniški instrumenti so bili odpisani in konvertirani v skladu s členom 22(1) Uredbe 806/2014, ne bi mogli dobiti nadomestila, medtem ko bi tisti, za katere se v skladu s členom 27 Uredbe 806/2014 uporablja bail-in, lahko dobili nadomestilo, kljub dejstvu, da: (1) je pravni mehanizem za odpis in konverzijo v skladu s členom 21 Uredbe 806/2014 in za bail-in v skladu s členom 27 Uredbe 806/2014 isti, ter (2) oba ukrepa temeljita na istem začasnem vrednotenju.

         (1)  Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).


title: Zadeva C-947/19 P: Pritožba, ki jo je Carmen Liaño Reig vložila 23. decembra 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. oktobra 2019 v zadevi T-557/17, Liaño Reig/SRB

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/13

      Pritožba, ki jo je Carmen Liaño Reig vložila 23. decembra 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. oktobra 2019 v zadevi T-557/17, Liaño Reig/SRB
      (Zadeva C-947/19 P)
      (2020/C 87/17)
      Jezik postopka: španščina

         Stranki

         Pritožnica: Carmen Liaño Reig (zastopnik: F. López Antón, abogado)

         Druga stranka v postopku: Enotni odbor za reševanje

         Predlogi

      Pritožnica Sodišču predlaga, naj

                  (i)

                  pritožbi ugodi in razveljavi sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. oktobra 2019 v zadevi T-557/17 (Carmen Liaño Reig/Enotni odbor za reševanje) v delu, v katerem je bilo ugotovljeno, da tožba, ki jo je pritožnica vložila pri Splošnem sodišču, ni dopustna, in v katerem je bilo pritožnici naloženo plačilo stroškov SRB, ki so navedeni v točkah 1 in 3 izreka sklepa.

                  (ii)

                  na podlagi člena 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije dokončno odloči o sporu, v katerem je pritožnica vložila tožbo pri Splošnem sodišču v zgoraj navedeni zadevi, in ugodi vsem zahtevam, ki jih je pritožnica navedla v tožbi, vloženi pri Splošnem sodišču, če meni, da je zadeva zrela za razsojanje, sicer pa zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno razsojanje in pridrži odločitev o stroških.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      A)   Pritožbeni razlogi, ki se nanašajo na razloge za nedopustnost tožbe, ker je bilo v sklepu ugotovljeno, da delne razveljavitve odločitve o reševanju, ki jo je zahtevala pritožnica, ni mogoče ločiti od ostalih elementov sheme za reševanje brez poseganja v bistvo odločitve o reševanju.

      Prvi pritožbeni razlog: pravni argument, naveden v točki 40 sklepa, ni obrazložen.
      Drugi pritožbeni razlog: trditev, navedena v točki 40 sklepa, je napačna in neutemeljena, ker ne upošteva podatkov o zneskih kapitalskih instrumentov stopnje 2, na katere se nanaša člen 6(1)(d) sklepa za reševanje in ki so predmet pretvorbe v izdajo delnic družbe Banco Popular.
      Tretji pritožbeni razlog: v sklepu ni upoštevana sodna praksa Sodišča, v skladu s katero je treba spremembo bistva akta presojati na podlagi objektivnega merila.
      Četrti pritožbeni razlog: v točkah 30 in 35 sklepa ni obrazložena domnevna nujnost pretvorbe vseh kapitalskih instrumentov stopnje 2 kot obvezen predpogoj za izvajanje instrumenta za reševanje v obliki prodaje poslovanja.
      Peti pritožbeni razlog: v sklepu je napačno uporabljeno pravo, ker ta sklep temelji na ponudbi za nakup družbe Banco de Santander, ki ni med dokumenti iz spisa.
      Šesti pritožbeni razlog: v sklepu je napačno uporabljeno pravo, ker v točkah 31 in 32 tega sklepa niso bile upoštevane trditve pritožnice v zvezi z učinkovitostjo vrednotenja 2 in ker niso bili upoštevani dokumenti iz spisa, ki te trditve potrjujejo.
      Sedmi pritožbeni razlog: v točki 42 sklepa je napačno uporabljeno pravo, ker je obrazložitev brez podlage.
      Osmi pritožbeni razlog: v sklepu ni bila upoštevana trditev pritožnice o uporabi člena 21(1)(c) Uredbe št. 806/2014 v zvezi z izpolnjevanjem zahteve po ločljivosti, zato je obrazložitev v točki 42 sklepa napačna.
      B)   Pritožbeni razlogi, ki se nanašajo na razloge za nedopustnost tožbe, ker je bilo v sklepu ugotovljeno, da bi bila delna razveljavitev odločitve o reševanju, ki jo je zahtevala pritožnica, v nasprotju z načelom enakega obravnavanja upnikov istega razreda.

      Deveti pritožbeni razlog: v točkah 48 in 51 sklepa je bila storjena napaka pri presoji trditev pritožnice.
      Deseti pritožbeni razlog: v točkah 45 in 46 sklepa je bilo napačno uporabljeno pravo, ker je bilo za bone BPEF neupravičeno uporabljeno splošno načelo reševanja iz člena 15(1)(f) Uredbe št. 806/2014.
      Enajsti pritožbeni razlog: v točkah od 44 do 46 in 51 sklepa je bilo napačno uporabljeno pravo, ker je bilo za bone BPEF napačno uporabljeno načelo enakega obravnavanja, poleg tega pa je bila podana napačna obrazložitev.
      C)   Pritožbeni razlog, ki se nanaša na razlog za nedopustnost zahtev za razveljavitev vrednotenj 1 in 2

      Dvanajsti pritožbeni razlog: v sklepu (točka 55) je navedeno, da je treba zahtevo za razveljavitev vrednotenj 1 in 2 zavreči kot nedopustno zgolj zaradi nedopustnosti zahteve za delno razveljavitev odločitve o reševanju, ki jo je podala pritožnica.
      D)   Pritožbeni razlog, ki se nanaša na razlog za nedopustnost odškodninskega zahtevka

      Trinajsti pritožbeni razlog: v sklepu (točka 66) je zavrnitev odškodninskega zahtevka pritožnice utemeljena izključno z nedopustnostjo zahteve za razveljavitev pretvorbe bonov BPEF v delnice družbe Banco Popular.


title: Zadeva C-6/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tallinna Ringkonnakohus (Estonija) 7. januarja 2020 – Sotsiaalministeerium/Innove SA

text:
               16.3.2020

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 87/15

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tallinna Ringkonnakohus (Estonija) 7. januarja 2020 – Sotsiaalministeerium/Innove SA
      (Zadeva C-6/20)
      (2020/C 87/18)
      Jezik postopka: estonščina

         Predložitveno sodišče

      Tallinna Ringkonnakohus

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Sotsiaalministeerium

         Tožena stranka: Innove SA

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba člena 2 in 46 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (1) razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je člen 41(3) Riigihangete seadus (RHS) (zakon o javnih naročilih), v skladu s katero mora javni naročnik, če zakon določa posebne zahteve za dejavnosti, ki se opravljajo na podlagi javnega naročila, v obvestilu o razpisu navesti, katere odobritve ali dovoljenja za opravljanje dejavnosti so potrebna za opredelitev ponudnika kot ponudnika, ki izpolnjuje pogoje, zaradi preverjanja izpolnjevanja posebnih zakonskih zahtev v obvestilu o razpisu zahtevati predložitev dokazila o dovoljenju za opravljanje dejavnosti ali odobritvi in ponudnika, če nima ustreznega dovoljenja za opravljanje dejavnosti ali odobritve, zavrniti kot ponudnika, ki ne izpolnjuje pogojev?

                  2.

                  Ali je treba člena 2 in 46 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev skupaj razlagati tako, da nasprotujeta temu, da javni naročnik pri naročilu o nabavi pomoči v hrani, ki presega mednarodno mejno vrednost, za ponudnike določi izbirno merilo, v skladu s katerim morajo vsi ponudniki, ne glede na to, kje so doslej opravljali dejavnost, že pri oddaji ponudb imeti dovoljenje za opravljanje dejavnosti ali biti odobreni v državi, v kateri se odobri pomoč v hrani, tudi če ponudnik doslej ni opravljal dejavnosti v tej državi članici?

                  3.

                  Če je odgovor na zadnje vprašanje pritrdilen:

                              a)

                              Ali je treba člena 2 in 46 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev šteti za določbi, ki sta tako jasni, da se zoper njiju ni mogoče sklicevati na načelo varstva legitimnih pričakovanj?

                              b)

                              Ali je treba člena 2 in 46 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev razlagati tako, da je mogoče položaj, v katerem javni naročnik pri javnem razpisu o pomoči v hrani od ponudnikov na podlagi zakona o živilih zahteva, da imajo že ob oddaji ponudbe dovoljenje za opravljanje dejavnosti, šteti za očitno kršitev veljavne zakonodaje, malomarnost ali zlorabo, ki nasprotuje sklicevanju na načelo varstva legitimnih pričakovanj?

         (1)  Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132)