title: Zadeva C-394/11: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 25. julija 2011 vložilo Komisia za zashtita ot diskriminatsia (Bolgarija) – Valeri Hariev Belov proti ChEZ Elektro Balgaria AD, ChEZ Raspredelnenie Balgaria AD

text:
               8.10.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 298/14

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 25. julija 2011 vložilo Komisia za zashtita ot diskriminatsia (Bolgarija) – Valeri Hariev Belov proti „ChEZ Elektro Balgaria“ AD, „ChEZ Raspredelnenie Balgaria“ AD
   (Zadeva C-394/11)
   2011/C 298/27
   Jezik postopka: bolgarščina

      Predložitveno sodišče

   Komisia za zashtita ot diskriminatsia

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Valeri Hariev Belov

      Tožene stranke:„ChEZ Elektro Balgaria“ AD, „ChEZ Raspredelnenie Balgaria“ AD in Darzhavna Komisia po energiyno i vodno regulirane

      Vprašanja za predhodno odločanje

               Prvo vprašanje: Ali primer, predložen v preiskavo, spada na področje uporabe Direktive Sveta 2000/43/ES (1) z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost (v obravnavanem primeru na področje uporabe člena 3(1)(h))?

               Drugo vprašanje: Kaj je treba razumeti pod „manj ugodno obravnavo“ v smislu člena 2(2)(a) Direktive 2000/43 in pod „postavila osebe neke rase ali narodnosti v posebno neugoden položaj v primerjavi z drugimi osebami“ v smislu člena 2(2)(b) Direktive 2000/43:

                           2.1.

                           Ali je za opredelitev manj ugodne obravnave kot neposredne diskriminacije nujno potrebno, da je obravnava neugodnejša in da se z njo neposredno ali posredno kršijo zakonsko izrecno določene pravice ali interesi, ali pa jo je treba razumeti kot vsako obliko vedenja (odnosa) v širšem smislu besede, ki je v primerjavi z vedenjem v podobnem položaju manj ugodno?

                           2.2.

                           Ali je za opredelitev postavitve v posebno neugoden položaj kot posredne diskriminacije potrebno tudi, da se z njo neposredno ali posredno kršijo zakonsko izrecno določene pravice ali interesi, ali pa jo je treba razumeti v širšem smislu kot vsako obliko postavitve v posebno neugoden položaj?

               Tretje vprašanje: Odvisno od odgovora na drugo vprašanje: Če je za opredelitev kot neposredna ali posredna diskriminacija v smislu člena 2(2)(a) in (b) Direktive 2000/43 potrebno, da se z manj ugodno obravnavo ali postavitvijo v posebno neugoden položaj neposredno ali posredno krši zakonsko določena pravica ali interes,

                           3.1.

                           ali določbe člena 38 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, Direktiva 2006/32/ES (2) (uvodna izjava 29 ter člena 1 in 13(1)), Direktiva 2003/54/ES (3) (člen 3(5)) in Direktiva 2009/72/ES (4) (člen 3(7)) v korist končnega odjemalca električne energije določajo pravico ali interes, da lahko redno preverja stanje na električnem števcu, ki jo/ga je mogoče uveljavljati pred nacionalnimi sodišči v postopku, kot je postopek v glavni stvari,
                           in

                           3.2.

                           ali je nacionalna zakonodaja in/ali upravna praksa, ki se izvaja z dovoljenjem državnega organa za urejanje energije, na podlagi katere se distribucijskemu podjetju dovoli namestitev električnih števcev na težko dostopnih ali nedostopnih mestih, zaradi česar odjemalci ne morejo osebno in redno preverjati ter spremljati stanja na električnem števcu, združljiva s temi določbami?

               Četrto vprašanje: Odvisno od odgovora na drugo vprašanje: Če za opredelitev kot neposredna ali posredna diskriminacija ni nujno potrebno, da je neposredno ali posredno kršena zakonsko določena pravica ali interes,

                           —

                           ali sta na podlagi člena 2(2)(a) in (b) Direktive 2000/43 dopustni nacionalna zakonodaja ali sodna praksa iz postopka v glavni stvari, na podlagi katerih se za opredelitev kot diskriminacija zahteva, da se z neugodnejšo obravnavo in postavitvijo v neugodnejši položaj neposredno ali posredno kršijo zakonsko določene pravice ali interesi;

                           —

                           ali ju nacionalno sodišče, če nista dopustni, ne sme uporabiti in mora uporabiti opredelitve pojmov iz Direktive?

               Peto vprašanje: Kako je treba razlagati člen 8(1) Direktive 2000/43:

                           5.1.

                           tako, da mora žrtev dokazati dejstva, na podlagi katerih se vsiljuje jasen, neizpodbiten in zanesljiv sklep ali tak sklep o neposredni ali posredni diskriminaciji, ali pa je dovolj, da se z dejstvi utemelji samo domneva take diskriminacije?

                           5.2.

                           Ali dejstva, da

                                       (a)

                                       so električni števci na cestah na električnih drogih tako visoko, da odjemalci ne morejo preverjati stanja na števcih, nameščeni samo v delih mesta, ki sta v mestu znana kot romska okraja, z znanimi izjemami v nekaterih delih teh mestnih okrajev, in

                                       (b)

                                       so električni števci v vseh preostalih mestnih okrajih nameščeni na višini, ki omogoča preverjanje (do 1,70 m), večinoma v stanovanjih odjemalcev ali na fasadah zgradb ali na ogradah,

                                 prenašajo dokazno breme na toženo stranko?

                           5.3.

                           Ali okoliščine, da

                                       (a)

                                       v delih mesta, ki sta v mestu znana kot romska okraja, ne živijo samo Romi, temveč tudi osebe druge narodnosti, in/ali

                                       (b)

                                       se celotno prebivalstvo v teh okrajih morda vendarle nima za Rome, in/ali

                                       (c)

                                       distribucijsko podjetje opisuje vzroke za prestavitev električnih števcev na višino 7 m v teh mestnih okrajih kot splošno znane,

                                 izključujejo prenos dokaznega bremena na toženo stranko?

               Šesto vprašanje: Odvisno od odgovora na peto vprašanje:

                           6.1.

                           Če je treba člen 8(1) Direktive 2000/43 razlagati tako, da je za obstoj diskriminacije potrebna domneva, in če se zaradi prej navedenih dejstev dokazno breme prenese na toženo stranko, o kateri obliki diskriminacije je potem mogoče domnevati na podlagi teh dejstev – neposredni ali posredni diskriminaciji in/ali nadlegovanju?

                           6.2.

                           Ali določbe Direktive 2000/43 dopuščajo, da se neposredna diskriminacija in/ali nadlegovanje upravičita z uresničevanjem zakonitega cilja s potrebnimi in ustreznimi sredstvi?

                           6.3.

                           Ali se lahko ukrep, uporabljen v navedenih mestnih okrajih, ob upoštevanju zakonitih ciljev, ki jih poudarja in uresničuje distribucijsko podjetje, upraviči v položaju, v katerem

                                       (a)

                                       se ukrep uporabi zaradi neplačanih računov, ki so se nabrali v navedenih mestnih okrajih, in zaradi pogostih kršitev odjemalcev, ki zmanjšujejo ali ogrožajo varnost, kakovost ter neprekinjeno in varno delovanje električnih naprav,
                                       in
                                       se ukrep uporabi kolektivno, ne glede na to, ali je konkretni odjemalec plačal svoje račune za distribucijo in dobavo električne energije, in ne glede na to, ali je bilo ugotovljeno, da je konkretni odjemalec zakrivil kakršno koli kršitev (ponaredba stanja na električnem števcu, nezakonita priključitev in/ali nezakonit odvzem/nezakonita poraba električne energije brez štetja in plačila ali kakršni koli drugi posegi v omrežje, ki zmanjšujejo ali ogrožajo njegovo zanesljivo, kakovostno, neprekinjeno in varno delovanje);

                                       (b)

                                       so za vsako primerljivo kršitev v pravnih predpisih in splošnih pogojih pogodbe o distribuciji (v nadaljevanju: distribucijska pogodba) določene odgovornosti, in sicer civilna, upravna in kazenska;

                                       (c)

                                       določilo iz člena 27(2) splošnih pogojev distribucijske pogodbe – distribucijsko podjetje odjemalcu na izrecno pisno zahtevo zagotovi možnost preverjanja stanja na električnem števcu – odjemalcu dejansko ne omogoča, da bi osebno in redno preverjal stanje svoje porabe;

                                       (d)

                                       je mogoče na podlagi izrecnega pisnega zaprosila v stanovanju odjemalca namestiti kontrolni električni števec, za katerega mora odjemalec plačati takso;

                                       (e)

                                       je ukrep nenavaden in opazen znak za nepoštenost odjemalca tako ali drugače zaradi narave vzrokov za uporabo tega ukrepa, za katero distribucijsko podjetje trdi, da je splošno znana;

                                       (f)

                                       obstajajo drugi tehnični postopki in sredstva za zaščito pred posegi v električne števce;

                                       (g)

                                       pooblaščenec distribucijskega podjetja navaja, da s podobnim ukrepom, uporabljenim v mestnem okraju Romov v drugem mestu, dejansko ni bilo mogoče preprečiti posegov;

                                       (h)

                                       se za električno napravo, transformacijsko postajo, postavljeno v enem od navedenih mestnih okrajev, ne šteje za potrebno, da je treba zaradi varnosti na njej izvesti podobne ukrepe kot na električnih števcih?

      (1)  Direktiva Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost (UL L 180, str. 22; posebna izdaja v bolgarščini: poglavje 20, zvezek 1, str. 19).

      (2)  Direktiva 2006/32/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o učinkovitosti rabe končne energije in o energetskih storitvah ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/76/EGS (UL L 114, str. 64; posebna izdaja v bolgarščini: poglavje 12, zvezek 2, str. 222).

      (3)  Direktiva 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES (UL L 176, str. 37; posebna izdaja v bolgarščini: poglavje 12, zvezek 2, str. 61).

      (4)  Direktiva 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (UL L 211, str. 55).


title: Zadeva T-266/14: Tožba, vložena 28. aprila 2014 – Argus Security Projects proti Komisiji

text:
               28.7.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 245/19

         Tožba, vložena 28. aprila 2014 – Argus Security Projects proti Komisiji
   (Zadeva T-266/14)
   2014/C 245/26
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Ciper) (zastopnika: T. Bontinck in E. van Nuffel d’Heynsbroeck, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi odločbo EUBAM Lybie, s katero je bilo odločeno, da se ponudba družbe Argus v okviru javnega razpisa za opravljanje varnostnih storitev v okviru misije Evropske unije za pomoč pri integriranem upravljanju libijskih meja (pogodba EUBAM-13-020), ne izbere in se naročilo odda družbi Garda;

               —

               naloži toženi stranki plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja tri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 110 finančne uredbe (1), pravil iz razpisne dokumentacije, natančneje, točk 4.1 in 12.1 navodil ponudnikom ter načel enakega obravnavanja ponudnikov in nediskriminacije, saj EUBAM ni preverila zmožnosti izbranega ponudnika za izvedbo naročila v skladu z zahtevami naročila in ni uporabila svoje diskrecijske pravice za presojo zahtevanih tehničnih značilnosti ponudbe niti z najnižjo stopnjo strogosti, ki jo je mogoče razumno pričakovati.
               Tožeča stranka trdi, da je ponudba zaradi resne neprimernosti izbranega ponudnika in njegove nezmožnost izvršitve naročila, ki mu je bilo oddano, nerealna in je naročnik ne bi smel izbrati.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: vsebinska sprememba bistvenih pogojev naročila, ki lahko izkrivi rezultate javnega razpisa.
               Tožeča stranka trdi, da bi bilo razmerje med točkami, dodeljenimi izbranemu ponudniku, in tožeči stranki, obratno, če bi bila izbrana ponudba obravnavana ob upoštevanju pogojev, v katerih družba, ki je izbrani ponudnik, izvaja naročilo.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve, ker naročnik ni spoštoval člena 113 finančne uredbe in člena 161(2) delegirane uredbe (2), saj značilnosti in prednosti izbrane ponudbe niso bile sporočene v roku petnajst delovnih dni po vložitvi zahteve tožeče stranke.

      (1)  Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL L 298, str. 1).

      (2)  Delegirana uredba Komisije (EU) št. 1268/2012 z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije (UL L 362, str. 1).


title: Zadeva C-304/08: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 14. januarja 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV proti Plus Warenhandelsgesellschaft mbH (Direktiva 2005/29/ES — Nepoštene poslovne prakse — Nacionalna ureditev, v kateri je določena načelna prepoved poslovnih praks, ki sodelovanje potrošnikov v nagradni igri pogojuje z nakupom blaga ali uporabo storitve)

text:
               3.7.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 179/3

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 14. januarja 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV proti Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   (Zadeva C-304/08) (1)

   (Direktiva 2005/29/ES - Nepoštene poslovne prakse - Nacionalna ureditev, v kateri je določena načelna prepoved poslovnih praks, ki sodelovanje potrošnikov v nagradni igri pogojuje z nakupom blaga ali uporabo storitve)
   2010/C 179/03
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesgerichtshof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Tožena stranka: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Bundesgerichtshof – Razlaga člena 5(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 149, str. 22) – Poslovna praksa, pri kateri je nakup blaga povezan z nagradno igro, ki strankam, če so z nakupom blaga zbrale določeno število bonusnih točk, omogoča sodelovanje v nacionalnem žrebanju lota – Nacionalni predpis, v skladu s katerim je poslovna praksa, pri kateri je udeležba potrošnikov v nagradnem razpisu ali v nagradni igri odvisna od nakupa blaga ali od koriščenja storitev, načelno prepovedana, ne glede na to, ali zadevno oglaševanje v posamičnem primeru škoduje interesom posameznika

      Izrek

   Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v sporu v glavni stvari, ki določa načelno prepoved poslovnih praks, pri katerih je sodelovanje potrošnikov v nagradnem razpisu ali nagradni igri odvisno od nakupa blaga ali uporabe storitve, ne da bi se upoštevale posebne okoliščine posameznega primera.

      (1)  UL C 247, 27.9.2008.


title: Zadeva C-213/13: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. julija 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Consiglio di Stato – Italija) – Impresa Pizzarotti & C. Spa proti Comune di Bari, Giunta comunale di Bari, Consiglio comunale di Bari (Predhodno odločanje — Javna naročila gradenj — Direktiva 93/37/EGS — „Zaveza za dajanje v najem“ še nezgrajenih stavb — Pravnomočna nacionalna sodna odločba — Obseg načela pravnomočnosti v položaju, ki je v nasprotju s pravom Unije)

text:
               15.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 315/14

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. julija 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Consiglio di Stato – Italija) – Impresa Pizzarotti & C. Spa proti Comune di Bari, Giunta comunale di Bari, Consiglio comunale di Bari
   (Zadeva C-213/13) (1)

   ((Predhodno odločanje - Javna naročila gradenj - Direktiva 93/37/EGS - „Zaveza za dajanje v najem“ še nezgrajenih stavb - Pravnomočna nacionalna sodna odločba - Obseg načela pravnomočnosti v položaju, ki je v nasprotju s pravom Unije))
   2014/C 315/20
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Consiglio di Stato

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Impresa Pizzarotti & C. Spa

      Tožene stranke: Comune di Bari, Giunta comunale di Bari, Consiglio comunale di Bari

      ob udeležbi: Complesso Residenziale Bari 2 Srl, Commissione di manutenzione della Corte d’appello di Bari, Giuseppe Albenzio, ki deluje kot „commissario ad acta“, Ministero della Giustizia, Regione Puglia

      Izrek

               1.

               Člen 1(a) Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje je treba razlagati tako, da pogodba, glavni predmet katere je izvedba gradnje, ki ustreza zahtevam naročnika, pomeni javno naročilo gradenj, in torej ne spada na področje uporabe izključitve, na katero se nanaša člen 1(a)(iii) Direktive 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev, čeprav zajema zavezo za dajanje v najem zadevne gradnje.

               2.

               Če nacionalna postopkovna pravila, ki se uporabijo, to dovoljujejo, mora nacionalno sodišče, kot je predložitveno sodišče, ki je odločalo na zadnji stopnji, ne da bi bilo Sodišču Evropske unije pred tem predloženo vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 267 PDEU, svojo pravnomočno odločbo, zaradi katere naj bi nastal položaj, ki je v nasprotju s pravom Unije o javnih naročilih gradenj, bodisi dopolniti bodisi spremeniti, da bi upoštevalo razlago te ureditve, ki jo je navedeno Sodišče podalo pozneje.

      (1)  UL C 207, 20.7.2013.


title: Zadeva C-382/06 P: Pritožba, ki jo je 14. septembra 2006 Ocean Trawlers Ltd vložila zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 13. junija 2006 , v združenih zadevah od T-218/03 do T-240/06, Cathal Boyle in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti

text:
               2.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 294/26

         Pritožba, ki jo je 14. septembra 2006 Ocean Trawlers Ltd vložila zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 13. junija 2006, v združenih zadevah od T-218/03 do T-240/06, Cathal Boyle in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti
   (Zadeva C-382/06 P)
   (2006/C 294/44)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranke

      Pritožnica: Ocean Trawlers Ltd (zastopniki: P. Gallagher SC, A. Collins SC, D. Barry, Solicitor)

      Drugi stranki v postopku: Irska, Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi pritožnice:
   Pritožnica predlaga Sodišču, naj:

               —

               razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 13. junija 2006, kolikor je bila z njo v zadevi Ocean Trawlers Ltd. Proti Komisiji, T-226/03 zavrnjena tožba za razglasitev ničnosti Odločbe 2003/245/ES (1) z dne 4. aprila 2003 o zahtevah, ki jih je prejela Komisija, za povečanje ciljev VULP IV zaradi izboljšav glede varnosti, pomorske navigacije, higiene, kakovosti proizvodov in delovnih pogojev za plovila, katerih skupna dolžina znaša več kot 12 m, v delu v katerem se ta odločba nanaša na zahtevo za povečanje kapacitete novega načrtovanega RSW plovila MFV Golden Rose in Ocean Trawlers Ltd. nalaga, da nosi svoje stroške.

               —

               Odločbo Komisije 2003/245/EC z dne 4. aprila 2003 o zahtevah, ki jih je prejela Komisija, za povečanje ciljev večletnega usmerjevalnega programa IV zaradi izboljšav glede varnosti, pomorske navigacije, higiene, kakovosti proizvodov in delovnih pogojev za plovila, katerih skupna dolžina znaša več kot 12 m, v delu v katerem se ta odločba nanaša na zahtevo za povečanje kapacitete novega načrtovanega RSW plovila MFV Golden Rose, razglasi za nično.

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
   Pritožnik trdi, da bi se morala sodba Sodišča prve stopnje razveljaviti zaradi naslednjih razlogov:
   Sodišče prve stopnje je s tem, da je pravni interes tožnika za vložitev tožbe, presojalo glede na datum sprejetja Odločbe 2003/245 in ne glede na datum, ko je bila pred Sodiščem prve stopnje vložena tožba, uporabilo napačno pravno merilo;
   Sodišče prve stopnje je storilo bistveno napako, saj iz dokumentov, ki so mu bili predloženi, izhaja, da je bil pritožnik ves čas postopka lastnik MFV „Golden Rose“;
   Ugotovitev, da Odločba 2003/245 pritožnika ni posamično zadevala, „ker so zadevna plovila fiktivna“, nima pravne podlage in je poleg tega v nasprotju z obrazložitvijo sodbe Sodišča prve stopnje;
   Pritožnik je in je bil ves čas postopka lastnik MFV „Golden Rose“. Zato ni mogoče trditi, da je izgubil pravni interes, ki ga je nedvomno imel, za vložitev tožbe za razglasitev ničnosti Odločbe 2003/245 v delu v katerem je slednja zadevala njegovo vlogo za varno tonažo glede načrtovanega MFV „Golden Rose“.
   Sodišče prve stopnje je napačno ugotovilo, da pritožnik ni bil aktivno legitimiran za predlog za razglasitev ničnosti Odločbe 2003/245, zaradi tega, ker je sprejel ukrepe za zmanjšanje izgube in škode, ki je nastala zaradi teh ukrepov.

      (1)  UL L 90, str. 48.


title: Zadeva T-225/14: Sodba Splošnega sodišča z dne 3. septembra 2015 – iNET24 Holding/UUNT (IDIRECT24) (Znamka Skupnosti — Mednarodna registracija, v kateri je imenovana Evropska skupnost — Besedna znamka IDIRECT24 — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Obveznost obrazložitve — Člen 75 Uredbe št. 207/2009)

text:
               19.10.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 346/26

         Sodba Splošnega sodišča z dne 3. septembra 2015 – iNET24 Holding/UUNT (IDIRECT24)
   (Zadeva T-225/14) (1)

   ((Znamka Skupnosti - Mednarodna registracija, v kateri je imenovana Evropska skupnost - Besedna znamka IDIRECT24 - Absolutni razlog za zavrnitev - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Obveznost obrazložitve - Člen 75 Uredbe št. 207/2009))
   (2015/C 346/30)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: iNET24 Holding AG (Feusisberg, Švica) (zastopniki: S. Kirschstein-Freund, B. Breitinger in V. Dalichau, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnika: najprej A. Pohlmann, nato S. Hanne, zastopnika)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 4. februarja 2014 (zadeva R 1867/2013-5) v zvezi z mednarodno registracijo, v kateri je imenovana Evropska skupnost, besedne znamke IDIRECT24.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi iNET24 Holding AG se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 184, 16.6.2014.


title: Zadeva T-173/04: Tožba Jürgena Cariusa proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 14. maja 2004

text:
               10.7.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 179/16

         Tožba Jürgena Cariusa proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 14. maja 2004
   (Zadeva T-173/04)
   (2004/C 179/31)
   Jezik postopka: francoščina
   Jürgen Carius, stanujoč v Bruslju, ki ga zastopa Nicolas Lhoëst, avocat, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, je dne 14. maja 2004 na Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti vložil tožbo proti Komisiji Evropskih skupnosti.
   Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, da:

               —

               razglasi za nično odločbo Generalnega direktorja GD ADMIN z dne 21. maja 2003, ki je brez sprememb potrdil ocenjevalni list tožeče stranke za obdobje od 1. julija 2001 do 31. decembra 2002;

               —

               razglasi za nično, v kolikor je potrebno, odločbo Komisije z dne 23. decembra 2003 o zavrnitvi ugovora tožeče stranke;

               —

               toženi stranki v celoti naloži plačilo stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   V utemeljitev svoji tožbi tožeča stranka navaja nezakonitost novega sistema ocenjevanja, ki ne temelji na objektivnih merilih, ki ne dopuščajo ocenjevancu, da se v primernem času seznani z ocenjevalnim poročilom, da bi lahko ocenjevalcu podal svoje pripombe.
   Tožeča stranka navaja tudi kršitev obveznosti obrazložitve v tem, da znatno znižanje presoje njegovih zaslug ni bilo pravilno obrazloženo, kot tudi kršitev pooblastila za odločanje po prostem preudarku.


title: Zadeva C-314/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus (Finska) 1. julija 2014 – Sanoma Media Finland Oy proti Nelonen Media, Helsinki

text:
               1.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 292/21

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus (Finska) 1. julija 2014 – Sanoma Media Finland Oy proti Nelonen Media, Helsinki
   (Zadeva C-314/14)
   2014/C 292/25
   Jezik postopka: finščina

      Predložitveno sodišče

   Korkein hallinto-oikeus

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Pritožnica: Sanoma Media Finland Oy/Nelonen Media, Helsinki

      Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Viestintävirasto

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 19(1) Direktive 2010/13/EU (1) v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, razlagati tako, da nasprotuje razlagi določb nacionalnega prava, v skladu s katero se delitev zaslona ne šteje za prekinitveni oglas, s katerim se avdiovizualni program ločuje od televizijskih oglasov, če je en del zaslona namenjen zaključni špici, drugi del pa predstavitvi naslednjih programov kanala izdajatelja televizijskih programov s sporedom in se niti v deljenem zaslonu niti po njem ne razširja akustično ali optično sredstvo, ki izrecno napoveduje začetek oglaševalskega premora?

               2.

               Ali je treba člen 23(2) Direktive 2010/13 ob upoštevanju, da je namen te direktive določitev minimalnih pravil, v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, razlagati tako, da z njim ni združljivo, da bi se znaki sponzorjev, ki se razširjajo z drugimi programskimi vsebinami in ne s tistimi, ki se sponzorirajo, uvrstili med „oglaševalske vložke“ v smislu člena 23(1) Direktive, ki se vštevajo v najdaljši dopustni obseg oglaševanja?

               3.

               Ali je treba pojem „oglaševalski vložki“ v členu 23(1) Direktive 2010/13 v povezavi z besedno zvezo „delež […] ne sme preseči 20 % posamezne ure“, s katero je opredeljen najdaljši dopustni obseg oglaševanja, ob upoštevanju, da je namen te direktive določitev minimalnih pravil, v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, razlagati tako, da z njo ni združljivo, da bi „črne sekunde“ med posameznimi oglaševalskimi vložki in ob koncu oglaševalskega premora vštevali v obseg oglaševanja?

      (1)  Direktiva 2010/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. marca 2010 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju avdiovizualnih medijskih storitev (Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah) (UL L 95, str. 1).


title: Zadeva F-111/13: Sklep Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 4. septembra 2014 – Prigent proti Komisiji (Javni uslužbenci – Javni natečaj – Obvestilo o javnih natečajih EPSO/AD/230/12 (AD 5) in EPSO/AD/231/12 (AD 7) – Pogoji za upravičenost v zvezi s poklicnimi izkušnjami za javni natečaj EPSO/AD/231/12 (AD 7), ki niso izpolnjeni – Prerazporeditev na javni natečaj EPSO/AD/230/12 (AD 5) – Uvrstitev na rezervni seznam javnega natečaja EPSO/AD/230/12 (AD 5) – Pravni interes – Prepozna pritožba – Zahteva za naknadno ponovno preučitev)

text:
               10.11.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 395/67

      Sklep Sodišča za uslužbence (tretji senat) z dne 4. septembra 2014 – Prigent proti Komisiji
      (Zadeva F-111/13) (1)

      ((Javni uslužbenci - Javni natečaj - Obvestilo o javnih natečajih EPSO/AD/230/12 (AD 5) in EPSO/AD/231/12 (AD 7) - Pogoji za upravičenost v zvezi s poklicnimi izkušnjami za javni natečaj EPSO/AD/231/12 (AD 7), ki niso izpolnjeni - Prerazporeditev na javni natečaj EPSO/AD/230/12 (AD 5) - Uvrstitev na rezervni seznam javnega natečaja EPSO/AD/230/12 (AD 5) - Pravni interes - Prepozna pritožba - Zahteva za naknadno ponovno preučitev))
      (2014/C 395/82)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Oliver Prigent (Fentange, Luksemburg) (zastopnik: F. Moyse, odvetnik)

         Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Currall in G. Gattinara, odvetnika)

         Predmet

      Predlog za razglasitev ničnosti odločbe EPSO o nepripustitvi tožeče stranke k izbirnem natečaju EPSO/AD/231/12 (AD7) in o prerazvrstitvi k izbirnemu natečaju EPSO/AD/230/12 (AD5) in, po drugi strani, odločbe o uvrstitvi na prej navedeni rezervni seznam izbirnega postopka za AD5 in dodelitev nadomestila skupaj z zamudnimi obresti za domnevno utrpljeno nepremoženjsko škodo.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrže, v delu kot očitno nedopustna, in zavrne v delu kot očitno neutemeljena.

                  2.

                  O. Prigent nosi lastne stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

         (1)  UL C 31, 1.2.2014, str. 22.


title: Zadeva C-440/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) 2. avgusta 2013 – Croce Amica One Italia Srl proti Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

text:
               23.11.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 344/39

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) 2. avgusta 2013 – Croce Amica One Italia Srl proti Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)
   (Zadeva C-440/13)
   2013/C 344/68
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožena stranka: Croce Amica One Italia Srl

      Druga stranka: Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               ali je to, da lahko naročnik pri izvrševanju pooblastila za razveljavitev na področju javnih naročil na podlagi člena 21d zakona 241/1990 odloči, da zgolj na podlagi nezaključene kazenske preiskave proti zakonitemu zastopniku družbe, ki je bila začasno izbrana, naročila ne odda dokončno, v skladu s pravom Skupnosti?

               2.

               ali je odstopanje od načela pravnomočno ugotovljene kazenske odgovornosti, kot je izraženo v členu 45 Direktive 2004/18/ES (1), iz razlogov upravne smotrnosti, ki spadajo v okvir upravnega odločanja, v skladu s pravom Skupnosti?

               3.

               ali je odstopanje od načela pravnomočno ugotovljene kazenske odgovornosti, kot je izraženo v členu 45 Direktive 2004/18/ES, v primeru, da se kazenska preiskava, ki še poteka, nanaša na storitev kaznivih dejanj glede javnega razpisa, ki je predmet ukrepa, izdanega za zaščito lastnih interesov, v skladu s pravom Skupnosti?

               4.

               ali je to, da lahko ukrepi, ki jih naročnik sprejme na področju javnih naročil, spadajo v neomejeno pristojnost nacionalnega upravnega sodišča pri izvrševanju pristojnosti, ki jo ima na področju javnih naročil, in sicer z vidika verodostojnosti in primernosti ponudbe in torej zunaj omejenih primerov očitne nelogičnosti, nerazumnosti, nezadostne obrazložitve ali napačno ugotovljenega dejanskega stanja, v skladu s pravom Skupnosti?

      (1)  Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132)


title: Zadeva F-137/11: Sklep Sodišča za uslužbence z dne 4. junija 2012 – Dergam proti Komisiji

text:
               14.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 209/14

         Sklep Sodišča za uslužbence z dne 4. junija 2012 – Dergam proti Komisiji
   (Zadeva F-137/11)
   2012/C 209/25
   Jezik postopka: francoščina
   Predsednik drugega senata je odredil izbris zadeve.


title: Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 12. oktobra 2004 v zadevi C-352/03 P: Pietro Del Vaglio proti Komisiji Evropskih skupnosti (Pritožba — Uradniki — Pokojnine — Sprememba države stalnega prebivališča — Veljavni korekcijski faktor — Pritožba, ki je v delu očitno nedopustna in v delu očitno neutemeljena)

text:
               8.1.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 6/22

      SKLEP SODIŠČA

   (šesti senat)
   z dne 12. oktobra 2004
   v zadevi C-352/03 P: Pietro Del Vaglio proti Komisiji Evropskih skupnosti (1)

   (Pritožba - Uradniki - Pokojnine - Sprememba države stalnega prebivališča - Veljavni korekcijski faktor - Pritožba, ki je v delu očitno nedopustna in v delu očitno neutemeljena)
   (2005/C 6/42)
   Jezik postopka: francoščina
   V zadevi C-352/03 P, zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, ki je bila vložena dne 11. avgusta 2003, Pietro Del Vaglio, nekdanji uradnik Komisije Evropskih skupnosti, stanujoč v Londonu (Združeno kraljestvo), (M. Famchon in B. Desrez, avocats), druga stranka v postopku je bila: Komisija Evropskih skupnosti (J. Currall, skupaj z D. Waelbroeckom, zastopnika), je Sodišče (šesti senat), v sestavi A. Borg Barthet, predsednik senata, J.-P. Puissochet in S. von Bahr (poročevalec), sodnika, generalna pravobranilka: J. Kokott, sodni tajnik: R. Grass, dne 12. oktobra 2004 razglasilo sklep, katerega izrek se glasi kot sledi:

               1.

               Pritožba se v delu zavrne in v delu zavrže.

               2.

               G. Del Vagliu se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 251, 18.10.2003.


title: Zadeva T-210/16: Tožba, vložena 5. maja 2016 – Lukash/Svet

text:
               4.7.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 243/39

         Tožba, vložena 5. maja 2016 – Lukash/Svet
   (Zadeva T-210/16)
   (2016/C 243/43)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Olena Lukash (Kijev, Ukrajina) (zastopnik: M. Cessieux, odvetnik)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da je tožba Olene Lukash dopustna;

               —

               Uredbo Sveta (EU) št. 208/2014 z dne 5. marca 2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;

               —

               Sklep Sveta 2014/119/SZVP z dne 5. marca 2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;

               —

               za nične razglasi poznejše sklepe in uredbe o podaljšanju omejevalnih ukrepov, ki so bili uvedeni s Sklepom Sveta 2014/119/SZVP z dne 5. marca 2014, in o posodobitvi razlogov, in sicer:

                           —

                           Sklep Sveta 2015/364/SZVP z dne 5. marca 2015;

                           —

                           Uredbo Sveta (EU) št. 2015/357 z dne 5. marca 2015;

                           —

                           Sklep Sveta 2015/876/SZVP z dne 5. junija 2015;

                           —

                           Uredbo Sveta (EU) št. 2015/869 z dne 5. junija 2015;

                           —

                           Sklep Sveta 2015/318/SZVP z dne 4. marca 2016;

                           —

                           Uredbo Sveta (EU) št. 208/2015 z dne 4. marca 2016;

               —

               Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov na podlagi členov 87 in 91 Poslovnika Splošnega sodišča.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe in pravice do učinkovitega pravnega sredstva.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: nespoštovanje meril iz člena 1 Sklepa 2014/119/SZVP, ki so bila povzeta v uvodni izjavi 4 Uredbe (EU) št. 208/2014, uvodni izjavi 3 Sklepa 2015/364/SZVP, uvodni izjavi 2 Uredbe (EU) št. 2015/357, uvodni izjavi 4 Sklepa 2015/876/SZVP, uvodni izjavi 3 Uredbe (EU) št. 2015/357, uvodni izjavi 4 Sklepa 2016/318/SZVP, uvodni izjavi 2 Uredbe (EU) št. 2015/357.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: Svet naj bi napačno ugotovil dejansko stanje.

               5.

               Peti tožbeni razlog: očiten poseg v lastninsko pravico tožeče stranke.


title: Zadeva C-354/08: Tožba, vložena 30. julija 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki

text:
               8.11.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 285/18

         Tožba, vložena 30. julija 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki
   (Zadeva C-354/08)
   (2008/C 285/31)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: E. Traversa in J. Sénéchal, zastopnika)

      Tožena stranka: Francoska republika
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               ugotovi naj se, da Francoska republika s tem, ko je za koncesionarja, ki se mu koncesija izteka, predvidela prednostno pravico v okviru javnih razpisov za koncesije za hidroelektrarne, in sicer zlasti s tem, da je sprejela določbe člena 29(3) dekreta št. 99/225 z dne 22. marca 1999 v zvezi s koncesijo za hidroelektrarne in razglasitvijo, da so hidroelektrarne v javnem interesu, ni izpolnila obveznosti iz člena 43 ES;

               —

               Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Komisija zatrjuje, da gre pri tem, da je koncesionarju, ki se mu koncesija izteka, podeljena prednostna pravica pri obnovitvi in podelitvi koncesij za hidroelektrarne, za kršitev načela prepovedi diskriminacije in omejevanje svobode ustanavljanja. Zaradi francoske zakonodaje, s katero naj bi se dajala prednost družbam, ki že imajo koncesijo in ki zato že imajo sedež v Franciji, naj bi bilo namreč oteženo ustanavljanje družb iz drugih držav članic.
   Poleg tega se francoski organi naj ne bi sklicevali na izjeme, predvidene v členih 45 in 46 Pogodbe, ali na nujne razloge v splošnem interesu, da bi utemeljili zadevni ukrep, ki naj bi bil v vsakem primeru nesorazmeren glede na zasledovani cilj. Finančno breme, ki ga nosi koncesionar, ki se mu koncesija izteka, bi se tako, na primer, lahko nadomestilo z drugimi obveznostmi, ki bi bile naložene vsem novim konkurentom.


               26.1.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 26/16

         Zahtevek za svetovalno mnenje Sodišča Efte, ki ga je predložilo sodišče Norges Høyesterett dne 19. februarja 2016 v zadevi Ski Taxi SA, Follo Taxi SA in Ski Follo Taxidrift AS proti državi Norveški, ki jo zastopa Konkurransetilsynet
   (Zadeva E-3/16)
   (2017/C 26/07)
   Zahtevek je bil vložen pri Sodišču Efte z dopisom z dne 19. februarja 2016, ki ga je poslalo sodišče Norges Høyesterett (norveško vrhovno sodišče) in ga je sodno tajništvo Sodišča Efte prejelo 24. februarja 2016, in sicer za svetovalno mnenje v zadevi Ski Taxi SA, Follo Taxi SA in Ski Follo Taxidrift AS proti državi Norveški, ki jo zastopa Konkurransetilsynet, glede naslednjih vprašanj:

               1.

               Kateri pravi preizkus se uporabi pri ugotavljanju, ali je cilj sporazuma med podjetji omejevanje konkurence v smislu člena 53 Sporazuma EGP?

                           (a)

                           Ali v tem okviru za opredelitev oblike ravnanja kot kršitve zaradi cilja v smislu člena 53 Sporazuma EGP zadostuje, da sodelovanje lahko omeji konkurenco?

               2.

               Kakšno pravno veljavo ima premislek, ali določena oblika ravnanja pomeni kršitev zaradi cilja, da je tako sodelovanje potekalo javno v razmerju do javnega naročnika?

               3.

               Katera pravna merila je zlasti treba poudariti pri premisleku, ali bi bilo sodelovanje v obliki dveh konkurenčnih podjetij, ki oddata skupno ponudbo prek skupnega podjetja in kadar ti podjetji postaneta podizvajalca skupnega podjetja, treba šteti za kršitev zaradi cilja?


title: Zadeva T-509/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 3. februarja 2017 – Kessel medintim/EUIPO – Janssen Cilag (Premeno) (Znamka evropske unije — Postopek z ugovorom — Prijava besedne znamke Evropske unije Premeno — Prejšnja nacionalna besedna znamka Pramino — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Odločba, sprejeta po tem, ko je Splošno sodišče prejšnjo odločbo razglasilo za nično — Pravica do izjave — Člen 75 Uredbe št. 207/2009)

text:
               20.3.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 86/24

         Sodba Splošnega sodišča z dne 3. februarja 2017 – Kessel medintim/EUIPO – Janssen Cilag (Premeno)
   (Zadeva T-509/15) (1)

   ((Znamka evropske unije - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Evropske unije Premeno - Prejšnja nacionalna besedna znamka Pramino - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Odločba, sprejeta po tem, ko je Splošno sodišče prejšnjo odločbo razglasilo za nično - Pravica do izjave - Člen 75 Uredbe št. 207/2009))
   (2017/C 086/32)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Kessel medintim GmbH (Mörfelden-Walldorf, Nemčija) (zastopnika: A. Jacob in U. Staudenmaier, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: D. Walicka, agentka)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe pri EUIPO, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Janssen-Cilag GmbH (Neuss, Nemčija) (zastopnik: M. Wenz, odvetnik)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 2. julija 2015 (zadeva R 349/2015-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Janssen-Cilag in Kessel medintim.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Kessel medintim GmbH se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 354, 26.10.2015.


title: Zadeva C-563/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kúria (Madžarska) 5. decembra 2012 – BDV Hungary Trading Kft., v prostovoljni likvidaciji proti Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               20.4.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 114/22

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kúria (Madžarska) 5. decembra 2012 – BDV Hungary Trading Kft., v prostovoljni likvidaciji proti Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága
   (Zadeva C-563/12)
   2013/C 114/33
   Jezik postopka: madžarščina

      Predložitveno sodišče

   Kúria

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka in nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: BDV Hungary Trading Kft., v prostovoljni likvidaciji

      Tožena stranka in vlagateljica kasacijske pritožbe: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je mogoče člen 15 Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (1) (v nadaljevanju: prej veljavna direktiva o DDV) in člen 146 Direktive Sveta 2006/112/ES (2) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: nova direktiva o DDV) razlagati tako, da mora biti prevoz blaga, namenjenega za izvoz, z ozemlja Skupnosti opravljen v določenem roku, zato da se lahko opredeli za oproščeno dobavo pri izvozu?

               2.

               Ali so pri odgovoru na prvo vprašanje upoštevne mednarodne trgovinske klavzule; to, da so prodajalec, kupec ali prevoznik ravnali v dobri ali slabi veri ter z ustrezno skrbnostjo ali morebiti krivdno; rok za obračun; ali dejstvo, da se prevoz blaga dejansko opravi zunaj roka, vendar znotraj prekluzivnega roka za obračun davka?

               3.

               Ali je to, da ureditev države članice določa dodatne zahteve glede na določene v direktivah in kot pogoj za obravnavo izvoza kot oproščenega določa objektivne in kumulativne zahteve, ki niso navedene v teh dveh direktivah, združljivo z načeli davčne nevtralnosti, pravne varnosti in sorazmernosti?

               4.

               Ali je mogoče člen 15 prej veljavne direktive o DDV ter člena 131 in 273 nove direktive o DDV razlagati tako, da lahko država članica zaradi preprečevanja davčnih utaj, izogibanja in zlorab ter pravilnega obračunavanja in pobiranja DDV oproščeni izvoz pogoji z zahtevami, kot so določene v členu 11(1) zakona št. LXXIV iz leta 1992 o davku na dodano vrednost in členu 98(1) zakona št. CXXVII iz leta 2007 o davku na dodano vrednost?

               5.

               Ali je to, da davčni organ zaradi neizpolnjevanja zahtev, ki jih ni v členih 15 in 146 direktiv, spremeni opredelitev oproščenega izvoza in od davčnega zavezanca zahteva plačilo davka, skladno s temeljnimi načeli prava Unije in določbami direktiv? Če je odgovor pritrdilen, v kakšnih okoliščinah je to mogoče?

      (1)  UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23.

      (2)  UL L 347, str. 1.


title: Zadeva C-604/15 P: Pritožba, ki jo je Ana Pérez Gutiérrez vložila 15. novembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 9. septembra 2015 v zadevi T-168/14, Pérez Gutiérrez/Komisija

text:
               1.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 38/35

         Pritožba, ki jo je Ana Pérez Gutiérrez vložila 15. novembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 9. septembra 2015 v zadevi T-168/14, Pérez Gutiérrez/Komisija
   (Zadeva C-604/15 P)
   (2016/C 038/48)
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Pritožnica: Ana Pérez Gutiérrez (zastopnik: J. Soler Puebla, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlogi

   Pritožnica Sodišču predlaga razglasitev ničnosti sodbe Splošnega sodišča z dne 9. septembra in nadaljevanje postopka za sprejetje nove sodbe ter Sodišču zato predlaga, naj:

               1.

               razglasi, da gre za poseganje Evropske unije v njeno pravico do spoštovanja časti, do osebne in družinske zasebnosti ter pravico do osebne podobe zaradi nedovoljene uporabe podobe P. J. Jacquemyna, saj je Evropska komisija njegovo sliko uporabila v knjižnici slik za zdravstvena opozorila za tobačne izdelke Evropske unije;

               2.

               toženi stranki naloži plačilo 181 104,00 EUR iz naslova nadomestila za izgubljeni dobiček;

               3.

               toženi stranki naloži plačilo 0,01 EUR na zavojček cigaret ali tobačnega izdelka, na katerem je podoba P. J. Jacquemyna, s tem, da se skupni znesek določi ob izvršitvi sodbe in sedaj znaša sedemindvajset milijonov petsto oseminosemdeset tisoč petsto štiriindvajset EUR (27 588 524,00 EUR);

               4.

               toženi stranki naloži, da pritožnici plača odškodnino za korist, pridobljeno iz nedovoljene uporabe podobe P. J. Jacquemyna, ki v Španiji, kraju prebivališča pritožnice in P. J. Jacquemyna, znaša 13 790 000,00 EUR.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

      Razlike med potekom obravnave in elementi, navedenimi v sodbi

   Pritožnica ni nikoli sprejela izjave Evropske komisije, čeprav se je strinjala, da bodo neprekriti dokumenti predloženi pozneje, kar pa v sodbi ni bilo navedeno.

      Kršitev člena 15(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije

   Kršitev načela evropskega pravila do dostopa državljanov Unije do dokumentov, ki jih je uporabljal katerikoli organ Unije pri sprejetju odločb.
   Pritožnica je večkrat prosila za posredovanje dokumentov v zvezi s pravicami do uporabe podobe na spornih fotografij, pa ji niso bili nikoli posredovani.

      Pomanjkanje in nezadostnost dokazov, zaradi katerih Splošno sodišče zadeve ni ustrezno preiskalo

   Dokazi, za katere je zaprosila pritožnica, niso bili predloženi, tisti, ki jih je Komisija predložila, pa so onemogočali kakršenkoli odločilen indic, saj so bili v bistvu vsi elementi prekriti.

      Kršitev načela kontradiktornosti in enakosti orožij

   Dokumenti, ki jih je predložila Evropska komisija, so bili prekriti in nedatirani, ter so onemogočali, da bi pritožnica opravila kakršnokoli kontradiktorno analizo, zato jih zadnjenavedena ne šteje za veljavne dokaze in meni, da jih Splošno sodišče ne more opredeliti kot dokazne elemente.

      Izkrivljanje dokazov (Distortion of facts)

   Splošno sodišče je na podlagi prekritih in nedatiranih dokumentov ugotovilo, da je bilo zatrjevano fotografiranje načeloma zakonito in da pritožnica ni mogla zatrjevati neveljavnosti te simulacije realnosti, ker v dokumentih ni bilo nobenega dokaza. Podatki v dokumentih so bili prekriti na podlagi nepravilne uporabe načela varstva podatkov, ki izhaja iz Direktive iz leta 1995 (1).

      (1)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355).


title: Zadeva C-258/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Alba Iulia (Romunija) 26. maja 2014 – Eugenia Florescu in drugi proti Casa Judeţeană de Pensii Sibiu in drugi

text:
               1.9.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 292/13

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Alba Iulia (Romunija) 26. maja 2014 – Eugenia Florescu in drugi proti Casa Judeţeană de Pensii Sibiu in drugi
   (Zadeva C-258/14)
   2014/C 292/18
   Jezik postopka: romunščina

      Predložitveno sodišče

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Eugenia Florescu, Ioan Poiană, Cosmina Diaconu (kot dedinja Bădilă Mircea), Anca Vidrighin (kot dedinja Bădilă Mircea), Eugenia Elena Bădilă (kot dedinja Bădilă Mircea)

      Tožene stranke: Casa Județeană de Pensii Sibiu, Casa Națională de Pensii și alte Drepturi de Asigurări Sociale, Ministerul Muncii, Familiei și Protecției Sociale, Statul Român prin Ministerul Finanțelor Publice, Ministerul Finanțelor Publice prin D.G.F.P. Sibiu

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali se lahko memorandum, kakršen je memorandum o soglasju z dne 23. junija 2009, sklenjen med Evropsko skupnostjo in Romunijo, objavljen v Monitorul Oficial št. 455 z dne 1. julija 2009, šteje za akt, odločbo, obvestilo itd. s pravno veljavo v smislu sodne prakse Sodišča (sodbi z dne 3. februarja 1976 v zadevi Flavia Manghera, 59/75, in z dne 20. marca 1997 v zadevi Francija proti Komisiji, C-57/95) in je lahko predmet razlage Sodišča Evropske unije?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba memorandum o soglasju med Evropsko skupnostjo in Romunijo z dne 23. junija 2009, objavljen v Monitorul Oficial št. 455 z dne 1. julija 2009, razlagati tako, da lahko Komisija zaradi zmanjšanja posledic gospodarske krize zakonito naloži sprejetje nacionalnega zakona, na podlagi katerega se določeni osebi odvzame pravica do prejemanja pokojnine, ki temelji na prispevkih, vplačanih v obdobju, daljšem od 30 let, in ki je bila pred sprejetjem zakona zakonito ugotovljena in jo je oseba prejemala, ker ta oseba prejema plačo za dejavnost, ki jo opravlja na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki ni tista, na podlagi katere se je upokojila?

               3.

               Ali je treba memorandum o soglasju med Evropsko skupnostjo in Romunijo z dne 23. junija 2009 razlagati tako, da lahko Komisija zaradi zmanjšanja učinkov gospodarske krize zakonito naloži sprejetje nacionalnega zakona, na podlagi katerega se v celoti in za nedoločen čas odvzame pravica določene osebe do prejemanja pokojnine, ki temelji na prispevkih, vplačanih v obdobju, daljšem od 30 let, in ki je bila pred sprejetjem zakona zakonito ugotovljena in jo je oseba prejemala, ker ta oseba prejema plačo za dejavnost, ki jo opravlja na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki ni tista, na podlagi katere se je upokojila?

               4.

               Ali je treba memorandum v celoti in zlasti točko 5(d) tega memoranduma, ki se nanaša na preureditev in izboljšanje učinkovitosti javne uprave, razlagati tako, da je Evropska komisija zaradi zmanjšanja gospodarske krize zakonito naložila sprejetje nacionalnega zakona, s katerim je bila za upokojene uradnike javnih institucij uvedena prepoved hkratnega prejemanja pokojnine in plače?

               5.

               Ali je treba člene 17, 20, 21 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 6 PEU, člen 110 PDEU, načelo pravne varnosti, ki je določeno v pravu Skupnosti in sodni praksi Sodišča Evropske unije, razlagati tako, da nasprotujejo členu, kakršen je člen 21(2) zakona št. 554/2004, ki za primer kršitve načela primarnosti prava Evropske unije določa možnost obnove postopka v zvezi z nacionalnimi sodnimi odločbami na področju upravnih postopkov in ki v primeru, ko je s tako določbo kršeno isto načelo primarnosti prava Evropske unije, ne omogoča obnove postopka v zvezi z nacionalnimi sodnimi odločbami na drugih področjih (civilnem, kazenskem, gospodarskem)?

               6.

               Ali člen 6 PEU nasprotuje zakonodaji države članice, s katero je za izplačilo pokojnine poklicnim sodnikom, ki temelji na vplačevanju prispevka v času delovne dobe, daljše od 30 let, določen pogoj odpovedi pogodbe o zaposlitvi v okviru poučevanja prava na univerzi?

               7.

               Ali člen 6 PDEU, člen 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter sodna praksa Sodišča nasprotujejo zakonodaji, s katero je imetniku odvzeta njegova pravica do pokojnine, čeprav ta temelji na vplačevanju prispevkov, daljšem od 30 let, in čeprav so sodniki za poučevanje na univerzi vedno ločeno plačevali in še naprej plačujejo prispevke za pokojninsko zavarovanje?

               8.

               Ali člen 6 PEU in določbe člena 2(2)(b) Direktive 2000/78 o enakem obravnavanju oseb, ne glede na raso ali narodnost, (1) ter sodna praksa Sodišča Evropske unije nasprotujejo sodbi, ki jo je izdalo ustavno sodišče države članice in ki v okviru presoje ustavnosti zakona določa, da imajo pravico do hkratnega prejemanja pokojnine ter plače zgolj osebe, imenovane za nek mandat, s čimer je ta pravica tako odvzeta poklicnim sodnikom, za katere velja prepoved prejemanja pokojnine, ki temelji na vplačevanju prispevkov, daljšem od 30 let, zato ker so slednji ohranili status profesorja v okviru poučevanja prava na univerzi?

               9.

               Ali člen 6 PEU in sodna praksa Sodišča Evropske unije nasprotujeta zakonodaji, ki plačilo pokojnine sodnikov, ki temelji na plačevanju prispevkov, daljšem od 30 let, za nedoločen čas pogojuje s prenehanjem opravljanja dejavnosti poučevanja na univerzi?

               10.

               Ali člen 6 PEU in sodna praksa Sodišča Evropske unije nasprotujeta zakonodaji, ki ruši pravno ravnovesje, ki mora biti ohranjeno med varstvom lastnine oseb in zahtevami splošnega interesa, tako da zgolj določeni skupini oseb nalaga izgubo pokojnine, pridobljene na podlagi opravljanja sodniškega poklica, zato ker opravljajo univerzitetno dejavnost?

      (1)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL L 303, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).


title: Izbris zadeve C-261/04

text:
               11.6.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 143/30

         Izbris zadeve C-261/04 (1)

   (2005/C 143/54)

      (Jezik postopka: nemščina)

   Predsednik Sodišča Evropskih skupnosti je s sklepom z dne 31. januarja 2005 odredil izbris zadeve pod opr. št. C-261/04: Gerhard Schmidt proti Sennebogen Maschinenfabrik GmbH.

      (1)  UL C 228, 11.9.2004.


title: Zadeva C-182/10: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. februarja 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour constitutionnelle (prej Cour d'arbitrage) – Belgija) – Marie-Noëlle Solvay in drugi proti Région wallonne (Presoja vplivov projektov na okolje — Pojem „zakonski akt“ — Pomen in obseg pojasnil iz navodila za izvajanje Aarhuške konvencije — Izdaja soglasja za projekt brez ustrezne presoje njegovih vplivov na okolje — Dostop do sodišč v okoljskih zadevah — Obseg pravice do pravnega sredstva — Direktiva o habitatih — Načrt ali projekt, ki škoduje celovitosti območja — Nujni razlog prevladujočega javnega interesa)

text:
               31.3.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 98/5

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. februarja 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour constitutionnelle (prej Cour d'arbitrage) – Belgija) – Marie-Noëlle Solvay in drugi proti Région wallonne
   (Zadeva C-182/10) (1)

   (Presoja vplivov projektov na okolje - Pojem „zakonski akt“ - Pomen in obseg pojasnil iz navodila za izvajanje Aarhuške konvencije - Izdaja soglasja za projekt brez ustrezne presoje njegovih vplivov na okolje - Dostop do sodišč v okoljskih zadevah - Obseg pravice do pravnega sredstva - Direktiva o habitatih - Načrt ali projekt, ki škoduje celovitosti območja - Nujni razlog prevladujočega javnega interesa)
   2012/C 98/06
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Cour constitutionnelle (prej Cour d'arbitrage)

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL - A.R.A.Ch, Grégoire Stassin, André Gilliard, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Nicole Laloux, François Gevers, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Seraffin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Mariel Jeanne, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l'Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, La Hulpe, Notre village ASBL, André Philips, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Sartau SA, Philippe Grisard de la Rochette, Antoine Boxus, Pierre Deneye, Jean-Pierre Olivier, Paul Thiry, Willy Roua, Guido Durlet, Agrebois SA, Yves de la Court

      Tožena stranka: Région wallonne

      ob udeležbi: Infrabel SA, Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX), Société wallonne des aéroports (SOWEAR), Société régionale wallonne du transport (SRWT), Société Intercommunale du Brabant wallon (IBW),

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Cour constitutionnelle (prej Cour d'arbitrage) – Razlaga členov 2(2), 3(9), 6(9) in 9(2), (3) in (4) Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila sklenjena 25. junija 1998 in v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL L 124, str. 1) – Razlaga členov 1(5), 9(1) in 10a Direktive Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (85/337/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 248) – Razlaga člena 6(3) in (4) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102) – Pojem „organ javne oblasti“ – Pomen in obseg pojasnil iz navodila za izvajanje Aarhuške konvencije – Izključitev s področja uporabe navedene konvencije zakonodajnih aktov, kot so urbanistična ali okoljska dovoljenja, odobrena na podlagi odloka regionalnega zakonodajalca – Skladnost s konvencijo in pravom Skupnosti postopka, v katerem so izdana dovoljenja, zoper katera je mogoče vložiti pravna sredstva zgolj pri Cour constitutionnelle in pri sodiščih splošne pristojnosti – Izdaja soglasja za projekt brez ustrezne presoje njegovih vplivov na okolje

      Izrek

               1.

               Čeprav se pri razlagi členov 2(2) in 9(4) Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila sklenjena 25. junija 1998 in v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005, lahko upoštevajo navodila za izvajanje te konvencije, pa ta nikakor niso zavezujoča in nimajo normativnega obsega, ki pripada določbam Aarhuške konvencije.

               2.

               Člen 2(2) Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah in člen 1(5) Direktive Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (85/337/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003, je treba razlagati tako, da so s področja uporabe teh dokumentov izključeni zgolj projekti, katerih podrobnosti so bile sprejete s posebnim zakonskim aktom, tako da so bili cilji navedenih dokumentov doseženi z zakonodajnim postopkom. Nacionalno sodišče preveri, ali sta bila ta pogoja izpolnjena, ob upoštevanju tako vsebine sprejetega zakonskega akta kot celotnega zakonodajnega postopka, po katerem je bil sprejet, ter zlasti pripravljalnih aktov in parlamentarnih razprav. V zvezi s tem se zakonodajni ukrep, s katerim je že obstoječ upravni akt zgolj „potrjen“, tako da so samo ugotovljeni nujni razlogi v splošnem interesu, ne da bi se prej začel materialni zakonodajni postopek, ki bi omogočal izpolnjevanje navedenih pogojev, ne more šteti za posebni zakonski akt v smislu te določbe in torej ne zadostuje za izključitev projekta s področja uporabe te konvencije in te direktive.

               3.

               Člena 3(9) in 9, od (2) do (4), Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah in člen 10a Direktive 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, je treba razlagati tako, da:

                           —

                           če je projekt, ki spada na področje uporabe teh določb, sprejet z zakonskim aktom, mora biti mogoče vprašanje, ali ta zakonski akt izpolnjuje pogoja, določena s členom 1(5) te direktive, kakor je bila spremenjena, v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili predložiti sodišču ali neodvisnemu in nepristranskemu organu, določenemu z zakonom, in

                           —

                           če zoper tak akt ni mogoče nobeno pravno sredstvo take vrste in obsega, kot sta navedena zgoraj, je katero koli nacionalno sodišče, ki odloča v okviru svoje pristojnosti, pristojno za opravljanje preizkusa, opisanega v prejšnji alinei, in za to, da po potrebi iz tega izpelje posledice tako, da tega zakonskega akta ne uporabi.

               4.

               Člen 6(9) Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah in člen 9(1) Direktive 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, je treba razlagati tako, da ne zahtevata, da mora sama odločitev vsebovati razloge, iz katerih je pristojni organ odločil, da je bila nujna. Vendar če zainteresirana oseba to zahteva, jo mora pristojni upravni organ v odgovoru na njeno zahtevo seznaniti z razlogi za sprejetje odločitve ali s podatki in ustreznimi dokumenti.

               5.

               Člen 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst je treba razlagati tako, da nacionalni organ, tudi zakonodajni, ne sme izdati soglasja za načrt ali projekt, ne da bi se prepričal, da ta ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja.

               6.

               Člen 6(4) Direktive 92/43 je treba razlagati tako, da zgraditev infrastrukture, namenjene za prostore upravnega centra, načeloma ne more pomeniti nujnega razloga prevladujočega javnega interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, v smislu te določbe, s katerim je mogoče upravičiti izvedbo načrta ali projekta, ki škoduje celovitosti zadevnega območja.

      (1)  UL C 179, 3.7.2010.


title: Zadeva C-227/14 P: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 23. aprila 2015 – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Evropska komisija (Pritožba — Konkurenca — Karteli — Člena 101 PDEU in 53 Sporazuma EGS — Svetovni trg zaslonov s tekočimi kristali (LCD) — Določitev cen — Globe — Smernice o načinu določanja glob (2006) — Točka 13 — Določitev vrednosti prodaje — Skupno podjetje — Upoštevanje prodaje matičnima družbama — Obvestilo o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (2002) — Točka 23(b), zadnji odstavek — Delna imuniteta pred globo — Dokazi o dejstvih, za katera Komisija prej ni vedela)

text:
               22.6.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 205/12

         Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 23. aprila 2015 – LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Evropska komisija
   (Zadeva C-227/14 P) (1)

   ((Pritožba - Konkurenca - Karteli - Člena 101 PDEU in 53 Sporazuma EGS - Svetovni trg zaslonov s tekočimi kristali (LCD) - Določitev cen - Globe - Smernice o načinu določanja glob (2006) - Točka 13 - Določitev vrednosti prodaje - Skupno podjetje - Upoštevanje prodaje matičnima družbama - Obvestilo o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (2002) - Točka 23(b), zadnji odstavek - Delna imuniteta pred globo - Dokazi o dejstvih, za katera Komisija prej ni vedela))
   (2015/C 205/17)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnici: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (zastopnika: A. Winckler in F.-C. Laprévote, odvetnika)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopnika: F. Ronkes Agerbeek in P. Van Nuffel, agenta)

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Družbama LG Display Co. Ltd in LG Display Taiwan Co. Ltd se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 303, 8.9.2014.


title: Zadeva C-652/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Administrativen sad Sofia-grad (Bolgarija) 19. decembra 2016 – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               20.3.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 86/11

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Administrativen sad Sofia-grad (Bolgarija) 19. decembra 2016 – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
   (Zadeva C-652/16)
   (2017/C 086/14)
   Jezik postopka: bolgarščina

      Predložitveno sodišče

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Аhmedbekov

      Tožena stranka: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali iz člena 78(1) in (2)(a), (d) in (f) Pogodbe o delovanju Evropske unije in uvodne izjave 12 ter člena 1 Direktive 2013/32/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (prenovitev) izhaja, da je razlog za nedopustnost prošenj za mednarodno zaščito, ki ga določa člen 33(2)(e) te direktive, določba z neposrednim učinkom, katere uporabo države članice ne smejo zavrniti, na primer s tem, da uporabijo ugodnejše nacionalne predpise, v skladu s katerimi je treba pri obravnavanju prve prošnje za mednarodno zaščito, kot to nalaga člen 10(2) direktive, najprej presoditi, ali prosilec izpolnjuje pogoje za status begunca, in nato, ali je upravičen do subsidiarne zaščite?

               2.

               Ali iz člena 33(2)(e) Direktive 2013/32 v povezavi s členom 7(3) in členom 2(a), (c) in (g) ter uvodne izjave 60 te direktive izhaja, da je v okoliščinah postopka v glavni stvari prošnja za mednarodno zaščito, ki jo vloži starš v imenu mladoletnika s spremstvom, nedopustna, če je obrazložena s tem, da je otrok družinski član osebe, ki je vložila prošnjo za mednarodno zaščito z obrazložitvijo, da je begunec v smislu člena 1, oddelek A, Ženevske konvencije o statusu beguncev?

               3.

               Ali iz člena 33(2)(e) Direktive 2013/32 v povezavi s členom 7(1) in členom 2(a), (c) in (g) ter uvodne izjave 60 te direktive izhaja, da je v okoliščinah postopka v glavni stvari prošnja za mednarodno zaščito, vložena v imenu polnoletne osebe, nedopustna, če je v postopku pri pristojnem upravnem organu obrazložena samo s tem, da je prosilec družinski član osebe, ki je vložila prošnjo za mednarodno zaščito z obrazložitvijo, da je begunec v smislu člena 1, oddelek A, Ženevske konvencije o statusu beguncev, in prosilec ob vložitvi prošnje nima pravice opravljati poklicne dejavnosti?

               4.

               Ali je treba v skladu s členom 4(4) Direktive 2011/95/EU (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (prenovitev) v povezavi z uvodno izjavo 36 te direktive obstoj utemeljenega strahu pred preganjanjem oziroma utemeljeno tveganje za resno škodo presojati samo na podlagi dejstev in okoliščin, ki se nanašajo na prosilca?

               5.

               Ali je v skladu s členom 4 Direktive 2011/95 v povezavi z njeno uvodno izjavo 36 in s členom 31(1) Direktive 2013/32 v državi članici dopustna nacionalna sodna praksa, v skladu s katero:

                           (a)

                           je pristojni organ dolžan obravnavati prošnje za mednarodno zaščito članov iste družine v skupnem postopku, če so te prošnje obrazložene z enakimi dejstvi, in sicer s trditvijo, da je samo eden od družinskih članov begunec;

                           (b)

                           je pristojni organ dolžan prekiniti postopek, v katerem se obravnavajo prošnje za mednarodno zaščito družinskih članov, ki osebno ne izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, dokler ni končan postopek, v katerem se obravnava prošnja družinskega člana, ki je obrazložena s tem, da je zadevna oseba begunec v smislu člena 1, oddelek A, Ženevske konvencije o statusu beguncev;

                     ali je ta sodna praksa dopustna tudi z vidika premislekov v zvezi s koristmi otroka, ohranjanjem enotnosti družine in spoštovanjem pravice do zasebnega in družinskega življenja ter pravico ostati v državi članici do obravnavanja prošnje, in sicer na podlagi členov 7, 18 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, uvodnih izjav 12 in 60 ter člena 9 Direktive 2013/32, uvodnih izjav 16, 18 in 36 ter člena 23 Direktive 2011/95 ter uvodnih izjav 9, 11 in 35 ter členov 6 in 12 Direktive 2013/33/EU (3) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito?

               6.

               Ali iz uvodnih izjav 16, 18 in 36 ter člena 3 Direktive 2011/95 v povezavi z uvodno izjavo 24 in s členom 2(d) in (j), členom 13 in členom 23(1) in (2) te direktive izhaja, da je dopustna nacionalna določba, kot je v postopku v glavni stvari obravnavani člen 8(9) Zakon za ubezhishteto i bezhantsite (zakon o azilu in beguncih), na podlagi katere se za begunce štejejo tudi družinski člani tujca, ki mu je bil priznan status begunca, če je to združljivo z njihovim osebnim pravnim statusom in v skladu z nacionalnim pravom ni razlogov, ki bi izključevali priznanje statusa begunca?

               7.

               Ali iz ureditve razlogov za preganjanje iz člena 10 Direktive 2011/95 izhaja, da okoliščina, da zadevna oseba pri Evropskem sodišču za človekove pravice vloži pritožbo zoper izvorno državo, pomeni njeno pripadnost določeni družbeni skupini v smislu člena 10(1)(d) te direktive oziroma ali je treba vložitev pritožbe šteti za politično prepričanje v smislu člena 10(1)(e) direktive?

               8.

               Ali iz člena 46(3) Direktive 2013/32 izhaja, da je sodišče dolžno preučiti vsebinsko utemeljenost novih razlogov za mednarodno zaščito, ki so bili navedeni med sodnim postopkom, vendar niso bili navedeni v tožbi zoper odločbo o zavrnitvi mednarodne zaščite?

               9.

               Ali iz člena 46(3) Direktive 2013/32 izhaja, da je sodišče dolžno v sodnem postopku, v katerem se izpodbija odločba o zavrnitvi mednarodne zaščite, presoditi dopustnost prošnje za mednarodno zaščito na podlagi člena 33(2)(e) te direktive, če se je pri obravnavanju prošnje v izpodbijani odločbi, kot to nalaga člen 10(2) direktive, najprej presojalo, ali prosilec izpolnjuje pogoje za status begunca, in nato, ali je upravičen do subsidiarne zaščite?

      (1)  UL L 180, str. 60.

      (2)  UL L 337, str. 9.

      (3)  UL L 180, str. 96.


title: Zadeva C-18/13: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 13. februarja 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad Sofija-grad – Bolgarija) – Maks Pen EOOD proti Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Sofija, nekdanji Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofija (Obdavčenje — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Direktiva 2006/12/ES — Odbitek vstopnega davka — Opravljene storitve — Nadzor — Dobavitelj, ki nima na voljo vseh potrebnih sredstev — Pojem davčna utaja — Obveznost ugotovitve davčne utaje po uradni dolžnosti — Zahteva po učinkovitem opravljanju storitev — Obveznost vodenja dovolj podrobnega knjigovodstva — Spori — Prepoved, da sodišče kazensko opredeli utajo in da postavi tožečo stranko v slabši položaj)

text:
               29.3.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 93/16

         Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 13. februarja 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad Sofija-grad – Bolgarija) – Maks Pen EOOD proti Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Sofija, nekdanji Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofija
   (Zadeva C-18/13) (1)

   (Obdavčenje - Skupni sistem davka na dodano vrednost - Direktiva 2006/12/ES - Odbitek vstopnega davka - Opravljene storitve - Nadzor - Dobavitelj, ki nima na voljo vseh potrebnih sredstev - Pojem davčna utaja - Obveznost ugotovitve davčne utaje po uradni dolžnosti - Zahteva po učinkovitem opravljanju storitev - Obveznost vodenja dovolj podrobnega knjigovodstva - Spori - Prepoved, da sodišče kazensko opredeli utajo in da postavi tožečo stranko v slabši položaj)
   2014/C 93/25
   Jezik postopka: bolgarščina

      Predložitveno sodišče

   Administrativen sad Sofia-grad

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Maks Pen EOOD

      Tožena stranka: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Sofija, nekdanji Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Sofija

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Administrativen sad Sofija-grad – Razlaga členov 63, 178, prvi odstavek, točka (a), 226, prvi odstavek, točka 6, ter 242 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – pojem „davčna utaja“ – Navedba izvajalca, ki ne razpolaga z osebjem, stvarnimi viri in sredstvi, potrebnimi za opravljanje storitve, na računu – Neobstoj knjigovodskih dokazov – Izdaja ponarejenih dokumentov kot dokaz za to, da je bila storitev opravljena – Obveznost nacionalnega sodišča, da po uradni dolžnosti ugotovi obstoj davčne utaje – Pogojevanje pravice do odbitka z dejansko opravitvijo storitve – Zahteva skladnosti z mednarodnimi računovodskimi standardi, da se zadosti zahtevi vodenja dovolj podrobnega knjigovodstva, da omogoči preverjanje pravice do odbitka – Morebitna obveznost, da se na računu navedejo podatki o dejanskem opravljanju storitve – Nacionalna zakonodaja, ki določa, da je storitev opravljena takrat, ko so pogoji za priznanje prihodkov od te storitve izpolnjeni v skladu z ustreznimi davčnimi predpisi

      Izrek

               1.

               Direktivo Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi davčni zavezanec odbil davek na dodano vrednost, ki je naveden na računih, ki jih je izdal izvajalec, če se, čeprav je bila storitev opravljena, izkaže, da storitve dejansko ni opravil ta izvajalec ali njegov podizvajalec, predvsem ker zadnjenavedeni nima potrebnega osebja, stvarnih virov in sredstev, in da stroški za njeno opravljanje niso dokazani v njihovih računovodskih izkazih ter da se je identiteta oseb, ki so nekatere dokumente podpisali v imenu izvajalcev, izkazala za netočno, če sta izpolnjena dva pogoja, in sicer da ta dejstva pomenijo goljufivo ravnanje in da je dokazano, da je ob upoštevanju teh objektivnih elementov, ki so jih predložili davčni organi, davčni zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da je bila transakcija, na katero se sklicuje pri utemeljitvi pravice do odbitka, povezana s to goljufijo, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

               2.

               Kadar so nacionalna sodišča na podlagi nacionalnega prava dolžna ali pristojna upoštevati pravne razloge, ki izhajajo iz zavezujočega predpisa nacionalnega prava, morajo to storiti ob upoštevanju zavezujočega predpisa prava Unije, kot je ta, ki zahteva, da nacionalni organi in nacionalna sodišča pravico do odbitka DDV zavrnejo, če se na podlagi objektivnih elementov ugotovi, da se je na to pravico sklicevalo z goljufijo ali z zlorabo. Ta sodišča morajo pri presoji, ali gre pri uveljavljanju te pravice do odbitka za goljufijo ali zlorabo, razlagati nacionalno pravo, kolikor je mogoče, ob upoštevanju besedila in namena Direktive 2006/112, da bi se dosegel v njej določen rezultat, zaradi česar morajo narediti vse, kar je v njihovi pristojnosti, upoštevajoč pri tem celotno notranje pravo in ob uporabi načinov razlage, ki jih to priznava.

               3.

               Direktivo 2006/112, ki v skladu s členom 242 zahteva, naj vsak davčni zavezanec vodi podrobno knjigovodstvo, da sta mogoča uporaba DDV in nadzor davčnega organa, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da zadevna država članica ob upoštevanju omejitev iz člena 273 te direktive zahteva, naj vsak davčni zavezanec v zvezi s tem spoštuje vse nacionalne računovodske predpise, ki določajo usklajenost z mednarodnimi računovodskimi standardi, če ne presegajo to, kar je potrebno za dosego ciljev pravilnega pobiranja davka ter preprečevanja goljufij. V zvezi s tem Direktiva 2006/112 nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero je storitev opravljena takrat, ko so izpolnjeni pogoji za priznanje prihodkov od zadevne storitve.

      (1)  UL C 79, 16.3.2013.


               7.7.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 199/8

         Tožba Nadzornega organa Efte proti Islandiji, vložena 11. aprila 2011
   (Zadeva E-8/11)
   2011/C 199/04
   Nadzorni organ Efte, ki ga zastopata Xavier Lewis in Florence Simonetti, zastopnika za Nadzorni organ Efte, 35 Rue Belliard, 1040 Bruselj, Belgium, je 11. aprila 2011 na Sodišču Efte vložil tožbo proti Islandiji.
   Nadzorni organ Efte Sodišču Efte predlaga naj ugotovi, da:

               1.

               s tem, da ni zagotovila, da bi njeni pristojni organi pripravili in, kjer je ustrezno, odobrili strateške karte hrupa ter pripravili akcijske načrte v zvezi s hrupom za vse glavne ceste na njenem ozemlju, ki jih prevozi več kot 6 milijonov vozil letno, ter s tem, da ni zagotovila pošiljanja informacij iz strateških kart hrupa in povzetkov akcijskih načrtov, kot je navedeno v Prilogi VI Direktive, Nadzornemu organu Efte, Republika Islandija ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 7(1), 8(1) in 10 Akta, navedenega v točki 32g Priloge XX k Sporazumu EGP (Direktiva 2002/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. junija 2002 o ocenjevanju in upravljanju okoljskega hrupa), kakor je bila prilagojena Sporazumu EGP s Protokolom 1 k Sporazumu,
               ter

               2.

               Republiki Islandiji naloži plačilo stroškov postopka.

      Pravna podlaga in dejansko stanje ter navedeni tožbeni razlogi:

               —

               Nadzorni organ Efte ugotavlja, da Islandija ni pripravila kart hrupa in akcijskih načrtov v zvezi s hrupom na glavnih cestah, ki jih prevozi več kot šest milijonov vozil letno.

               —

               Nadzorni organ Efte ugotavlja, da takšno ravnanje pomeni kršitev členov 7(1), 8(1) in 10 Direktive 2002/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. junija 2002 o ocenjevanju in upravljanju okoljskega hrupa, ki je navedena v točki 32g Priloge XX k Sporazumu EGP.


title: Zadeva T-304/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 11. maja 2017 – Abdulkarim/Svet (Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Siriji — Zamrznitev sredstev — Očitna napaka pri presoji)

text:
               3.7.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 213/27

         Sodba Splošnega sodišča z dne 11. maja 2017 – Abdulkarim/Svet
   (Zadeva T-304/15) (1)

   ((Skupna zunanja in varnostna politika - Omejevalni ukrepi proti Siriji - Zamrznitev sredstev - Očitna napaka pri presoji))
   (2017/C 213/36)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Mouhamad Wael Abdulkarim (Dubaj, Združeni arabski emirati) (zastopnika: J.–P. Buyle in L. Cloquet, odvetnika)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopniki: najprej G. Étienne in N. Rouam, nato G. Étienne in S. Kyriakopoulou, in nazadnje S. Kyriakopoulou, agenti)

      Predmet

   Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa Sveta (SZVP) 2015/383 z dne 6. marca 2015 o izvajanju Sklepa 2013/255/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Siriji TFUE (UL 2015, L 64, str. 41) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2015/375 z dne 6. marca 2015 o izvajanju Uredbe (EU) št. 36/2012 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Siriji (UL 2015, L 64, str. 10), v delu, v katerem je bilo ime tožeče stranke vpisano na seznam oseb in subjektov, za katere se uporabijo omejevalni ukrepi.

      Izrek

               1.

               Izvedbeni sklep Sveta (SZVP) 2015/383 z dne 6. marca 2015 o izvajanju Sklepa 2013/255/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Siriji in Izvedbena uredba Sveta (EU) 2015/375 z dne 6. marca 2015 o izvajanju Uredbe (EU) št. 36/2012 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Siriji se razglasita za nična v delu, v katerem se nanašata na Mouhamada Waela Abdulkarima.

               2.

               Svet Evropske unije nosi svoje stroške in stroške, ki so nastali M. W. Abdulkarimu.

      (1)  UL C 245, 27.7.2015.


title: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 16. februarja 2005 v zadevi T-284/03, Rosalinda Aycinena proti Komisiji Evropskih skupnosti (Uradniki — Imenovanje v višji karierni naziv — Razvrstitev v plačilni razred)

text:
               16.4.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 93/27

      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 16. februarja 2005
   v zadevi T-284/03, Rosalinda Aycinena proti Komisiji Evropskih skupnosti (1)

   (Uradniki - Imenovanje v višji karierni naziv - Razvrstitev v plačilni razred)
   (2005/C 93/55)
   Jezik postopka: francoščina
   V zadevi T-284/03, Rosalinda Aycinena, s prebivališčem v Bruslju (Belgija), ki jo zastopajo J.-N. Louis, E. Marchal, A. Coolen in S. Orlandi, avocats, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnica: C. Berardis-Kayser), zaradi razglasitve ničnosti odločbe Komisije o dokončni razvrstitvi tožeče stranke ob imenovanju v naziv LA6, plačilni razred 1, je Sodišče prve stopnje (tretji senat), v sestavi M. Jaeger, predsednik, V. Tiili, sodnica, in O. Czúcz, sodnik; sodni tajnik: H. Jung, dne 16. februarja 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Toženi stranki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 251, 18.10.2003.


title: Zadeva C-77/05: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 18. decembra 2007 – Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska proti Svetu Evropske unije (Uredba (ES) št. 2007/2004 – Ustanovitev Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije – Veljavnost)

text:
               23.2.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 51/5

         Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 18. decembra 2007 – Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska proti Svetu Evropske unije
   (Zadeva C-77/05) (1)

   (Uredba (ES) št. 2007/2004 - Ustanovitev Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije - Veljavnost)
   (2008/C 51/08)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (zastopniki: E. O'Neill in C. Gibbs, zastopnika, in A. Dashwood, Barrister)

      Intervenienti v podporo tožeči stranki: Irska (zastopniki: D. O'Hagan, zastopnik, in A. Collins, SC, McGarry, BL), Republika Poljska (zastopnik: J. Pietras, zastopnik), Slovaška republika (zastopniki: R. Procházka, J. Čorba in B. Ricziová, zastopniki)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopnika: J. Schutte in R. Szostak, zastopnika)

      Intervenientki v podporo toženi stranki: Kraljevina Španija (zastopnik: J. M Rodríguez Cárcamo, zastopnik), Komisija Evropskih skupnosti (zastopnik: C. O'Reilly, zastopnik)
   Predmet
   Razveljavitev Uredbe Sveta (ES) št. 2007/2004 z dne 26. oktobra 2004 o ustanovitvi Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije (UL L 349, str. 1).
   Izrek

               1)

               Tožba se zavrne.

               2)

               Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska se naloži plačilo stroškov.

               3)

               Kraljevina Španija, Irska, Republika Poljska, Slovaška republika in Komisija Evropskih skupnosti nosijo svoje stroške.

      (1)  UL C 82, 2.4.2005.


title: Zadeva T-448/15: Tožba, vložena 6. avgusta 2015 – EEB/Komisija

text:
               5.10.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 328/27

         Tožba, vložena 6. avgusta 2015 – EEB/Komisija
   (Zadeva T-448/15)
   (2015/C 328/25)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropski urad za okolje (EEB) (Bruselj, Belgija) (zastopnik: B. Kloostra, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da Komisija krši Uredbo (ES) št. 1367/2006 in Aarhuško konvencijo, in sicer:

                           a.

                           člene 1(1)(a), 3 in 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 (1), ker teh določb ne razlaga v skladu s členom 4(1), (3) in (4) Aarhuške konvencije in/ali neposredno ne uporabi člena 4(1), (3) in (4) Aarhuške konvencije za informacije o okolju, ker člena 3 in 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 nista združljiva s členom 4(1), (3) in (4) Aarhuške konvencije ter razloge za zavrnitev iz člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001 (2) nezakonito razširjata na informacije o okolju;

                           b.

                           člen 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006, ker razlogov za zavrnitev iz člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001 ne razlaga in uporablja restriktivno in/ali v zvezi z razkritjem informacij o okolju ne upošteva javnega interesa in/ali ne upošteva, da se zadevne informacije nanašajo na emisije v okolje;

               —

               ugotovi, da Komisija krši Uredbo (ES) št. 1049/2001, in sicer:

                           a.

                           člen 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001, ker ne navaja razlogov za zavrnitev dostopa do zadevnih dokumentov;

                           b.

                           člen 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001, ker je prvi odstavek te določbe uporabila za dokumente, povezane s postopkom dokončnega odločanja;

                           c.

                           člen 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001, ker ni zadostno preučila, ali je za razkritje obstajal višji javni interes;

                           d.

                           člene 6(3), 7(1) in (3) in 8(1) in (2) Uredbe (ES) št. 1049/2001, ker si ni prizadevala za neformalno sprejetje pristopa iskanja pravične rešitve in ker odločitve ni sprejela v predpisanem roku;

               —

               EU, ki jo predstavlja Komisija, naloži povrnitev škode, vključno z obrestim, ki jo je utrpela EEB, ker ji ni bil pravočasno omogočen dostop do zaprošenih dokumentov, ki jih Komisija ni razkrila v skladu z roki, določenimi v členih 7(1) in (3) in 8(1) in (2) Uredbe (ES) št. 1049/2001, v znesku, ki ga določi Splošno sodišče ni ki ni manjši od 1 EUR;

               —

               izpodbijan sklep Komisije z dne 1. junija 2015 razglasi za ničen; in

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno s stroški interveninentov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja te argumente in tožbene razloge, ki se nanašajo na kršitev Uredb Komisije (ES) št. 1367/2006 in 1049/2001 ter Aarhuške konvencije (3):

               1.

               Prvi tožbeni razlog: kršitev členov 1(1)(a), 3 in 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 in/ali členov 4(1), (3) in (4) Aarhuške konvencije.

                           —

                           zaprošene informacije so informacije o okolju, kot so določene v Aarhuški konvenciji in členih 2(d)(iii), 3 in 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006;

                           —

                           člena 3 in 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 nista združljiva s členom 4(3) in (4) Aarhuške konvencije in razloge za zavrnitev iz člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001 nezakonito razširjata na informacije o okolju;

                           —

                           Komisija je kršila člen 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 glede restriktivne razlage izjem od glavnega pravila o razkritju, obveznosti tehtanja interesov in „pravila o emisijah“.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001.

                           —

                           razlog za zavrnitev iz člena 4(3), prvi stavek, Uredbe (ES) št. 1049/2001 se za zaprošene dokumente ne uporabi;

                           —

                           razkritje zahtevanih dokumentov resno ne oslabi postopka odločanja Komisije;

                           —

                           kršitev člena 4(3) Uredbe (ES) št. 1049/2001, ker Komisija ni pravilno opravila tehtanja interesov, ki se varujejo z ne razkritjem, in javnega interesa, ki se ga uresničuje z razkritjem zadevnih dokumentov.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 7(1) in (3) in člena 8(1) in (2) Uredbe (ES) št. 1049/2001.

               4.

               Četrti tožbeni razlog, ki se navezuje na odškodninsko tožbo na podlagi člena 340 PDEU: kršitev člena 7(1) in (3) in člena 8(1) in (2) Uredbe (ES) št. 1049/2001.

      (1)  Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL, L 264, str. 13)

      (2)  Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).

      (3)  Konvencija o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, podpisana v Aarhusu 25. junija 1998 in v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL L 124, 17.5.2005, str. 1) (v nadaljevanju: Aarhuška konvencija)


title: Sklep Predsednika Sodišča prve stopnje z dne 5. julija 2005 v zadevi T-117/05 R, Andreas Rodenbröker proti Komisiji Evropskih skupnosti (Postopek za izdajo začasne odredbe — Predlog za odložitev izvršitve — Direktiva 92/43/EGS — Nujnost — Odsotnost)

text:
               17.9.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 229/24

      SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 5. julija 2005
   v zadevi T-117/05 R, Andreas Rodenbröker proti Komisiji Evropskih skupnosti
   (Postopek za izdajo začasne odredbe - Predlog za odložitev izvršitve - Direktiva 92/43/EGS - Nujnost - Odsotnost)
   (2005/C 229/52)
   Jezik postopka: nemščina
   V zadevi T-117/05 R, Andreas Rodenbröker, stanujoč v Hövelhofu (Nemčija), in 81 drugih tožečih strank, katerih imena so v prilogi k sklepu, ki jih zastopa H. Glatzel, avocat, proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnika: M. van Beek in B. Schima, z naslovom z vročanje v Luxembourgu), zaradi predloga za odložitev izvršitve Odločbe Komisije 2004/813/ES z dne 7. decembra 2004 o sprejemu, v skladu z Direktivo Sveta 92/43/EGS, seznama območij, pomembnih za Skupnost, za atlantsko biogeografsko regijo (UL L 387, str. 1) je predsednik Sodišča prve stopnje dne 5. julija 2005 izdal sklep, katerega izrek se glasi:

               1.

               Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

               2.

               Odločitev o stroških se pridrži.