title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. novembra 2004.#Anheuser-Busch Inc. proti Budĕjovický Budvar, národní podnik.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Korkein oikeus - Finska.#Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije - Členi 2(1), 16(1) in 70 Sporazuma TRIPs - Znamke - Obseg izključne pravice imetnika znamke - Domnevna uporaba znaka kot firme.#Zadeva C-245/02.

text:
      Zadeva C-245/02
      Anheuser-Busch Inc.
      proti
      Budĕjovický Budvar, národní podnik
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein oikeus)
      „Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije – Členi 2(1), 16(1) in 70 Sporazuma TRIPs – Znamke – Obseg izključne pravice imetnika znamke – Domnevna uporaba znaka kot firme“
      Povzetek sodbe
      1.        Vprašanje za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Razlaga mednarodnega sporazuma, sklenjenega med Skupnostjo in državami
            članici na podlagi deljene pristojnosti, ki vpliva na uporabo predpisov Skupnosti s strani nacionalnih sodišč – Sporazum o
            trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPs)
      (člen 234 ES; Sporazum TRIPs)
      2.        Mednarodni sporazumi – Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPs) – Časovna veljavnost – Uporaba
            za kolizijo med znamko in znakom, ki je nastala pred začetkom uporabe tega sporazuma in ki se še nadaljuje (Sporazum TRIPs,
            člen 70, § 1)
      3.        Mednarodni sporazumi – Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPs) – Neposredni učinek – Neobstoj
            – Obveznosti nacionalnih sodišč – Pravica iz znamke – Uporaba nacionalnega prava glede na besedilo in namen zadevnih določb
            Direktive 89/104 in Sporazuma TRIPs
      (Sporazum TRIPs; Direktiva Sveta 89/104)
      4.        Mednarodni sporazumi – Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPs) – Pravica iz znamke – Izključna
            pravica imetnika znamke, da prepove uporabo tretji osebi – Izjeme – Znak, ki označuje firmo in je enak ali podoben znamki
            – Pogoj – Uporaba znaka v skladu z dobrimi poslovnimi običaji
      (Sporazum TRIPs, člena 16(1) in 17)
      5.        Mednarodni sporazumi – Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPs) – Pravica iz znamke – Firma, ki
            je v koliziji z znamko – Firma, ki je nastala pred znamko – Uporaba te firme, katere imetnik znamke ne more prepovedati
      (Sporazum TRIPs, člen 16(1))
      1.        Ker je Skupnost pogodbenica Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs), ki se nahaja v
         aneksu 1 C Sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, mora svojo zakonodajo o znamkah v največji mogoči meri
         razlagati z vidika besedila in namena tega sporazuma.

      Iz tega izhaja, da je Sodišče pristojno za razlago določbe Sporazuma TRIPs, da bi odgovorilo na potrebe sodnih organov držav
         članic, kadar so ti pozvani, naj uporabijo svoje nacionalne predpise, da odredijo ukrepe za zaščito pravic, ki izhajajo iz
         zakonodaje Skupnosti na področju uporabe tega sporazuma.

      (Glej točki 41 in 42.)
      2.        Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs) iz aneksa 1 C Sporazuma o ustanovitvi Svetovne
         trgovinske organizacije, ki je bil v imenu Skupnosti za področja, ki spadajo v njeno pristojnost, potrjen s Sklepom Sveta
         94/800/ES, se uporablja pri koliziji med znamko in znakom, ki naj bi prvi škodoval, če je do kolizije prišlo pred začetkom
         uporabe Sporazuma TRIPs in se je nadaljevala tudi po tem.

      Natančneje je učinek člena 70(1) tega sporazuma, ki določa, da ta sporazum ne ustvarja obveznosti za članice glede dejanj,
         ki so se zgodila pred začetkom uporabe tega sporazuma, da teh obveznosti ne izključuje v položajih, ki so se nadaljevali po
         tem datumu.

      (Glej točki 49, 53 in točko 1 izreka.)
      3.        Določbe sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs) iz aneksa 1 C Sporazuma o ustanovitvi
         Svetovne trgovinske organizacije niso take, da bi posameznikom dajale pravice, na katere bi se ti pred sodiščem lahko neposredno
         sklicevali v skladu s pravom Skupnosti.

      Vendar morajo nacionalna sodišča v skladu s pravom Skupnosti, kadar morajo uporabiti nacionalna pravila, da bi odredila ukrepe
         za varstvo pravic s področja, za katero se uporablja Sporazum TRIPs in na katerem je Skupnost že sprejela zakonodajo, kot
         je to v primeru znamke, to storiti v največji mogoči meri v smislu besedila in namena zadevnih določb prve direktive o znamkah
         št. 89/104 in Sporazuma TRIPs.

      (Glej točke 54, 55 in 57.)
      4.        Firma je lahko znak v smislu člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum
         TRIPs) iz aneksa 1 C Sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije. Namen te določbe je imetniku registrirane znamke
         podeliti izključno pravico preprečiti tretjim osebam, da bi uporabljale to znamko, če zadevna uporaba škoduje oziroma bi lahko
         škodovala funkcijam znamke, zlasti njeni bistveni funkciji, ki je v tem, da potrošnikom zagotavlja poreklo proizvoda.

      Izjema od pravic, ki jih daje znamka, določenih v členu 17 Sporazuma TRIPs, je zlasti v tem, da tretjim osebam za označitev
         njihove firme dovoljujejo uporabo znaka, ki je enak ali podoben neki znamki, če ga ta uporablja v skladu z dobrimi poslovnimi
         običaji.

      (Glej točko 85 in točko 2 izreka.)
      5.        Firma, ki ni niti registrirana niti uveljavljena z uporabo v državi članici, v kateri je registrirana znamka, s katero naj
         bi bil v koliziji, in v kateri je njeno varstvo proti predmetni znamki zahtevano, lahko šteje za prej obstoječo pravico v
         smislu člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs) iz aneksa
         1 C Sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, če ima imetnik firme pravico, za katero se glede časovne in
         stvarne veljavnosti uporablja omenjeni sporazum, pri čemer je ta pravica nastala pred pravico iz te znamke in imetniku omogoča
         uporabo znamki enakega ali podobnega znaka.

      Iz tega izhaja, da uporaba te firme ne sme biti prepovedana na podlagi izključne pravice, ki jo znamka daje svojemu imetniku
         v skladu s členom 16(1), prvi stavek, navedenega sporazuma.

      (Glej točki 89 in 100 ter točko 3 izreka.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 16. novembra 2004(*)

      „Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije – Členi 2(1), 16(1) in 70 Sporazuma TRIPs – Znamke – Obseg izključne pravice imetnika znamke – Domnevna uporaba znaka kot firme“
      V zadevi C-245/02,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES,
      ki ga je vložilo Korkein oikeus (Finska) z odločbo z dne 3. julija 2002, ki je prispela na Sodišče 5. julija 2002, v postopku
      Anheuser-Busch Inc.

      proti
      Budĕjovický Budvar, národní podnik,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans (poročevalec), A. Rosas, sodniki, in R. Silva de Lapuerta,
         sodnica, predsedniki senata, C. Gulmann in R. Schintgen, sodnika, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues
         in K. Schiemann, sodniki,

      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodna tajnica: M. Múgica Arzamendi, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 27. aprila 2004,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Anheuser-Busch Inc. R. Hilli, asianajaja, ter D. Ohlgart in B. Goebel, Rechtsanwälte,
      –        za Budĕjovický Budvar, národní podnik, P. Backström in P. Eskola, Asianajajat,
      –        za finsko vlado T. Pynnä, zastopnica,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti E. Paasivirta in R. Raith, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 29. junija 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 2(1), 16(1) in 70 Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic
         intelektualne lastnine (v nadaljevanju: Sporazum TRIPs) iz priloge 1 C k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije
         (v nadaljevanju: Sporazum STO), ki je bil v imenu Skupnosti v zvezi z zadevo v njeni pristojnosti potrjen s Sklepom Sveta
         94/800 ES z dne 22. decembra 1994 (UL L 336, str. 1, 214).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med pivovarno Anheuser-Busch Inc. (v nadaljevanju: Anheuser-Busch), s sedežem v Saint
         Louisu v Missouriju (Združene države), in pivovarno Budĕjovický Budvar, národní podnik (v nadaljevanju: Budvar), s sedežem
         v Českih Budějovicah (Češka republika), zaradi oznak, pod katerimi Budvar trži svoje pivo na Finskem in s katerimi se po mnenju
         pivovarne Anheuser-Buscha kršijo znamke Budweiser, Bud, Bud Light in Budweiser King of Beers, katerih imetnik v navedeni državi
         članici je pivovarna Anheuser-Busch.

       Pravni okvir
       Mednarodno pravo
      3        V členu 8 Pariške konvencije za varstvo industrijske lastnine z dne 20. marca 1883, nazadnje revidirane v Stockholmu 14. julija
         1967 (Zbirka pogodb Združenih narodov, zvezek 828, št. 11847, str. 108, v nadaljevanju: Pariška konvencija), je določeno:

      „Trgovsko ime [firma] bo zavarovano v vseh državah unije ne da bi moralo biti prijavljeno ali registrirano, bodisi da je sestavni
         del posamezne tovarniške ali trgovske znamke ali ne.“

      4        Sporazum STO in Sporazum TRIPs, ki je njegov sestavni del, sta začela veljati 1. januarja 1995. Vendar pa v skladu s členom
         65(1) Sporazuma TRIPs podpisnice niso bile obvezane uporabljati določb Sporazuma pred iztekom splošnega obdobja enega leta,
         in sicer pred 1. januarjem 1996 (v nadaljevanju: datum začetka uporabe).

      5        V členu 1(2) Sporazuma TRIPs z naslovom „Narava in obseg obveznosti“ je določeno:

      „V tem sporazumu se izraz ,intelektualna lastnina‘ nanaša na vse kategorije intelektualne lastnine, ki so predmet poglavij
         od 1 do 7 v delu II.“

      6        V členu 2 navedenega sporazuma z naslovom „Konvencije o intelektualni lastnini“ je določeno:

      „1.      V zvezi z deli II, III in IV tega sporazuma se članice ravnajo po členih od 1 do 12 in po členu 19 Pariške konvencije (1967).
      2.      Nič v delih I do IV tega sporazuma ne sme zmanjšati obstoječih obveznosti, ki jih utegnejo imeti članice med seboj po Pariški
         konvenciji, Bernski konvenciji, Rimski konvenciji in Pogodbi o intelektualni lastnini na področju integriranih vezij.“

      7        V členu 15 Sporazuma TRIPs, z naslovom „Varstvo vsebine“, v poglavju 2 dela II navedenega sporazuma, ki zadeva standarde,
         ki se nanašajo na razpoložljivost, obseg in uporabo pravic intelektualne lastnine, je v odstavku 1 določeno:

      „Vsak znak ali kombinacija znakov, ki omogočajo razlikovanje med proizvodi ali storitvami enega podjetja in proizvodi ali
         storitvami drugega podjetja, lahko postane znamka. Taki znaki, zlasti besede, ki vključujejo osebna imena, črke, številke,
         figurativne elemente in kombinacije barv, kakor tudi kombinacije takih znakov, se smejo registrirati kot znamke. […]“

      8        V členu 16 navedenega sporazuma, z naslovom „Dane pravice“, je v odstavku 1 določeno:

      „Lastnik registrirane znamke ima izključno pravico preprečiti tretjim osebam, ki nimajo njegove privolitve, da v trgovini
         uporabljajo enake ali podobne znake za proizvode ali storitve, ki so enaki ali podobni tistim, za katere je bila znamka registrirana,
         če bi taka uporaba utegnila povzročiti zmedo. Domneva se, da uporaba enakega znaka za enake proizvode ali storitve povzroča
         zmedo. Zgoraj opisane pravice ne smejo posegati v nobene prej obstoječe pravice in tudi ne smejo vplivati na možnost članic,
         da dajo pravice na razpolago na podlagi uporabe.“

      9        V skladu s členom 17 Sporazuma TRIPs, z naslovom „Izjeme“,:

      „Članice lahko določijo omejene izjeme za pravice, dane z znamko, kot so npr. poštena uporaba opisnih izrazov, pod pogojem,
         da te izjeme upoštevajo legitimne interese lastnika znamke in tretjih oseb.“

      10      V členu 70 navedenega sporazuma, z naslovom „Varstvo obstoječe vsebine“, je določeno:

      „1.      Ta sporazum ne povzroča obveznosti članic v zvezi z dejanji, ki so se zgodila pred datumom uporabe sporazuma za določeno članico.
      2.      Če v tem sporazumu ni drugače določeno, ta sporazum obvezuje članice v zvezi z vso vsebino, ki je obstajala na dan uporabe
         tega sporazuma za določeno članico in je na ta dan zavarovana v članici ali izpolnjuje ali začne pozneje izpolnjevati pogoje
         za varstvo pod pogoji tega sporazuma. […]

      […]
      4.      Glede kakršnih koli dejanj v zvezi z določenimi predmeti, ki vsebujejo zavarovano vsebino, ki pomenijo kršitev pravice intelektualne
         lastnine na podlagi zakonodaje in v skladu s tem sporazumom in so se v zvezi z njimi začela ali pa je prišlo do pomembnega
         vlaganja pred datumom sprejema Sporazuma o WTO za to članico, lahko vsaka članica poskrbi za omejitev sredstev, ki jih ima
         na voljo imetnik pravice glede nadaljevanja takih dejanj po datumu uporabe tega sporazuma v članici. Vendar mora v takih primerih
         članica poskrbeti vsaj za plačilo pravične odškodnine.

      […]“
       Pravo Skupnosti
      11      V skladu s prvo uvodno izjavo Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic
         v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 1989, L 40, str. 1) je namen navedene direktive približati nacionalne zakonodaje o blagovnih
         znamkah, da bi odpravili obstoječe neskladnosti, ki lahko ovirajo prost pretok blaga in storitev ter izkrivljajo konkurenco
         na skupnem trgu.

      12      Vendar, kakor izhaja iz tretje uvodne izjave Direktive 89/104, v tej ni predvideno popolno približevanje zakonov držav članic
         na področju blagovnih znamk.

      13      V členu 5 Direktive 89/104, katerega glavni namen je določiti obseg varstva, ki ga dajejo predpisi o blagovnih znamkah, je
         v odstavkih 1, 2, 3 in 5 določeno:

      „1. Registrirana znamka podeljuje imetniku izključne pravice. Imetnik ima pravico, da tretjim osebam prepove, da brez njegovega
         dovoljenja v gospodarskem prometu uporabijo:

      (a) katerikoli znak, ki je enak znamki, za enako blago ali storitve, za katere je registrirana znamka;
      (b) katerikoli znak, pri katerem zaradi njegove enakosti ali podobnosti z znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev,
         označenih z znamko in znakom, obstaja verjetnost zmede v javnosti, ki vključuje verjetnost povezovanja med znakom in znamko.

      2. Vsaka država članica lahko predvidi, da je imetnik upravičen preprečiti vsem tretjim osebam, ki nimajo njegovega soglasja,
         da v gospodarskem prometu uporabljajo katerikoli znak, enak ali podoben znamki, v zvezi z blagom ali storitvami, ki niso podobne
         tistim, za katere je registrirana znamka, če ima slednja v državi članici ugled in če bi uporaba takega znaka brez upravičenega
         razloga izkoristila ali oškodovala razlikovalni značaj ali ugled znamke.

      3. Po odstavkih 1 in 2 je lahko med drugim prepovedano naslednje:
      (a) opremljanje blaga ali njegove embalaže z znakom;
      [...]
      5. Odstavki 1 do 4 ne vplivajo na predpise v katerikoli državi članici v zvezi z varstvom proti uporabi znaka razen za razlikovanje
         blaga in storitev, če uporaba tega znaka neupravičeno okorišča ali škodi razlikovalnemu značaju ali ugledu znamke.“

      14      V členu 6 Direktive 89/104, z naslovom „Omejitev učinkov znamke“, je v odstavku 1 določeno:

      „1. Znamka ne daje imetniku pravice, da prepove tretji osebi uporabo v gospodarskem prometu:
      (a) lastnega imena in naslova;
      […]
      ob pogoju, da jih uporablja v skladu z dobrimi poslovnimi običaji.“
       Nacionalno pravo
       Pravo znamk
      15      V skladu s členom 3, prvi pododstavek, tavaramerkkilaki (zakon o znamkah) z dne 10. januarja 1964 (7/1964, v nadaljevanju:
         tavaramerkkilaki):

      „Katera koli oseba lahko v okviru svoje trgovske dejavnosti uporabi svoje ime, naslov ali firmo kot trgovski simbol za svoje
         blago, razen če bi ta trgovski simbol lahko povzročil zmedo z zaščiteno znamko tretje osebe ali z imenom, naslovom ali s firmo,
         ki ga tretja oseba zakonito uporablja v okviru svoje trgovske dejavnosti.“

      16      V členu 4, prvi pododstavek, zakona o znamkah je določeno:

      „Pravica do uporabe razlikovalnega znaka na blagu iz členov od 1 do 3 tega zakona pomeni, da oseba, ki ni imetnik znaka, v
         gospodarskem prometu kot znak za svoje blago ne sme uporabljati znakov, ki bi lahko povzročili zmedo, na blagu samem ali na
         embalaži, v oglasih ali poslovnih dokumentih ali na drugačen način, kar vključuje ustno uporabo. […]“

      17      V členu 6, prvi pododstavek, zakona o znamkah je določeno:

      „Znaki se štejejo za take, ki bi lahko povzročili zmedo v smislu tega zakona, samo če označujejo enake ali podobne vrste blaga.“
      18      Če več oseb zahteva izključno pravico do tega, da na svojem blagu uporabljajo znake, ki bi lahko povzročili zmedo, ima v skladu
         s členom 7 zakona o znamkah prednost oseba, ki se lahko sklicuje na starejšo pravno podlago, če zahtevana pravica ni izgubljena,
         na primer zaradi nedejavnosti imetnika.

      19      V skladu s členom 14, prvi pododstavek, točka 6, zakona o znamkah ni dovoljeno registrirati znamk, ki bi lahko povzročile
         ZMEDO z zaščiteno firmo, s sekundarnim znakom ali z znamko drugega gospodarskega subjekta.

      20      Predložitveno sodišče ugotavlja, da je nacionalni zakonodajalec menil, da je zakon o znamkah skladen s Sporazumom TRIPs in
         da spremembe v tem smislu zato niso potrebne. Podobno naj bi nacionalni zakonodajalec ocenil, da so določbe zakona o znamkah
         v zvezi z verjetnostjo zmede znamk za enake ali podobne vrste blaga združljive z Direktivo 89/104, tako da lahko ostanejo
         nespremenjene.

       Pravo v zvezi s firmami
      21      V skladu s členom 2(1) toiminimilaki (zakon o firmi) z dne 2. februarja 1979 (128/1979, v nadaljevanju: toiminimilaki) se
         izključna pravica do uporabe firme pridobi z registracijo tefirme ali njeno uveljavitvijo z uporabo.

      22      V členu 2(3) zakona o firmah določeno:

      „Firma se šteje za uveljavljeno z uporabo, če je splošno znana v okoljih, v katerih je gospodarski subjekt dejaven.“
      23      Predložitveno sodišče ugotavlja, da se je v njegovi sodni praksi člen 8 Pariške konvencije razlagal tako, da ta določba poleg
         firm, registriranih ali uveljavljenih z uporabo na Finskem, ščiti tudi tuje firme, registrirane v drugi državi podpisnici
         navedene konvencije, in dodatne znake v teh firmah. Vendar je v skladu s to sodno prakso zaščita takih tujih firm pogojena
         s tem, da je „udarni“ element firme vsaj v določeni meri znan v zadevnih okoljih poslovanja na Finskem.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      24      Pivovarna Anheuser-Busch je na Finskem imetnik znamk Budweiser, Bud, Bud Light in Budweiser King of Beers, ki se nanašajo
         na pivo in so bile registrirane med 5. junijem 1985 in 5. avgustom 1992. Prva zahteva za registracijo teh znamk, in sicer
         znamke Budweiser, je bila vložena 24. oktobra 1980.

      25      1. februarja 1967 je dala pivovarna Budvar vpisati svojo firmo v češkoslovaški sodni register. Firmo je registrirala v češčini
         („Budĕjovický Budvar, národní podnik“), angleščini („Budweiser Budvar, National Corporation“) in francoščini („Budweiser Budvar,
         Entreprise nationale“). Poleg tega je bil Budvar na Finskem imetnik znamk Budvar in Budweiser Budvar, ki se nanašata na pivo
         in sta bili registrirani 21. maja 1962 oziroma 13. novembra 1972, vendar so finska sodišča razglasila, da so te pravice izgubljene
         zaradi neuporabe.

      26      S tožbo, vloženo 11. oktobra 1996 na Helsingin käräjäoikeus (sodišče prve stopnje v Helsinkih na Finskem), je pivovarna Anheuser-Busch
         zahtevala, da se pivovarni Budvar na Finskem prepove nadaljnja ali ponovna uporaba znamk Budĕjovický Budvar, Budweiser Budvar,
         Budweiser, Budweis, Budvar, Bud in Budweiser Budbraü kot znakov za trženje in prodajo piva, ki ga proizvaja pivovarna Budvar.
         Poleg tega je pivovarna Anheuser-Busch zahtevala, naj se odstranijo vse oznake, ki so v nasprotju s to prepovedjo, in naj
         se pivovarni Budvarju naloži plačilo odškodnine zaradi kršitve pravic na področju znamk.

      27      V zvezi s tem je pivovarna Anheuser-Busch trdila, da bi se lahko znaki, ki jih je uporabljala pivovarna Budvar, zamenjali
         z znaki pivovarne Anheuser-Buscha v smislu zakona o znamkah, saj ti znaki in znamke označujejo enake ali podobne vrste blaga.

      28      V isti tožbi je pivovarna Anheuser-Busch zahtevala tudi, naj se pivovarni Budvar, z grožnjo denarne kazni v smislu zakona
         o firmi, na Finskem prepove uporaba firm „Budĕjovický Budvar, národní podnik“, „Budweiser Budvar“, „Budweiser Budvar, national
         enterprise“, „Budweiser Budvar, Entreprise nationale“ in „Budweiser Budvar, National Corporation“, saj bi se te lahko zamenjale
         z znamkami pivovarne Anheuser-Buscha.

      29      Pivovarna Budvar je v svojo obrambo trdila, da se znaki, ki jih na Finskem uporablja za trženje piva, ne morejo zamenjati
         z znamkami pivovarne Anheuser-Buscha. Pivovarna Budvar je trdila tudi, da ima glede znaka „Budweiser Budvar“, zaradi registracije
         njene firme v češčini, angleščini in francoščini, v skladu s členom 8 Pariške konvencije na Finskem starejšo pravico kot znamke
         pivovarne Anheuser-Buscha in da je ta pravica zato zaščitena v skladu z navedeno določbo.

      30      Helsingin käräjäoikeus je v sodbi z dne 1. oktobra 1998 presodilo, da so oznake na steklenicah piva, ki jih je na Finskem
         uporabljala pivovarna Budvar, še posebej prevladujoči znak „Budĕjovický Budvar“ na njih, zlasti gledano kot celota, tako različne
         od znamk in označb pivovarne Anheuser-Buscha, da zadevnih proizvodov ni mogoče zamenjati.

      31      Poleg tega je razsodilo, da se znak „BREWED AND BOTTLED BY THE BREWERY BUDWEISER BUDVAR national enterprise“, naveden na oznakah
         pod zgoraj navedenim prevladujočim znakom s črkami, ki so od tega veliko manjše, ne uporablja kot znamka, temveč označuje
         samo firmo pivovarne. Tako je menilo, da ima pivovarna Budvar pravico uporabljati ta znak, saj gre za angleško različico njene
         firme, ki je registrirana kot taka ter je bila po izjavah prič in vsaj v določeni meri znana v zadevnih okoljih poslovanja
         v času registracije znamk pivovarne Anheuser-Buscha, tako da je tudi na Finskem zaščitena s členom 8 Pariške konvencije.

      32      Po pritožbi je Helsingin hovioikeus (sodišče druge stopnje v Helsinkih na Finskem) v sodbi z dne 27. junija 2000 razsodilo,
         da zgoraj navedene izjave prič ne zadostujejo za dokaz, da je bila angleška različica firme pivovarne Budvar znana vsaj v
         določeni meri v zadevnih okoljih poslovanja na Finskem pred registracijo znamk pivovarne Anheuser-Buscha. Zato je zavrnilo
         sodbo Helsingin käräjäoikeus v delu, v katerem je to menilo, da mora biti angleška različica firme pivovarne Budvar na Finskem
         zaščitena s členom 8 Pariške konvencije.

      33      Obe pivovarni, Anheuser-Busch in Budvar, sta nato pri Korkein oikeus (vrhovno sodišče na Finskem) vložili pritožbo zoper sodbo
         Helsingin hovioikeus, pri čemer sta se v bistvu sklicevali na iste utemeljitve kot v postopku na prvi in drugi stopnji.

      34      Korkein oikeus v svoji predložitveni odločbi ugotavlja, da iz točke 35 sodbe z dne 14. decembra 2000 v zadevi Dior in drugi
         (C-300/98 in C-392/98, Recueil, str. I-11307) izhaja, da je Sodišče pristojno za razlago določbe Sporazuma TRIPs, kadar se
         lahko ta določba uporablja za položaje, ki sodijo na področje nacionalnega prava, in za položaje, ki sodijo na področje prava
         Skupnosti, kakor je to na področju znamk.

      35      Predložitveno sodišče dodaja, da je v točkah od 47 do 49 iste sodbe Sodišče razsodilo, da na področjih, za katera se uporablja
         Sporazum TRIPs, obstaja položaj, ki spada na področje prava Skupnosti, če gre za področje, na katerem je Skupnost že sprejela
         zakonodajo, tak položaj pa ne obstaja, če gre za področje, na katerem Skupnost še ni sprejela zakonodaje in je zato v pristojnosti
         držav članic.

      36      Po mnenju Korkein oikeus določbe Sporazuma TRIPs v zvezi z znamkami sodijo na področje, na katerem je Skupnost že sprejela
         zakonodajo in zato sodi na področje prava Skupnosti. Nasprotno pa Skupnost do zdaj še ni sprejela zakonodaje v zvezi s firmami.

      37      V zvezi z uporabo ratione temporis Sporazuma TRIPs za zadevo v glavni stvari predložitveno sodišče ugotavlja, da iz točk 49 in 50 sodbe z dne 13. septembra
         2001 v zadevi Schieving-Nijstad in drugi (C-89/99, Recueil, str. I-5851) izhaja, da se Sporazum TRIPs v skladu s členom 70(1)
         Sporazuma uporablja, če se kršitev pravic intelektualne lastnine nadaljuje po datumu, ko so se začele za Skupnost in države
         članice uporabljati določbe Sporazuma TRIPs.

      38      Poleg tega predložitveno sodišče ugotavlja, da je v členu 70(2) Sporazuma TRIPs določeno, da če v Sporazumu ni drugače določeno,
         ta sporazum obvezuje članice v zvezi z vso vsebino, ki je obstajala na dan uporabe tega sporazuma za določeno članico in je
         na ta dan zavarovana v članici ali izpolnjuje ali začne pozneje izpolnjevati pogoje za varstvo pod pogoji tega sporazuma.

      39      V teh okoliščinah je Korkein oikeus prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      Ali je treba, če obstaja kolizija med znamko in znakom, ki naj bi to znamko kršil, in če se ta kolizija nanaša na čas pred
         začetkom veljave Sporazuma TRIPs, uporabljati določbe tega sporazuma pri ugotavljanju, katera od dveh pravic ima starejšo
         pravno podlago, če je navedeno, da se je domnevna kršitev znamke nadaljevala tudi po datumu, ko je v Skupnosti in njenih državah
         članicah začel veljati Sporazum TRIPs?

      2.      Ob pritrdilnem odgovoru na prvo vprašanje:
      a)      ali se lahko tudi firma družbe šteje za znak za proizvode ali storitve v smislu člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma TRIPs?
      b)      ob pritrdilnem odgovoru na točko a) drugega vprašanja:
      pod kakšnimi pogoji se lahko firma družbe šteje za znak za proizvode ali storitve v smislu člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma
         TRIPs?

      3.      Ob pritrdilnem odgovoru na točko a) drugega vprašanja:
      a)      kako je treba razlagati sklicevanje na prej obstoječe pravice iz člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs? Se lahko šteje,
         da je tudi pravica v zvezi s firmo prej obstoječa pravica v smislu člena 16(1), tretji stavek?

      b)      ob pritrdilnem odgovoru na točko a), kako je treba razlagati zgoraj navedeno sklicevanje na prej obstoječo pravico iz člena
         16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs v zvezi s firmo, ki ni ne registrirana ne uveljavljena z uporabo v državi, v kateri
         je registrirana znamka in v kateri se zahteva njena zaščita v razmerju do zadevne firme, ob upoštevanju, da v skladu s členom
         8 Pariške konvencije obstaja obveznost zaščite firme neodvisno od njene registracije in da po mnenju stalnega pritožbenega
         organa STO sklicevanje v členu 2(1) Sporazuma TRIPs na člen 8 Pariške konvencije pomeni, da so članice STO na podlagi Sporazuma
         obvezane zaščititi firmo v skladu s to zadnjo določbo. Ali se lahko v takem primeru, v katerem gre za presojo, ali ima firma
         starejšo pravno podlago kot znamka v okviru člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs, šteje za odločilno:

      (i)      dejstvo, da je bila v državi, v kateri je znamka registrirana in v kateri se zahteva njena zaščita, firma vsaj v določeni
         meri znana v zadevnih okoljih poslovanja zadevne države pred datumom, ko je bila vložena zahteva za registracijo znamke;

      (ii)      ali da je bila firma uporabljena v trgovini z državo, v kateri je znamka registrirana in v kateri se zahteva njena zaščita,
         pred datumom, ko je bila vložena zahteva za registracijo znamke v tej državi;

      (iii) ali kateri koli drug dejavnik, s katerim je mogoče ugotoviti, ali je treba firmo šteti za prej obstoječo pravico v smislu
         člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs.“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
      40      Po mnenju pivovarne Anheuser-Buscha predlog za sprejetje predhodne odločbe v celoti ni dopusten, ker se za zadevo v glavni
         stvari ne uporablja ne Sporazum TRIPs ne ratione temporis ne ratione materiae. Zato naj v obravnavanem primeru Sodišče ne bi bilo pristojno za razlago zadevnih določb Sporazuma TRIPs.

      41      Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je to pristojno za razlago določbe Sporazuma TRIPs z namenom odgovoriti na potrebe sodnih
         organov držav članic, kadar so ti pozvani, naj uporabijo svoje nacionalne predpise, da odredijo ukrepe za zaščito pravic,
         ki izhajajo iz zakonodaje Skupnosti na področju uporabe tega sporazuma (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Dior in drugi,
         točki 35 in 40, ter navedeno sodno prakso).

      42      Ker je Skupnost pogodbenica Sporazuma TRIPs, mora namreč svojo zakonodajo o znamkah v največji mogoči meri razlagati z vidika
         besedila in namena tega sporazuma (glede položaja, ki sodi hkrati na področje določbe Sporazuma TRIPs in Direktive 89/104,
         glej sodbo z dne 24. junija 2004 v zadevi Heidelberger Bauchemie, C-49/02, ZOdl., str. I-6129, točka 20).

      43      Sodišče je torej pristojno za razlago člena 16(1) Sporazuma TRIPs, določbe, ki je predmet drugega in tretjega vprašanja za
         predhodno odločanje.

      44      To, ali je Sporazum TRIPs in zlasti njegov člen 16 upošteven za rešitev zadevnega spora v zadevi v glavni stvari, je odvisno
         od razlage te določbe, kar je ravno predmet drugega in tretjega vprašanja za predhodno odločanje. Iz tega izhaja, da se vprašanje
         o uporabi ratione materiae Sporazuma TRIPs prekriva z zadnjima vprašanjema za predhodno odločanje in se bo obravnavalo v okviru odgovora na ti vprašanji.

      45      Vprašanje o uporabi ratione temporis pa je predmet prvega vprašanja za predhodno odločanje.

      46      V teh okoliščinah je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe razglasiti kot dopusten.

       Prvo vprašanje
      47      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se Sporazum TRIPs uporablja pri koliziji med znamko in znakom,
         ki naj bi kršil znamko, če se je ta kolizija začela preden je začetkom Sporazum TRIPs  začel veljati in se je nadaljevala
         tudi podatumu njegove uveljavitve.

      48      V točkah 49 in 50 zgoraj navedene sodbe Schieving-Nijstad in drugi je Sodišče že presodilo, da če se je domnevna kršitev znamke
         začela pred začetkom uporabe Sporazuma TRIPs v Skupnosti in državah članicah – in sicer pred 1. januarjem 1996 –, to ne pomeni
         nujno, da so se taka dejanja „zgodila“ v smislu člena 70(1) Sporazuma TRIPs pred tem datumom. Pojasnilo je, da če so se domnevna
         dejanja tretje osebe nadaljevala do datuma, ko je sodišče odločalo – kar je bilo v zadevi, v kateri je bila izdana navedena
         sodba, po datumu začetka uporabe Sporazuma TRIPs –, je bila zadevna določba navedenega sporazuma upoštevna ratione temporis za rešitev spora v zadevi v glavni stvari.

      49      Učinek člena 70(1) Sporazuma TRIPs je samo, da ta sporazum ne pomeni obveznosti glede „dejanj, ki so se zgodila“ pred začetkom
         uporabe tega sporazuma, teh obveznosti pa ne izključuje v položajih, ki so se nadaljevali po tem datumu. Nasprotno, v členu
         70(2) navedenega sporazuma je določeno, da obveznosti, ki izhajajo iz tega sporazuma, nastanejo za „vso vsebino, ki je obstajala
         [...] in je [...] zavarovana“ na dan začetka uporabe za članico Svetovne trgovinske organizacije (v nadaljevanju: STO), tako
         da mora taka članica od tega dne izpolnjevati vse obveznosti, ki izhajajo iz Sporazuma TRIPs, v zvezi s to vsebino, ki je
         obstajala (v tem smislu glej tudi poročilo pritožbenega organa STO z dne 18. septembra 2000, Kanada – Trajanje patentnega
         varstva (AB-2000-7), WT/DS170/AB/R, točke 69, 70 in 71).

      50      Poleg tega se člen 70(4) Sporazuma TRIPs uporablja za dejanja v zvezi z določenimi predmeti, ki vsebujejo zavarovano vsebino
         in pomenijo kršitev pravice intelektualne lastnine na podlagi zakonodaje in v skladu z navedenim sporazumom ter so se v zvezi
         z njimi začela ali pa je prišlo do pomembnega vlaganja pred datumom sprejetja Sporazuma STO. V takem položaju navedena določba
         omogoča, da članice poskrbijo za omejitev sredstev, ki jih ima na voljo imetnik pravice glede nadaljevanja takih dejanj po
         datumu uporabe navedenega sporazuma v zadevni članici STO.

      51      V obravnavanem primeru iz predložitvene odločbe izhaja, da so se dejanja, očitana pivovarni Budvar na Finskem, gotovo začela
         pred začetkom uporabe Sporazuma TRIPs in so se nadaljevala tudi po tem datumu. Poleg tega ni sporno, da postopek za ugotavljanje
         kršitev zadeva znake, na Finskem zaščitene kot znamke na dan začetka uporabe Sporazuma TRIPs, ki je za zadevno državo članico
         1. januar 1996, in da je bil ta postopek sprožen 11. oktobra 1996 oziroma po tem datumu.

      52      Iz zgoraj navedenega izhaja, da se v skladu z odstavkoma 1 in 2 člena 70 Sporazuma TRIPs ta sporazum uporablja za tak položaj.

      53      Zaradi tega je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se Sporazum TRIPs uporablja pri koliziji med znamko in znakom, ki naj
         bi kršil znamko, če se je ta kolizija začela pred začetkom uporabe Sporazuma TRIPs in se je nadaljevala tudi potemdatumu.

       Drugo in tretje vprašanje
       Uvodne ugotovitve
      54      Sodišče je že razsodilo, da določbe sporazuma TRIPs glede na svojo naravo in zgradbo nimajo neposrednega učinka. Te določbe
         načeloma ne spadajo med pravila, ob upoštevanju katerih Sodišče nadzira akte institucij Skupnosti v skladu s členom 230, prvi
         odstavek, ES, in tudi niso take, da bi posameznikom dajale pravice, na katere bi se ti pred sodiščem lahko neposredno sklicevali
         v skladu s pravom Skupnosti (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Dior in drugi, točke od 42 do 45).

      55      Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja, da morajo nacionalna sodišča v skladu s pravom Skupnosti, kadar so pozvana k uporabi
         nacionalnih pravil, da bi odredila ukrepe za varstvo pravic s področja, za katero se uporablja Sporazum TRIPs in na katerem
         je Skupnost že sprejela zakonodajo, to storiti v največji mogoči meri v smislu besedila in namena zadevnih določb Sporazuma
         TRIPs (v tem smislu glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Dior in drugi, točke od 42 do 47).

      56      Poleg tega je treba opozoriti, da morajo v skladu z navedeno sodno prakso tudi pristojni organi, pozvani k uporabi in razlagi
         upoštevnega nacionalnega prava, to storiti v največji mogoči meri v smislu besedila in namena Direktive 89/194, da bi dosegli
         cilj, ki ga ta določa, in tako ravnali v skladu s členom 249, tretji odstavek, ES (glej zlasti sodbo z dne 12. februarja 2004
         v zadevi Henkel, C-218/01, Recueil, str. I-1725, točka 60, in navedeno sodno prakso).

      57      Zato je treba v obravnavanem primeru ustrezne določbe nacionalnega prava znamk uporabljati in razlagati v največji mogoči
         meri v smislu besedila in namena zadevnih določb Direktive 89/104 in Sporazuma TRIPs.

       Drugo vprašanje
      58      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali in, če je to primerno, pod kakšnimi pogoji je lahko firma
         znak v smislu člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma TRIPs, tako da ima v skladu s to določbo imetnik znamke izključno pravico
         preprečiti njeno uporabo tretjim osebam, ki nimajo njegove privolitve.

      59      Prvič, glede Direktive 89/104 iz sodne prakse Sodišča v zvezi s pojmom uporabe s strani tretjih oseb iz člena 5(1) te direktive
         izhaja, da je bila izključna pravica v zvezi z znamko podeljena, da bi lahko njen imetnik zaščitil svoje posebne interese
         kot imetnik znamke, se pravi, da se zagotovi, da lahko znamka izpolni svoje funkcije, in da je treba zato uveljavljanje te
         pravice izvajati samo, kadar uporaba znaka s strani tretje osebe posega ali bi lahko posegala v funkcije znamke in zlasti
         njeno bistveno funkcijo, da potrošnikom zagotavlja poreklo blaga (glej sodbo z dne 12. novembra 2002 v zadevi Arsenal Football
         Club, C-206/01, Recueil, str. I-10273, točki 51 in 54).

      60      Tako je zlasti, če uporaba znaka, očitana tretji osebi, daje vtis, da obstaja pomembna povezava v gospodarskem prometu med
         proizvodi tretje osebe in podjetjem, od koder ti proizvodi izvirajo. V zvezi s tem je treba preveriti, ali lahko ciljni potrošniki,
         vključno s potrošniki, ki so jim izdelki predstavljeni po tem, ko so zapustili prodajno mesto tretje osebe, znak, kot ga uporablja
         tretja oseba, razumejo kot znak, ki označuje ali poskuša označevati podjetje porekla izdelkov tretje osebe (v tem smislu glej
         zgoraj navedeno sodbo Arsenal Football Club, točki 56 in 57).

      61      Predložitveno sodišče mora opraviti to preverjanje ob upoštevanju konkretnih okoliščin uporabe znaka, ki se očita tretjim
         osebam v zadevi v glavni stvari, in sicer v obravnavanem primeru oznake, ki jih pivovarna Budvar uporablja na Finskem.

      62      Predložitveno sodišče mora tudi potrditi, ali gre v obravnavanem primeru za uporabo v „gospodarskem prometu“, „za […] blago“
         v smislu člena 5(1) Direktive (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Arsenal Football Club, točki 40 in 41).

      63      Če so ti pogoji izpolnjeni, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je ob enakosti znaka in znamke ter proizvodov ali storitev
         varstvo, ki jo daje člen 5(2)(a) Direktive 89/104, absolutno, medtem ko je v primeru iz navedenega člena 5(1)(b) za varstvo
         imetnika potreben še dokaz o obstoju verjetnosti zmede v javnosti zaradi enakosti ali podobnosti med znaki in znamkami ter
         označenimi proizvodi ali storitvami (v tem smislu glej sodbi z dne 9. januarja 2003 v zadevi Davidoff, C-292/00, Recueil,
         str. I-389, točka 28, in z dne 20. marca 2003 v zadevi LTJ Diffusion, C-291/00, Recueil, str. I-2799, točki 48 in 49).

      64      Vendar če iz preverjanja, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče, iz točke 60 te sodbe izhaja, da ima uporaba zadevnega
         znaka v zadevi v glavni stvari druge namene kot razločiti zadevne proizvode – zlasti glede firme ali imena družbe –, je treba
         v skladu s členom 5(5) Direktive 89/104 uporabiti pravni red zadevne države članice za ugotovitev obsega, in če je primerno,
         vsebine varstva, dane imetniku znamke, ki trdi, da ima škodo zaradi uporabe tega znaka kot firme ali imena družbe (glej sodbo
         z dne 21. novembra 2002 v zadevi Robelco, C-23/01, Recueil, str. I-10913, točki 31 in 34).

      65      Drugič, glede Sporazuma TRIPs je treba opozoriti, da je glavni cilj tega sporazuma okrepiti in uskladiti varstvo intelektualne
         lastnine na svetovni ravni (glej zgoraj navedeno sodbo Schieving-Nijstad in drugi, točka 36, in navedeno sodno prakso).

      66      V skladu s preambulo Sporazuma TRIPs je namen tega sporazuma „zmanjša[ti] nesorazmerja in ovire v mednarodni trgovini“, „ob
         upoštevanju potrebe po spodbujanju učinkovitega in ustreznega varstva pravic intelektualne lastnine“, da bi preprečili, da
         „ukrepi in postopki za uveljavljanje pravic intelektualne lastnine sami ne bi postali ovire v zakoniti trgovini“.

      67      Člen 16 Sporazuma TRIPs imetniku registrirane znamke zagotavlja minimalno stopnjo izključnih pravic, dogovorjeno na mednarodni
         ravni, ki jo morajo vse članice STO zagotavljati v svoji nacionalni zakonodaji. Te izključne pravice varujejo imetnika pred
         kršitvami, s katerimi bi lahko nepooblaščene tretje osebe škodile registrirani znamki (glej tudi poročilo pritožbenega organa
         STO z dne 2. januarja 2002, Združene države – člen 211 splošnega zakona o odobrenih proračunskih sredstvih za leto 1998 (AB-2001-7),
         WT/DS/176/AB/R, točka 186).

      68      Člen 15 Sporazuma TRIPs predvsem določa, da vsak znak ali kombinacija znakov, ki omogočajo razlikovanje med proizvodi ali
         storitvami enega podjetja in proizvodi ali storitvami drugega podjetja, lahko postane znamka.

      69      Tako ta določba Sporazuma TRIPs tako kot člen 2 Direktive 89/104 določa zagotavljanje porekla, kar je bistvena funkcija znamke
         (glede te direktive glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Arsenal Football Club, točka 49).

      70      Iz teh elementov izhaja, da na razlago ustreznih določb nacionalnega prava znamk v največji mogoči meri z vidika besedila
         in namena zadevnih določb prava Skupnosti, v tem primeru Direktive 89/104, ne vpliva razlaga z vidika besedila in namena zadevnih
         določb Sporazuma TRIPs (glej točko 57 te sodbe).

      71      Ustrezne določbe nacionalnega prava znamk je torej treba uporabljati in razlagati tako, da se izključna pravica imetnika znamke,
         da prepreči uporabo znaka, ki ga ta znamka predstavlja, ali njej podobnega znaka, lahko uveljavlja samo, če uporaba znaka
         s strani tretje osebe posega ali bi lahko posegla v funkcije znamke in zlasti v njeno bistveno funkcijo, da potrošnikom zagotavlja
         poreklo blaga.

      72      Tako razlago podpira tudi splošen namen Sporazuma TRIPs, naveden v točki 66 te sodbe, ki je zagotavljanje ravnovesja med ciljem
         zmanjšati nesorazmerja in ovire v mednarodni trgovini ter ciljem spodbujati učinkovito in ustrezno varstvo pravic intelektualne
         lastnine, da bi preprečili, da ukrepi in postopki za uveljavljanje pravic intelektualne lastnine sami ne bi postali ovire
         v zakoniti trgovini (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Schieving-Nijstad in drugi, točka 38). Videti je mogoče, da je
         to razlikovanje ustrezno tudi glede na poseben namen člena 16 Sporazuma TRIPs, ki je naveden v točki 67 te sodbe in je zagotoviti
         minimalno stopnjo izključnih pravic, dogovorjeno na mednarodni ravni.

      73      Poleg tega se zdi, da pogoji iz člena 16 Sporazuma TRIPs, v skladu s katerimi mora biti v verodostojni francoski, angleški
         in španski različici uporaba „v trgovini“ („in the course of trade“, „en el curso de operaciones comerciales“) in „za proizvode“
         („for goods“, „para bienes“), ustrezajo pogojem iz člena 5(1) Direktive 89/104, v katerih je določeno, da se morajo uporabljati
         „v gospodarskem prometu“(v angleški in španski razločici „in the course of trade“ oziroma „en el tráfico económico“) in „za
         […] blago“ (v navedenih različicah „in relation to goods“ oziroma „para productos“).

      74      Treba je dodati, da če iz preverjanja, ki ga opravi predložitveno sodišče, izhaja, da lahko v obravnavanem primeru imetnik
         znamke uveljavlja svoje izključne pravice iz člena 16(1) Sporazuma TRIPs, da bi preprečil domnevno uporabo s strani tretje
         osebe, ta sporazum vsebuje še eno določbo, ki je lahko pomembna za rešitev spora o glavni stvari.

      75      Glede tega je treba opozoriti, da mora Sodišče nacionalnemu sodišču ponuditi vse dele razlage prava Skupnosti, ki bi lahko
         koristili za presojo v zadevi, o kateri odloča, ne glede na to, ali se v svojih vprašanjih nanje sklicuje (glej sodbo z dne
         7. septembra 2004 v zadevi Trojani, C-456/02, Zodl., str. I-7573, točka 38 in navedena sodna praksa).

      76      Natančneje, v okviru obravnavane zadeve je treba preučiti mogoč vpliv člena 17 Sporazuma TRIPs, ki članicam STO omogoča, da
         določijo omejene izjeme za pravice, dane z znamko, kot so npr. poštena uporaba opisnih izrazov, če te izjeme upoštevajo legitimne
         interese lastnika znamke in tretjih oseb. Taka izjema je lahko uporaba znaka s strani tretje osebe v dobri veri, zlasti če
         gre za označevanje njenega imena ali naslova.

      77      V okviru Skupnosti je taka izjema predvidena v členu 6(1)(a) Direktive 89/104, ki v bistvu omogoča tretjim osebam, da uporabljajo
         znak za označevanje svojega imena in naslova, če ga uporabljajo v skladu z dobrimi poslovnimi običaji.

      78      Seveda sta Svet Evropske unije in Komisija Evropskih skupnosti sprejela skupno izjavo, zabeleženo v zapisniku Sveta ob sprejemanju
         Direktive 89/104, v skladu s katero se ta določba nanaša samo na imena fizičnih oseb.

      79      Vendar se razlaga iz take izjave ne sme uporabljati, če besedilo zadevne določbe v ničemer ne navaja njene vsebine in torej
         nima pravnega pomena. Poleg tega sta Svet in Komisija izrecno priznala to omejitev v preambuli njune izjave, v kateri je navedeno,
         da „ker izjave Sveta in Komisije, katerih besedilo je navedeno spodaj, niso del pravnega besedila, ne vplivajo na njegovo
         razlago s strani Sodišča Evropskih skupnosti“ (glej zgoraj navedeno sodbo Heidelberger Bauchemie, točka 17, in navedeno sodno
         prakso).

      80      Pomembna omejitev pojma „ime“, kot izhaja iz izjave, navedene v točki 78 te sodbe, pa ni z ničimer izražena v besedilu člena
         6(1)(a) Direktive 89/104. Zato ta izjava nima pravnega pomena.

      81      Tretja oseba se lahko načeloma sklicuje na izjemo iz člena 6(1)(a) Direktive 89/104, da bi lahko za označevanje svoje firme
         uporabljala znak, ki je enak ali podoben znamki, čeprav gre za uporabo iz člena 5(1) navedene direktive, ki bi jo lahko imetnik
         znamke načeloma prepovedal na podlagi izključnih pravic, ki mu jih daje ta določba.

      82      Ta uporaba mora biti tudi v skladu z dobrimi poslovnimi običaji, kar je edino merilo za presojo, navedeno v členu 6(1) Direktive
         89/104. Pogoj spoštovanja „dobrih poslovnih običajev“ je v bistvu izraz obveznosti poštenega ravnanja v razmerju do legitimnih
         interesov imetnika znamke (glej sodbo z dne 7. januarja 2004 v zadevi Gerolsteiner Brunnen, C-100/02, Recueil, str. I-691,
         točka 24, in navedeno sodno prakso). V bistvu gre torej za isti pogoj kot v členu 17 Sporazuma TRIPs.

      83      V zvezi s tem je treba navesti, da je treba spoštovanje navedenega pogoja dobrih poslovnih običajev presojati ob upoštevanju
         tega, koliko ciljna javnost ali vsaj pomemben del te javnosti lahko razume uporabo firme tretje osebe, kot da označuje povezavo
         med proizvodi tretje osebe in imetnikom znamke ali osebo, pooblaščeno za uporabo znamke, in koliko bi se morala tretja oseba
         tega zavedati. Še en dejavnik, ki ga je treba upoštevati pri tej presoji, je okoliščina, da gre za znamko, ki ima določen
         ugled v državi članici, v kateri je znamka registrirana in v kateri je zahtevano njeno varstvo ter bi jo tretja oseba lahko
         izkoristila za trženje svojih proizvodov.

      84      Nacionalno sodišče mora celovito presoditi vse upoštevne okoliščine, med katerimi so tudi oznake na steklenicah, da bi lahko
         natančno presodilo, ali se lahko šteje, da proizvajalec pijače z zadevno firmo izvaja nelojalno konkurenco v odnosu do imetnika
         znamke (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Gerolsteiner Brunnen, točki 25 in 26).

      85      V teh okoliščinah je treba na drugo vprašanje odgovoriti:

      –        firma je lahko znak v smislu člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma TRIPs. Namen te določbe je imetniku znamke dati izključno
         pravico, da prepreči, da bi jo uporabila tretja oseba, če ta uporaba posega ali bi lahko posegala v funkcije znamke in zlasti
         v njeno bistveno funkcijo, da potrošnikom zagotavlja poreklo blaga;

      –        namen izjem iz člena 17 Sporazuma TRIPs je zlasti omogočiti tretjim osebam, da za označevanje svoje firme uporabljajo znak,
         ki je enak ali podoben znamki, vendar mora biti ta uporaba v skladu z dobrimi poslovnimi običaji.

      –        Tretje vprašanje
      86      Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali in, če je to primerno, pod kakšnimi pogoji ima lahko firma,
         ki ni ne registrirana ne uveljavljena z uporabo v državi članici, v kateri je registrirana znamka in v kateri se zahteva njeno
         varstvo v razmerju do zadevne firme, prej obstoječo pravico v smislu člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs, ob upoštevanju
         zlasti obveznosti varstva firme, ki za to državo članico izhajajo iz člena 8 Pariške konvencije in člena 2(1) Sporazuma TRIPs.

      87      Če iz preverjanja, ki ga opravi predložitveno sodišče v skladu z načeli, navedenimi v točki 60 te sodbe kot odgovor na drugo
         vprašanje, izhaja, da uporaba firme izhaja iz člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma TRIPs, ima imetnik znamke izključno pravico,
         da tako uporabo prepreči, ob upoštevanju določb člena 17 navedenega Sporazuma.

      88      Vendar je v členu 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs določeno, da te izključne pravice ne smejo posegati v nobene „prej
         obstoječe pravice“.

      89      To določbo je treba razumeti v tem smislu, da če ima imetnik firme pravico, ki sodi v področje uporabe Sporazuma TRIPs, ki
         je nastala pred pravico na podlagi znamke, s katero je domnevno prišla v kolizijo, in ki mu omogoča uporabo znaka, ki je enak
         ali podoben tej znamki, taka uporaba ne sme biti prepovedana na podlagi izključne pravice, ki jo znamka daje svojemu imetniku
         v skladu s členom 16(1), prvi stavek, navedenega sporazuma.

      90      Da bi se tako razumljena navedena določba lahko uporabljala, mora najprej tretja oseba imeti možnost, da se sklicuje na pravico,
         ki spada na stvarno področje uporabe Sporazuma TRIPs.

      91      V zvezi s tem je treba opozoriti, da firma predstavlja pravico, ki izhaja iz izraza „intelektualna lastnina“ v smislu člena
         1(2) Sporazuma TRIPs. Poleg tega iz člena 2(1) tega sporazuma izhaja, da je varstvo firm, ki ga posebej predpisuje člen 8
         Pariške konvencije, izrecno vključeno v navedeni sporazum. Članice STO morajo torej zaščititi firme v skladu s Sporazumom
         TRIPs (glej tudi zgoraj navedeno poročilo pritožbenega organa STO, Združene države – člen 211 splošnega zakona o odobrenih
         proračunskih sredstvih za leto 1998, točke od 326 do 341).

      92      Iz tega izhaja, da je treba zadevno firmo, če predstavlja obstoječo vsebino v smislu člena 70(2) Sporazuma TRIPs, kakor je
         bilo navedeno v točki 49 te sodbe, zaščititi v skladu s Sporazumom TRIPs.

      93      Zaradi tega je firma pravica, ki spada v stvarno območje uporabe Sporazuma TRIPs, tako da je prvi pogoj iz člena 16(1), tretji
         stavek, Sporazuma TRIPs izpolnjen.

      94      Nadalje, mora iti za obstoječo pravico. Izraz „obstoječa“ pomeni, da mora zadevna pravica spadati v časovno območje uporabe
         Sporazuma TRIPs in biti še vedno zaščitena v trenutku, ko se njen imetnik nanjo sklicuje, da bi zavrnil zahteve imetnika znamke,
         s katero naj bi prišla v kolizijo.

      95      V obravnavanem primeru je torej pomembno vedeti, ali zadevna firma, za katero ni sporno, da ni ne registrirana ne uveljavljena
         z uporabo v državi članici, v kateri je registrirana znamka in v kateri se zahteva njeno varstvo v razmerju do zadevne firme,
         izpolnjuje pogoje iz prejšnje točke te sodbe.

      96      V zvezi s tem iz člena 8 Pariške konvencije, določbe, ki jo je treba spoštovati v skladu s Sporazumom TRIPs, kakor je bilo
         navedeno v točki 91 te sodbe, izhaja, da je treba zagotoviti varstvo firme, ne da bi to lahko kakor koli pogojili z njeno
         registracijo.

      97      Glede morebitnih pogojev v zvezi z minimalno uporabo ali minimalno prepoznavnostjo firme, s katerimi je po navedbah predložitvenega
         sodišča pogojen njen obstoj v skladu s finskim pravom, je treba poudariti, da načeloma ne člen 16(1) Sporazuma TRIPs ne člen
         8 Pariške konvencije ne nasprotujeta takim pogojem.

      98      Nazadnje, dejstvo, da je zadevna pravica obstajala prej v smislu člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs, pomeni, da mora
         podlaga za zadevno pravico časovno obstajati pred pridobitvijo znamke, s katero naj bi prišla v kolizijo. Kot je navedel generalni
         pravobranilec v točki 95 sklepnih predlogov, gre za izraz načela primarnosti prej obstoječe izključne pravice, ki je ena od
         temeljev prava znamk in, splošneje, celotnega prava industrijske lastnine.

      99      Tu je treba dodati, da to načelo prejšnje znamke najdemo tudi v Direktivi 89/104, natančneje v členih 4(2) in 6(2).

      100    Glede na zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da ima lahko firma, ki ni ne registrirana ne uveljavljena
         z uporabo v državi članici, v kateri je registrirana znamka in v kateri se zahteva njeno varstvo v razmerju do zadevne firme,
         prej obstoječo pravico v smislu člena 16(1), tretji stavek, Sporazuma TRIPs, če ima imetnik firme pravico, ki spada v stvarno
         in časovno območje uporabe Sporazuma TRIPs, ki je nastala pred pravico na podlagi znamke, s katero je domnevno prišla v kolizijo,
         in ki mu omogoča uporabo znaka, ki je enak ali podoben tej znamki.

       Stroški
      101    Stroški finske vlade in Komisije, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, se ne povrnejo. Ker je ta postopek za stranke
         v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs), aneks 1 C Sporazuma o ustanovitvi Svetovne
            trgovinske organizacije, ki je bil v imenu Skupnosti za področja, ki spadajo v njeno pristojnost, potrjen s Sklepom Sveta
            94/800/ES z dne 22. decembra 1994, se uporablja pri koliziji med znamko in znakom, ki naj bi prvi škodoval, če je do te kolizije
            prišlo pred začetkom uporabe Sporazuma TRIPs in se je nadaljevalo tudi po tem datumu.
      2)      Firma je lahko znak v smislu člena 16(1), prvi stavek, Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum
            TRIPs). Namen te določbe je imetniku registrirane znamke podeliti izključno pravico preprečiti tretjim osebam, da bi uporabljale
            to znamko, če zadevna uporaba škoduje oziroma bi lahko škodovala funkcijam znamke, zlasti njeni bistveni funkciji, ki je v
            tem, da potrošnikom zagotavlja poreklo proizvoda.
      3)      Namen izjem, določenih v členu 17 Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs), je zlasti
            v tem, da tretjim osebam za označitev njihove firme dovoljujejo uporabo znaka, ki je enak ali podoben neki znamki, če ga ta
            uporablja v skladu z dobrimi poslovnimi običaji.
      4)      Firma, ki ni niti registrirana niti uveljavljena z uporabo v državi članici, v kateri je registrirana znamka in v kateri je
            njeno varstvo proti predmetni firmi zahtevano, lahko šteje za prej obstoječo pravico v smislu člena 16(1), tretji stavek,
            Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (Sporazum TRIPs), če ima imetnik firme pravico, za katero se
            glede časovne in stvarne veljavnosti uporablja omenjeni sporazum, pri čemer je ta pravica nastala pred pravico iz znamke,
            s katero naj bi bila v koliziji, in imetniku omogoča uporabo znamki enakega ali podobnega znaka.
      Podpisi
      * Jezik postopka: finščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat) z dne 23. oktobra 2002. # Territorio Histórico de Álava - Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa - Diputación Foral de Guipúzcoa in Territorio Histórico de Vizcaya - Diputación Foral de Vizcaya proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči - Ničnostna tožba - Dopustnost. # Združene zadeve T-346/99, T-347/99 in T-348/99.


Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 4. junija 2014.#Sina Bank proti Svetu Evropske unije.#Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu zaradi preprečitve širjenja jedrskega orožja – Zamrznitev sredstev – Ničnostna tožba – Akti, zoper katere ni pravnega sredstva – Nedopustnost – Pravica do obrambe.#Zadeva T‑67/12.


title: Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 8. septembra 2010. # Kido Industrial Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti SCORPIONEXO - Prejšnja nacionalna figurativna znamka ESCORPION - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009). # Zadeva T-152/08.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 8. septembra 2010 – Kido proti UUNT – Amberes (SCORPIONEXO)
      (Zadeva T-152/08)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti SCORPIONEXO – Prejšnja nacionalna figurativna znamka ESCORPION – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)“
      1.                     Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Tožba, ki jo je
            izrecno in pravočasno vložil prijavitelj – Možnost, da se tožba prvič vloži na Splošno sodišče – Izključitev (Uredba Sveta
            št. 40/94, člen 43(2) in (3)) (Glej točke od 18 do 22.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke
            (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke 39, 40 in od 81 do 83.)
      3.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnimi proizvodi in
            storitvami – Merila za presojo (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točko 48.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 31. januarja 2008 (zadeva R 287/2007-1) v zvezi s postopkom z ugovorom
                  med družbama Amberes, SA in Kido Industrial Ltd

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Kido Industrial Ltd

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka SCORPIONEXO za proizvode iz razredov 9 in 28 – prijava št. 3886249

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Amberes, SA

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               Španske figurativne znamke (št. 339142, št. 499599, št. 499600 in št. 339140) in mednarodni figurativni znamki (št. 206436
                  in št. 206437), ki jih sestavljata risba škorpijona in napis ESCORPION in ki so registrirane za proizvode iz razredov 6, 8,
                  12, 16, 20, 21 in 28 oziroma razredov 22, 24, 25 in 26. Španska besedna znamka ESCORPION (št. 555764) za proizvode iz razreda
                  25. Besedna znamka Skupnosti ESCORPION (št. 778217) za proizvode iz razredov 22, 24, 25 in 26.

               Odločba oddelka za ugovore:

               Oddelek za ugovore, ki se je oprl le na prejšnjo špansko figurativno znamko št. 339142, je glede proizvodov iz razredov 9
                  in 28 ugodil ugovoru in v celoti zavrnil zahtevo za registracijo za te proizvode.

               Odločba odbora za pritožbe:

               zavrnitev pritožbe

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Kido Industrial Ltd se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča z dne 17. marca 1976. # Lesieur Cotelle et Associés SA in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Združene zadeve 67 do 85-75.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 2. februarja 2017.#European Dynamics Luxembourg SA in Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Evropski komisiji.#Ničnostna tožba – Javna naročila storitev – Postopek javnega razpisa Unije – Storitve razvoja in vzdrževanja informacijskih sistemov in s tem povezanih študij (ESP DESIS III) – Naročila za opravljanje storitev, izdana v okviru istega sklopa – Mehanizem za ponovno odpiranje konkurence – Zavrnitev ponudb – Merila za oddajo – Obveznost obrazložitve – Neobičajno nizka ponudba – Odškodninski zahtevek.#Zadeva T-74/15.


Sodba Sodišča z dne 2. marca 1982. # BV Industrie Diensten Groep proti J.A. Beele Handelmaatschappij BV. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Gerechtshof 's-Gravenhage - Nizozemska. # Prost pretok blaga. # Zadeva 6/81.


Sodba Sodišča z dne 8. aprila 1992. # Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji. # Prost pretok blaga - Omejitve. # Zadeva C-62/90.


Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. januarja 1992. # Ralf-Herbert Kühn proti Landwirtschaftskammer Weser-Ems. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht - Nemčija. # Dodatni prelevmani za mleko. # Zadeva C-177/90.


Sodba Sodišča z dne 16. februarja 1982. # Arthur Burton proti British Railways Board. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Employment Appeal Tribunal - Združeno kraljestvo. # Zadeva 19/81. #


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. julija 2017.#Bayerische Motoren Werke AG proti Acacia Srl.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione.#Predhodno odločanje – Sodna pristojnost v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Intelektualna lastnina – Modeli Skupnosti – Uredba (ES) št. 6/2002 – Člena 81 in 82 – Tožba za ugotovitev nekršitev – Pristojnost sodišč držav članic za modele Skupnosti na ozemlju, na katerem ima tožena stranka stalno prebivališče.#Zadeva C-433/16.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 13. julija 2017 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje – Sodna pristojnost v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Intelektualna lastnina – Modeli Skupnosti – Uredba (ES) št 6/2002 – Člena 81 in 82 – Tožba za ugotovitev nekršitev – Pristojnost sodišč držav članic za modele Skupnosti na ozemlju, na katerem ima tožena stranka stalno prebivališče“
      V zadevi C‑433/16,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče, Italija) z odločbo z dne 5. aprila 2016, ki je na Sodišče prispela 3. avgusta 2016, v postopku

         Bayerische Motoren Werke AG

      proti

         Acacia Srl,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi M. Ilešič (poročevalec), predsednik senata, A. Prechal, sodnica, A. Rosas, sodnik, C. Toader, sodnica, in E. Jarašiūnas, sodnik,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               –

               za Bayerische Motoren Werke AG L. Trevisan in G. Cuonzo, odvetnika,

               –

               za Acacia Srl F. Munari, A. Macchi in M. Esposito, odvetniki,

               –

               za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s S. Fiorentinom in M. Santorom, avvocati dello Stato,

               –

               za Evropsko komisijo C. Cattabriga in M. Wilderspin, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42) in Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 142).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Bayerische Motoren Werke AG (v nadaljevanju: BMW) s sedežem v Münchnu (Nemčija) in družbo Acacia Srl s sedežem v Eboli (Italija) glede določitve pristojnega sodišča za odločanje o tožbi, ki jo je zoper družbo BMW vložila družba Acacia.

         Pravni okvir

            Uredba št. 44/2001

               3

               Uredba št. 44/2001 je v odnosih med državami članicami nadomestila Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32, v nadaljevanju: Bruseljska konvencija). Ta pa je bila nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1). V skladu s členom 66(1) te uredbe se ta „uporablja samo za sodne postopke, ki so bili začeti, za javne listine, ki so bile uradno sestavljene ali registrirane, in za sodne poravnave, ki so bile potrjene ali sklenjene na dan 10. januarja 2015 ali po tem“.

               4

               Naslov poglavja II Uredbe št. 44/2001 je bil „Pristojnost“ in je zajemal deset oddelkov.

               5

               Naslov oddelka 1 tega poglavja je bil „Splošne določbe“ in je zajemal med drugim člen 2 te uredbe. Ta člen je v bistvu povzel besedilo člena 2 Bruseljske konvencije ter v odstavku 1 določal:
               „Ob upoštevanju določb te uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne glede na njihovo državljanstvo tožene pred sodišči te države članice.“

               6

               Oddelek 2 navedenega poglavja Uredbe št. 44/2001, naslovljen „Posebna pristojnost“, je med drugim zajemal člen 5. Ta člen je v bistvu povzel besedilo člena 5 Bruseljske konvencije in določal:
               „Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici:
               […]

                        3.

                        v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti pred sodišči kraja, kjer je prišlo ali kjer grozi škodni dogodek;

                  […]“

               7

               Oddelek 6 istega poglavja Uredbe št. 44/2001, naslovljen „Izključna pristojnost“, je sestavljal člen 22. Ta člen je v bistvu povzel besedilo člena 16 Bruseljske konvencije ter določal:
               „Izključno pristojna so naslednja sodišča, in to ne glede na stalno prebivališče:
               […]

                        4.

                        v postopkih, ki so v zvezi z registracijo ali veljavnostjo patentov, znamk, modelov ali drugih podobnih pravic, ki jih je treba deponirati ali registrirati, sodišča države članice, v kateri je bila vložena prijava za deponiranje ali registracijo, v kateri se je deponiranje ali registracija izvedla ali se na podlagi pravnega akta Skupnosti ali mednarodne konvencije šteje za izvedeno.

                  […]“

               8

               Oddelek 7 poglavja II Uredbe št. 44/2001, naslovljen „Dogovor o pristojnosti“, je vseboval člena 23 in 24.

               9

               Člen 23(1) navedene uredbe se je v bistvu ujemal s členom 17 Bruseljske konvencije in določal:
               „Če so se stranke, od katerih ima vsaj ena svoje stalno prebivališče v državi članici, dogovorile, da mora biti za spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, pristojno določeno sodišče ali sodišča določene države članice, je pristojno to sodišče oz. so pristojna sodišča te države članice. […]
               […]“

               10

               Člen 24 iste uredbe je v bistvu povzel besedilo člena 18 Bruseljske konvencije ter določal:
               „Poleg pristojnosti, ki izhaja iz drugih določb te uredbe, je pristojno tudi sodišče države članice, pred katerim se toženec spusti v postopek. To pravilo pa ne velja, če se je spustil v postopek, da bi ugovarjal pristojnosti ali če je v skladu s členom 22 izključno pristojno drugo sodišče.“

               11

               Oddelek 9 poglavja II Uredbe št. 44/2001 je imel naslov „Litispendenca in sorodne pravde“ ter je med drugim zajemal člen 27. Ta člen je določal:
               12   „1. Če pred sodišči različnih držav članic tečejo postopki z istim zahtevkom med istima strankama, vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, po uradni dolžnosti prekinejo svoje postopke, vse dokler se ne ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek.
               2.   Ko se ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek, se vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, izrečejo za nepristojna v korist tega sodišča.“

               13

               Ta oddelek 9 je zajemal tudi člen 28 te uredbe, ki je določal:
               „1.   Če tečejo sorodne pravde pred sodišči različnih držav članic, lahko vsa sodišča, razen tistega, ki je prvo začelo postopek, prekinejo postopek.
               2.   Če tečejo te pravde na prvi stopnji, se lahko vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, na zahtevo ene od strank izrečejo za nepristojna, če je sodišče, ki je prvo začelo postopek, pristojno za odločanje v zadevnih postopkih in če zakon dovoljuje združitev pravd.
               3.   Za namene tega člena se šteje, da so pravde sorodne, če so tako tesno povezane med seboj, da se zdita njihova skupna obravnava in odločanje o njih smiselni, da bi se s tem izognili nevarnosti nezdružljivih sodnih odločb, ki bi izhajale iz ločenih postopkov.“

               14

               Naslov poglavja VII Uredbe št. 44/2001 je bil „Razmerje do drugih pravnih aktov“. Med drugim je zajemal člen 67 te uredbe, ki je določal:
               „Ta uredba ne vpliva na uporabo določb, ki urejajo pristojnost in priznanje ter izvršitev sodnih odločb na posebnih pravnih področjih, zajetih v predpisih Skupnosti ali v nacionalni zakonodaji, ki je bila sprejeta zaradi uskladitve s temi predpisi.“

            Uredba št. 6/2002

               15

               Člen 19 Uredbe št. 6/2002 je zajet z naslovom II „Zakonodaja v zvezi z modeli“ te uredbe. Naslov tega člena je „Pravice iz modela Skupnosti“ in v odstavku 1 določa:
               „Registrirani model Skupnosti imetniku podeljuje izključno pravico do njegove uporabe in do tega, da prepreči njegovo uporabo vsaki tretji osebi, ki nima njegovega soglasja. Navedena uporaba zajema zlasti izdelovanje, ponujanje, dajanje na trg, uvažanje, izvažanje ali uporabljanje izdelka, v katerega je videz izdelka [model] vgrajen ali na katerega je pritrjen, ali skladiščenje takšnega izdelka v te namene.“

               16

               Naslov IX te uredbe je naslovljen „Pristojnost in postopek v pravnih postopkih v zvezi z modeli Skupnosti“. Ta naslov med drugim zajema člene od 79 do 82 navedene uredbe.

               17

               Člen 79 iste uredbe, naslovljen „Uporaba [Bruseljske konvencije]“, določa:
               „1.   Razen če ni v tej uredbi drugače določeno, se [Bruseljska konvencija] uporablja pri postopkih v zvezi z modeli Skupnosti […]
               […]
               3.   V primeru postopkov glede tožb in zahtev iz člena 85 [81]:

                        (a)

                        se členi 2, 4, 5(1), (3), (4) in (5), 16(4) in 24 [Bruseljske konvencije] ne uporabljajo;

                        (b)

                        se člena 17 in 18 [Bruseljske konvencije] uporabljata v skladu z omejitvami v členu 82(4) iz te uredbe;

                  […]“

               18

               Člen 80(1) Uredbe št. 6/2002, naslovljen „Sodišča za modele Skupnosti“, določa:
               „Države članice na svojem ozemlju določijo kar najmanjše število nacionalnih sodišč prve in druge stopnje (sodišča za modele Skupnosti), ki izvajajo naloge po tej uredbi.“

               19

               Člen 81 te uredbe, naslovljen „Pristojnost v zvezi s kršitvami in veljavnostjo“, določa:
               „Sodišča za modele Skupnosti imajo izključno pristojnost:

                        (a)

                        pri tožbah glede kršitve in – če so po nacionalni zakonodaji dovoljene – tožbah glede grožnje kršitve modelov Skupnosti;

                        (b)

                        pri tožbah na ugotovitev nekršitev modelov Skupnosti, če so po nacionalni zakonodaji dovoljene;

                        (c)

                        pri tožbah na ugotovitev ničnosti neregistriranega modela Skupnosti;

                        (d)

                        pri nasprotnih tožbah na ugotovitev ničnosti modela Skupnosti, ki se pojavijo kot posledica tožb pod točko (a).“

               20

               Člen 82 navedene uredbe, naslovljen „Mednarodna jurisdikcija“, določa:
               „1.   Ob upoštevanju določb te uredbe in vseh določb [Bruseljske konvencije], ki se uporabljajo na podlagi člena 79, se postopek v zvezi s tožbami in zahtevki iz člena 81 začne pred sodiščem države članice, v kateri ima toženec stalno prebivališče, oziroma če nima stalnega prebivališča v nobeni državi članici, v tisti državi članici, v kateri ima poslovalnico.
               2.   Če toženec nima niti stalnega prebivališča niti poslovalnice v nobeni državi članici, se takšen postopek začne pred sodiščem v državi članici, v kateri ima stalno prebivališče tožnik, oziroma v primeru, da nima stalnega prebivališča v nobeni državi članici, v državi članici, kjer ima poslovalnico.
               3.   Če niti toženec niti tožnik nimata stalnega prebivališča ali poslovalnice v državi članici, se takšen postopek začne pred sodiščem države članice, kjer ima svoj sedež [Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)].
               4.   Ne glede na odstavke 1, 2 in 3:

                        (a)

                        se člen 17 [Bruseljske konvencije] uporabi, če stranke soglašajo, da ima pristojnost drugo sodišče za modele Skupnosti;

                        (b)

                        se člen 18 [Bruseljske konvencije] uporabi, če toženec pride na obravnavo pred drugim sodiščem za modele Skupnosti.

                  5.   Postopki v zvezi s tožbami in zahtevki iz člena 81(a) in (d) se lahko začnejo tudi pred sodišči države članice, v kateri je prišlo do kršitve ali pa je bilo z njo zagroženo.“

               21

               Člen 110(1) iste uredbe, ki je naslovljen „Prehodna določba“ in je zajet z naslovom XII „Končne določbe“, določa:
               „Dokler zadevne spremembe k tej uredbi na predlog Komisije ne začnejo veljati, varstvo kot v primeru modela Skupnosti ne velja za videz izdelka [model], ki predstavlja sestavni del kompleksnega izdelka, ki se uporablja v pomenu člena 19(1) za namen popravila tega kompleksnega izdelka, da bi se obnovil njegov prvotni videz.“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               22

               Družba Acacia izdeluje in trži lita platišča za kolesa avtomobilov. Kot je razvidno iz spisa, ki je na voljo Sodišču, so ta platišča replike litih platišč, ki jih izdelujejo proizvajalci avtomobilov in se tržijo pod znamko WSP Italy, kratico, ki pomeni „Wheels Spare Parts“ (v nadaljevanju: replike platišč).

               23

               Ta platišča, ki jih izdelujejo proizvajalci avtomobilov, so registrirana kot modeli Skupnosti, zato družba Acacia meni, da so replike platišč zajete z „določbo o popravilu“, ki je zajeta s členom 110(1) Uredbe št. 6/2002.

               24

               Družba Acacia je pri Tribunale di Napoli (sodišče v Neaplju, Italija) zoper družbo BMV vložila začetni procesni akt, domnevno vročen 21. januarja 2013, da bi dosegla izdajo sodbe o ugotovitvi neobstoja kršitve s ponarejanjem registriranih modelov Skupnosti litih platišč za kolesa avtomobilov, pri čemer je imetnik teh modelov družba BMW, ter da bi bila sprejeta ugotovitev, da je družba BMW zlorabila prevladujoč položaj ter izvajala nelojalno konkurenco. Družba Acacia je tudi predlagala, naj se družbi BMW naloži, naj preneha z vso dejavnostjo, ki ovira trženje replik platišč.

               25

               Družba BMW se je spustila v postopek z vložitvijo odgovora na tožbo pri navedenem sodišču. V tej vlogi je najprej navedla ugovore, ki se navezujejo na neobstoj oziroma ničnost začetnega procesnega akta ter ničnost pooblastila pravnega zastopnika družbe Acacia. Podredno, vendar še vedno uvodoma, se je družba BMW tudi sklicevala na nepristojnost italijanskih sodišč. Še bolj podredno je predlagala, naj se zahtevki družbe Acacia, če bi bili ti ugovori zavrnjeni, zavrnejo kot dejansko in pravno neutemeljeni.

               26

               Družba BMW je v tem odgovoru na tožbo med drugim navedla:
               „Družba BMW […] v smislu postopkovne posledice dejanskega prejetja akta, ki ima pravni pomen, in zaradi izognitve tveganju, da bi se glede nje neupravičeno štelo, da se ni spustila v postopek, vlaga ta akt zgolj, da bi navedla, prvič, da vročitve s strani [družbe Acacia] ni bilo in, drugič, da italijansko sodišče glede tožbe, ki jo je vložila družba Acacia, ni pristojno, je pa pristojno nemško sodišče, če bi prvonavedeno sodišče razglasilo, kar je sicer skoraj neverjetno, da je bila tožba pravilno vložena.“

               27

               Tribunale di Napoli (sodišče v Neaplju) je na obravnavi z dne 27. maja 2014 določilo roke za vložitev dodatnih vlog o postopkovnih vprašanjih.

               28

               Družba BMW je 3. oktobra 2014 pri predložitvenem sodišču, Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče, Italija), vložila predlog za predhodno rešitev vprašanja sodne pristojnosti, o katerem se je še vedno odločalo pri Tribunale di Napoli (sodišče v Neaplju). Ponovila je stališče, da italijanska sodišča niso pristojna za odločanje o tožbi, ki jo je vložila družba Acacia. Ta družba pa meni, da je družba BMW tiho priznala pristojnost italijanskih sodišč, ker se je potem, ko se je pri Tribunale di Napoli (sodišče v Neaplju) sklicevala na ugovor, ki se je nanašal na neobstoj oziroma ničnost vročitve začetnega procesnega akta in ničnost pooblastila pravnega zastopnika družbe Acacia, zgolj podredno sklicevala na ugovor nepristojnosti italijanskih sodišč.

               29

               Vrhovni državni tožilec je 4. marca 2015 pri predložitvenem sodišču vložil predlog, naj to ugotovi nepristojnost italijanskih sodišč.

               30

               V teh okoliščinah je Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je treba v skladu s členom 24 Uredbe št. 44/2001 vložitev ugovora v zvezi s sodno pristojnostjo, pri čemer je ta ugovor predhoden, vendar podreden glede na druge predhodne procesne ugovore, a vsekakor podan pred vsebinskimi navedbami, razlagati kot strinjanje s sodno pristojnostjo?

                        2.

                        Ali je treba to, da za spore glede negativne ugotovitve na podlagi člena 82(4) Uredbe št. 6/2002 poleg sodišča države članice tožene stranke iz člena 82(1) navedene uredbe ni določeno drugo sodišče, razlagati tako, da je torej za te spore določena izključna pristojnost?

                        3.

                        Ali se je za rešitev [drugega] vprašanja […] poleg tega treba navezati na razlage predpisov o izključni pristojnosti iz Uredbe št. 44/2001, zlasti določbe iz člena 22, ki določa primere takšne pristojnosti, ki vključuje pristojnost v zvezi z registracijo in veljavnostjo patentov, znamk in modelov, ne pa pristojnosti v zvezi [s tožbami za negativno ugotovitev], ter določbe iz člena 24, ki poleg primerov, v katerih pristojnost sodišča izhaja iz drugih določb uredbe, določa možnost, da se tožena stranka strinja s pristojnostjo drugega sodišča, zaradi česar se za pristojno določi sodišče, ki mu je zadevo predložila tožeča stranka?

                        4.

                        Ali je smernica Sodišča iz sodbe z dne 25. oktobra 2012, [Folien Fischer in Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664)] v zvezi z možnostjo uporabe člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 splošna in se brez izjeme uporablja za vse negativne ugotovitvene tožbe v zvezi z odgovornostjo za delikt, vključno s tožbo za negativno ugotovitev v zvezi s ponarejanjem modelov Skupnosti? Ali se zato v obravnavnem primeru uporabi pravilo o pristojnosti iz člena 81 Uredbe št. 6/2002 ali pravilo iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 ali pa je prepuščeno tožeči stranki, da se odloči za pristojno sodišče?

                        5.

                        Ali je v primeru, v katerem sta v okviru spora v zvezi z modeli Skupnosti vložena zahtevka v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco, ki sta povezana s tem sporom – saj se s tem, da se tema zahtevkoma ugodi, predpostavlja, da je bilo negativni ugotovitveni tožbi predhodno ugodeno – ta zahtevka mogoče obravnavati skupaj z zadnjenavedeno tožbo pred istim sodiščem v skladu s široko razlago člena 28(3) Uredbe št. 44/2001?

                        6.

                        Ali zahtevka iz [predhodnega vprašanja] lahko pomenita deliktno odgovornost? V primeru pritrdilnega odgovora, ali ta zahtevka lahko vplivata na možnost uporabe Uredbe št. 44/2001 (člena 5, točka 3) oziroma Uredbe št. [6/2002], kar zadeva sodno pristojnost?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

            Prvo vprašanje

               31

               Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 24 Uredbe št. 44/2001 razlagati tako, da je mogoče ugovor, ki se nanaša na nepristojnost sodišča, ki mu je predložena zadeva, in ki je v prvem obrambnem aktu naveden podredno glede na druge procesne ugovore, navedene v istem aktu, šteti za priznanje pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, zaradi česar tako pride do dogovora o pristojnosti na podlagi tega člena

               32

               V zvezi s tem je treba poudariti, prvič, da člen 24, prvi stavek, Uredbe št. 44/2001 določa pravilo pristojnosti, ki temelji na udeležbi tožene stranke v postopku, za vse spore, v katerih pristojnost sodišča, ki odloča o sporu, ne izhaja iz drugih določb te uredbe. Ta določba se uporablja tudi takrat, ko je bila zadeva sodišču predložena ob neupoštevanju določb navedene uredbe, in povzroči, da je udeležbo tožene stranke mogoče šteti za tiho priznanje pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, in torej za dogovor o njegovi pristojnosti (sodbi z dne 20. maja 2010, ČPP Vienna Insurance Group,C‑111/09, EU:C:2010:290, točka 21, in z dne 27. februarja 2014, Cartier parfums-lunettes in Axa Corporate Solutions assurances, C‑1/13, EU:C:2014:109, točka 34).

               33

               Drugič, člen 24, drugi stavek, te uredbe določa izjeme od pravila, navedenega v prvem stavku tega člena. Ta drugi stavek zlasti določa, da ne gre za tihi dogovor o pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, če tožena stranka uveljavlja ugovor nepristojnosti in s tem izrazi svojo voljo, da ne priznava pristojnosti tega sodišča (sodbi z dne 20. maja 2010, ČPP Vienna Insurance Group,C‑111/09, EU:C:2010:290, točka 22, in z dne 27. februarja 2014, Cartier parfums-lunettes et Axa Corporate Solutions assurances,C‑1/13, EU:C:2014:109, točka 35).

               34

               Sodišče je ob sklicevanju na sodno prakso v zvezi s členom 18 Bruseljske konvencije, to je določbe, ki je v bistvu enaka členu 24 Uredbe št. 44/2001, že razsodilo, da ugovor nepristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, preprečuje dogovor o pristojnosti, če se lahko tožeča stranka in sodišče, ki odloča o sporu, že ob prvi obrambni navedbi seznanita s tem, da se z njo želi ugovarjati pristojnosti. Tako velja tudi v primeru, v katerem prvi obrambni akt poleg ugovora nepristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, vključuje predloge o vsebini spora (sodba z dne 27. februarja 2014, Cartier parfums-lunettes in Axa Corporate Solutions assurances, C‑1/13, EU:C:2014:109, točka 37 in navedena sodna praksa).

               35

               Iz tega sledi, da se s tem, da tožena stranka v prvem obrambnem aktu nedvoumno izpodbija pristojnost sodišča, ki odloča o sporu, preprečuje dogovor o pristojnosti iz člena 24, prvi stavek, Uredbe št. 44/2001, ne da bi bilo pomembno, ali je to izpodbijanje edini predmet tega prvega obrambnega akta.

               36

               V obravnavanem primeru z okoliščino, da družba BMW v svojem prvem obrambnem aktu, vloženem pri Tribunale di Napoli (sodišče v Neaplju), ni izpodbijala zgolj pristojnosti tega sodišča, temveč tudi pravilnost vročitve tožbe in pooblastila pravnega zastopnika družbe Acacia, nikakor ni spremenjeno dejstvo, ki se poleg tega ne izpodbija, da je družba BMW v tem obrambnem aktu izrecno in brez kakršne koli dvoumnosti izpodbijala pristojnost navedenega sodišča. Namen člena 24, drugi stavek, Uredbe št. 44/2001 je, kot je bilo navedeno v točkah 32 in 33 te sodbe, preprečiti dogovor o pristojnosti, če tožena stranka že ob svojem prvem obrambnem aktu izrazi svojo voljo, da ne priznava pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu. Te določbe torej ni mogoče razlagati tako, da bi bilo treba izrecno izpodbijanje pristojnosti, kot trdi družba Acacia, v okoliščinah, kakršne so obravnavane v postopku v glavni stvari in v katerih je bil torej ugovor, ki se nanaša na nepristojnost sodišča, ki odloča o sporu, jasno naveden in limine litis, šteti za tiho priznanje te pristojnosti, ker je bil ta ugovor naveden zgolj podredno glede na druge procesne ugovore, navedene in limine litis.

               37

               Ob upoštevanju navedenega je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 24 Uredbe št. 44/2001 razlagati tako, da ugovora, ki se nanaša na nepristojnost sodišča, ki odloča o sporu, in ki je v prvem obrambnem aktu naveden podredno glede na druge procesne ugovore, navedene v istem aktu, ni mogoče šteti za priznanje pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, in zato ne nastane dogovor o pristojnosti na podlagi tega člena.

            Drugo in tretje vprašanje

               38

               Predložitveno sodišče z drugim in tretjim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 82 Uredbe št. 6/2002 razlagati tako, da je mogoče tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) te uredbe, če ima tožena stranka stalno prebivališče v državi članici Evropske unije, vložiti zgolj pri sodiščih za modele Skupnosti te države članice.

               39

               V zvezi s tem je treba najprej navesti, da je kljub načelu uporabe Uredbe št. 44/2001 za sodne postopke v zvezi z modelom Skupnosti uporaba nekaterih določb te uredbe za postopke, ki se začnejo na podlagi tožb iz člena 81 Uredbe št. 6/2002, na podlagi člena 79(3) zadnjenavedene uredbe izključena.

               40

               Zaradi te izključitve pristojnost sodišč za modele Skupnosti, določenih v členu 80(1) Uredbe št. 6/2002, za odločanje o tožbah in zahtevkih iz člena 81 te uredbe izhaja iz pravil, ki so določena neposredno v tej uredbi in ki so lex specialis glede na pravila, določena v Uredbi št. 44/2001 (glej po analogiji sodbi z dne 5. junija 2014, Coty Germany,C‑360/12, EU:C:2014:1318, točka 27, in z dne 18. maja 2017, Hummel Holding,C‑617/15, EU:C:2017:390, točka 26).

               41

               Nato iz besedila člena 82 Uredbe št. 6/2002 izhaja, da je treba tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) te uredbe, če ima tožena stranka stalno prebivališče v državi članici Evropske unije, vložiti pri sodiščih za modele Skupnosti te države članice, razen če obstaja dogovor o pristojnosti v smislu člena 23 ali člena 24 Uredbe št. 44/2001, pri čemer sta zadnjenavedena člena nadomestila člena 17 in 18 Bruseljske konvencije.

               42

               Nazadnje z izjemo primerov litispendence in sorodnih pravd za tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) Uredbe št. 6/2002 ni mogoče uporabiti nobenega drugega pravila iz uredb št. 6/2002 in št. 44/2001 kot člena 82 prvonavedene uredbe ali členov 23 oziroma 24 drugonavedene uredbe. Natančneje, glede člena 22, točka 4, Uredbe št. 44/2001, o upoštevnosti katerega se sprašuje predložitveno sodišče, je treba navesti, da je uporaba te določbe, ki je nadomestila člen 16, točka 4, Bruseljske konvencije, za postopke v zvezi s tožbami iz člena 81 Uredbe št. 6/2002 izključena na podlagi člena 79(3)(a) te uredbe.

               43

               Zato je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 82 Uredbe št. 6/2002 razlagati tako, da je treba tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) te uredbe, če ima tožena stranka stalno prebivališče v državi članici Evropske unije, vložiti pri sodiščih za modele Skupnosti te države članice, razen če obstaja dogovor o pristojnosti v smislu člena 23 ali člena 24 Uredbe št. 44/2001 in z izjemo primerov litispendence in sorodnih pravd iz navedenih uredb.

            Četrto vprašanje

               44

               Predložitveno sodišče skuša s četrtim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je pravilo o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 mogoče uporabiti za tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) Uredbe št. 6/2002.

               45

               V zvezi s tem zadošča navesti, da je člen 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 nadomestil člen 5, točka 3, Bruseljske konvencije in da je uporaba te določbe za postopke v zvezi s tožbami iz člena 81 Uredbe št. 6/2002 izključena na podlagi člena 79(3)(a) te uredbe.

               46

               Sodba z dne 25. oktobra 2012, Folien Fischer in Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664), na katero se predložitveno sodišče sklicuje, je bila izdana v zadevi, ki se ni nanašala na modele Skupnosti. Ta sodna praksa torej nikakor ni v nasprotju s pravilom o izključitvi, zajetim z navedenim členom 79(3)(a).

               47

               Zato je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da se pravilo o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 ne uporablja za tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) Uredbe št. 6/2002.

            Peto in šesto vprašanje

               48

               Predložitveno sodišče s petim in šestim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali sta zahtevka v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco – ki sta povezana s tožbo za ugotovitev nekršitev modela Skupnosti, saj se s tem, da se tema zahtevkoma ugodi, predpostavlja, da je bilo negativni ugotovitveni tožbi predhodno ugodeno – zajeta s pravilom o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 ali sistemom pristojnosti, vzpostavljenim z Uredbo št. 6/2002. Če bi se pravilo o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 uporabljalo glede takih zahtevkov v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco, se navedeno sodišče nato sprašuje o tem, ali bi bilo mogoče pravila na področju sorodnih pravd, navedena v členu 28 Uredbe št. 44/2001, razlagati „široko“, tako da bi tožeča stranka na podlagi navedenega člena 5, točka 3, predložila sodišču, ki je morebiti mednarodno pristojno za odločanje, ne zgolj navedenih zahtevkov, temveč tudi tožbo za ugotovitev nekršitev modela Skupnosti.

               49

               Glede možnosti uporabe pravila o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 v postopku, kakršen je postopek v glavni stvari, iz vprašanj za predhodno odločanje in pojasnil, vsebovanih v predložitveni odločbi, izhaja, da so okoliščine v tem postopku take, da bo zgolj predhodna odločitev o utemeljenosti tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) Uredbe št. 6/2002 omogočila ugotovitev o tem, ali je mogoče zahtevkom v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco po potrebi ugoditi.

               50

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, da mora določitev pristojnega sodišča – kadar sta zahtevka v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco vložena po tožbi za ugotovitev nekršitev modela Skupnosti in s katerima se v bistvu zatrjuje, da imetnik tega modela za ugotovitev nekršitev tožeči stranki očita izdelavo replike tega modela – za celotni spor temeljiti na sistemu pristojnosti, vzpostavljenem z Uredbo št. 6/2002, kot se ga razlaga v odgovoru na prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje.

               51

               V takšnih okoliščinah namreč zahtevka v bistvu temeljita na argumentaciji, ki je bila predložena v okviru tožbe za ugotovitev nekršitev in v skladu s katero izdelovanje replik ne pomeni kršitve, tako da mora imetnik modela Skupnosti sprejeti konkurenco, ki nastaja zaradi teh replik. Če bi se v teh okoliščinah pristojno sodišče določilo na podlagi pravila iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, bi se s tem poseglo v polni učinek člena 79(3)(a) Uredbe št. 6/2002, katerega namen je ravno, da se to pravilo izključi zlasti v sporih med izdelovalci replik in imetniki modelov Skupnosti, ki se nanašajo na vprašanje, ali je zadevni imetnik modela Skupnosti upravičen prepovedati izdelavo zadevnih replik.

               52

               Ob upoštevanju navedenega ni treba obravnavati predloženih vprašanj v delu, v katerem se nanašajo na razlago člena 28 Uredbe št. 44/2001.

               53

               Na peto in šesto vprašanje je torej treba odgovoriti, da se pravilo o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 ne uporablja za zahtevka v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco, ki sta povezana s tožbo za ugotovitev nekršitev modela Skupnosti, saj se s tem, da se tema zahtevkoma ugodi, predpostavlja, da je bilo negativni ugotovitveni tožbi predhodno ugodeno.

         Stroški

               54

               Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                           1.

                           Člen 24 Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da ugovora, ki se nanaša na nepristojnost sodišča, ki odloča o sporu, in ki je v prvem obrambnem aktu naveden podredno glede na druge procesne ugovore, navedene v istem aktu, ni mogoče šteti za priznanje pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, in zato ne nastane dogovor o pristojnosti na podlagi tega člena.

                           2.

                           Člen 82 Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti je treba razlagati tako, da je treba tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) te uredbe, če ima tožena stranka stalno prebivališče v državi članici Evropske unije, vložiti pri sodiščih za modele Skupnosti te države članice, razen če obstaja dogovor o pristojnosti v smislu člena 23 ali člena 24 Uredbe št. 44/2001 ter z izjemo primerov litispendence in sorodnih pravd iz navedenih uredb.

                           3.

                           Pravilo o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 se ne uporablja za tožbe za ugotovitev nekršitev iz člena 81(b) Uredbe št. 6/2002.

                           4.

                           Pravilo o pristojnosti iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 se ne uporablja za zahtevka v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja in nelojalno konkurenco, ki sta povezana s tožbo za ugotovitev nekršitev modela Skupnosti, saj se s tem, da se tema zahtevkoma ugodi, predpostavlja, da je bilo negativni ugotovitveni tožbi predhodno ugodeno.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: italijanščina.


Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 14. marca 2017.#IR proti Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino.#Znamka Evropske unije – Postopek za razveljavitev – Besedna znamka Evropske unije popchrono – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Člen 51(1)(a) Uredbe (ES) št. 207/2009.#Zadeva T-132/15.