title: Zadeva T-109/06: Tožba, vložena  12. aprila 2006  — Vodafone España in Vodafone Group proti Komisiji

text:
               3.6.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 131/46

         Tožba, vložena 12. aprila 2006 — Vodafone España in Vodafone Group proti Komisiji
   (Zadeva T-109/06)
   (2006/C 131/85)
   Jezik postopka: angleščina
   Stranke

      Tožeči stranki: Vodafone España, SA (Madrid, Španija) in Vodafone Group plc (Newbury, Združeno kraljestvo) (zastopniki: J. Flynn, QC, E. McKnight in K. Fountoukakos-Kyriakakos, solictors)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožečih strank

               —

               razglasitev ničnosti odločbe Komisije, vsebovane v njenem dopisu z dne 30. januarja 2006, naslovljenem na špansko CMT; in

               —

               naložitev plačila stroškov Vodafone Komisiji.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožeči stranki predlagata razglasitev ničnosti odločbe Komisije Evropskih skupnosti, vsebovane v dopisu z dne 30. januarja 2006, naslovljenem na špansko Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones („CMT“), in sprejete na podlagi člena 7 Direktive 2002/21/ES o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (1) („okvirna direktiva“).
   Komisija je z izpodbijano odločbo na koncu prve faze preiskave, predvidene v členu 7 okvirne direktive, in ne da bi začela nadaljnjo dvomesečno preiskavo na podlagi člena 7(4) („druga faza“), odobrila predlagani ukrep, ki ga je CMT priglasila Komisiji in s katerim je CMT začasno odločila, da:

               i)

               ugotovi, da so Vodafone in dve drugi podjetji (Telefónica in Amena) s tem, da so skupno imeli prevladujoči položaj na trgu na veliko za dostop in izvor klica v javnih mobilnih telefonskih omrežjih v Španiji, uživali pomembno tržno moč, in

               ii)

               tem trem podjetjem naloži obveznost, da odgovorijo na razumne zahteve po dostopu do njihovih omrežij in da ponudijo razumne pogoje za zagotavljanje storitev dostopa.

         Tožeči stranki navajata, da izpodbijana odločba krši člen 7 okvirne direktive, saj bi Komisija morala začeti drugo fazo preiskave, ker:

               i)

               bi morala uvideti, da CMT s sklicevanjem na dokaze in razloge, vsebovane v predlaganem ukrepu, ni mogla upravičiti ugotovitve skupnega prevladujočega položaja na trgu;

               ii)

               bi morala opredeliti resne dvome glede tega, ali je CMT pravilno uporabila koncept pomembne tržne moči v skladu s sodno prakso Sodišča in Sodišča prve stopnje; in

               iii)

               bi morala opredeliti resne dvome glede tega, ali je CMT pregledala in preizkusila vse upoštevne dokaze.

         Nadalje, tožeči stranki trdita, da izpodbijana odločba vodi k neenakemu obravnavanju podjetij v primerljivih položajih in ustvarja ovire enotnemu trgu, ker je odločba v neskladju z drugimi odločbami, ki so bile sprejete na podlagi člena 7 okvirne direktive.
   Nazadnje, tožeči stranki navajata, da je Komisija kršila procesne pravice tožečih strank, ker ni začela druge faze preiskave in ker tožečima strankama med prvo fazo preiskave ni dala možnosti podati pripombe na dodatne informacije, ki jih je Komisija prejela od CMT.

      (1)  Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL L 108, str. 33).


title: Zadeva T-13/10: Tožba, vložena 20. januarja 2010 – Goutier proti UUNT – Rauch (ARANTAX)

text:
               27.3.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 80/35

         Tožba, vložena 20. januarja 2010 – Goutier proti UUNT – Rauch (ARANTAX)
   (Zadeva T-13/10)
   2010/C 80/58
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Klaus Goutier (Frankfurt na Majni, Nemčija) (zastopnik: E. Happe, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe: Norbert Rauch (Herzogenaurach, Nemčija)

      Predlogi tožeče stranke

   Tožeča stranka predlaga, naj Sodišče prve stopnje:

               —

               razveljavi odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 10. novembra 2009 (v pritožbenem postopku R 1769/2008-4) v delu, v katerem je z razveljavitvijo izpodbijane odločbe bila zavrnjena prijava znamke Skupnosti za te storitve:

                           —

                           iz razreda 35 – davčno svetovanje, storitve izdelave davčnih napovedi, knjigovodske storitve, revizorske storitve, poslovno svetovanje, podjetniško svetovanje;

                           —

                           iz razreda 36 – izdelava davčnih izvedeniških mnenj in ocen, združevanje in nakup podjetij, namreč finančno svetovanje pri nakupu ali prodaji podjetij ter podjetniška udeležba;

                           —

                           iz razreda 43 – pravno svetovanje in pravno zastopanje, poizvedbe in pravne zadeve;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „ARANTAX“ za storitve iz razredov 35, 36 in 42 (prijava št. 4 823 084)

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Norbert Rauch

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: nemška figurativna znamka „atarax“ št. 30 168 707 za proizvode in storitve iz razredov 9, 35, 37, 41 in 42

      Odločba oddelka za ugovore: zavrnitev ugovora

      Odločba odbora za pritožbe: delna razveljavite odločbe oddelka za ugovore in delna zavrnitev prijave znamke Skupnosti

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 (1), ker med nasprotujočima znamkama ni verjetnosti zmede

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).


title: Zadeva T-7/16: Tožba, vložena 8. januarja 2016 – La tarte tropézienne/UUNT (LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ)

text:
               7.3.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 90/22

         Tožba, vložena 8. januarja 2016 – La tarte tropézienne/UUNT (LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ)
   (Zadeva T-7/16)
   (2016/C 090/30)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Tožeča stranka: La tarte tropézienne (Cogolin, Francija) (zastopnik: T. Cuche, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

      Podatki o postopku pred UUNT

      Zadevna sporna znamka: mednarodna registracija figurativne znamke Skupnosti, v kateri je imenovana Evropska unija in ki vsebuje besedne elemente „LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ“ – Zahteva za varstvo registracije št. 1212 405

      Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 26. oktobra 2015 v zadevi R 720/2015-4

      Tožbeni predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovit in razglasi, da je ta tožba dopustna;

               —

               ugotovi, da je varstvo v Evropski uniji za mednarodno registracijo št. 1.212.405 veljavno za te proizvode: „moka in izdelki iz žitaric; sladkor; med; melasni sirup; kvas; pecilni prašek; začimbe; testo za torte; torte; zmrznjene torte; palačinke“;

               —

               posledično, razveljavi odločbo četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 26. oktobra 2015 v delu, v katerem je zavrnil varstvo v Evropski uniji za mednarodno registracijo št. 1.212.405 za te proizvode „moka in izdelki iz žitaric; sladkor; med; melasni sirup; kvas; pecilni prašek; začimbe; testo za torte; torte; zmrznjene torte; palačinke“;

               —

               UUNT naloži plačilo stroškov.

      Navajani tožbeni razlog

               —

               Kršitev člena 7(1)(b) in (c) in 7(2) Uredbe št. 207/2009.


title: Zadeva C-501/10: Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 16. februarja 2012 – (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Santa Maria Capua Vetere – Italija) – kazenski postopek zoper Raffaela Russa (Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika — Svoboda ustanavljanja — Svoboda opravljanja storitev — Igre na srečo — Pobiranje stav za športne dogodke — Zahteve glede koncesije — Posledice kršitve prava Unije pri podelitvi koncesij — Podelitev 16300 dodatnih koncesij — Načelo enakega obravnavanja in obveznost preglednosti — Načelo pravne varnosti — Zaščita prejšnjih koncesionarjev — Nacionalna ureditev — Obvezne minimalne razdalje med prostori, v katerih se pobirajo stave — Dopustnost — Čezmejne dejavnosti, podobne tem, ki so predmet koncesije — Prepoved na podlagi nacionalne ureditve — Dopustnost)

text:
               26.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 151/12

         Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 16. februarja 2012 – (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Santa Maria Capua Vetere – Italija) – kazenski postopek zoper Raffaela Russa
   (Zadeva C-501/10) (1)

   (Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika - Svoboda ustanavljanja - Svoboda opravljanja storitev - Igre na srečo - Pobiranje stav za športne dogodke - Zahteve glede koncesije - Posledice kršitve prava Unije pri podelitvi koncesij - Podelitev 16 300 dodatnih koncesij - Načelo enakega obravnavanja in obveznost preglednosti - Načelo pravne varnosti - Zaščita prejšnjih koncesionarjev - Nacionalna ureditev - Obvezne minimalne razdalje med prostori, v katerih se pobirajo stave - Dopustnost - Čezmejne dejavnosti, podobne tem, ki so predmet koncesije - Prepoved na podlagi nacionalne ureditve - Dopustnost)
   2012/C 151/20
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

      Stranka v postopku v glavni stvari

   Raffaele Russo

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunale di Santa Maria Capua Vetere – Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Dejavnost pobiranja stav – Nacionalna zakonodaja, ki opravljanje te dejavnosti pogojuje s pridobitvijo dovoljenja in licence javne varnosti – Varstvo pravnih subjektov, ki so pridobili dovoljenja in licence na podlagi razpisa, ki je iz sodelovanja nezakonito izključil del gospodarskih subjektov iz tega sektorja – Skladnost s členoma 43 ES in 49 ES

      Izrek

               1.

               Člena 43 ES in 49 ES ter načeli enakega obravnavanja in učinkovitosti je treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da država članica, ki je v nasprotju s pravom Unije izključila kategorijo gospodarskih subjektov od podelitve koncesij za opravljanje gospodarske dejavnosti in ki poskuša to kršitev odpraviti z javnim razpisom za znatno število novih koncesij, zaščiti tržne položaje, ki so jih pridobili obstoječi gospodarski subjekti, tako, da med drugim določi minimalne razdalje med kraji delovanja novih koncesionarjev in obstoječih gospodarskih subjektov.

               2.

               Člena 43 ES in 49 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se sankcije uporabijo za izvajanje organizirane dejavnosti pobiranja stav, ki poteka brez koncesije ali dovoljenja policije, za osebe, povezane z gospodarskim subjektom, ki je bil v nasprotju s pravom Unije izključen iz javnega razpisa in iz novega javnega razpisa, katerega namen je bil odpraviti to kršitev prava Unije, saj ta javni razpis in podelitev novih koncesij, ki je sledila, nista učinkovito odpravila izključitve navedenega gospodarskega subjekta iz prejšnjega javnega razpisa.

               3.

               Iz členov 43 ES in 49 ES, načela enakega obravnavanja, obveznosti preglednosti ter načela pravne varnosti izhaja, da morajo biti pogoji in podrobna pravila javnega razpisa, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, in zlasti določbe, ki urejajo odvzem koncesij, podeljenih na podlagi takega javnega razpisa, kot so te iz člena 23(2)(a) in (3) osnutka pogodbe med neodvisno upravo državnih monopolov in koncesionarjem v zvezi z igrami na srečo, ki zadevajo dogodke, ki niso konjske dirke, določeni jasno, natančno in enopomensko, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

      (1)  UL C 346, 18.12.2010.


title: Zadeva T-83/10: Tožba, vložena 19. februarja 2010 – Riva Fire proti Komisiji

text:
               17.4.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 100/65

         Tožba, vložena 19. februarja 2010 – Riva Fire proti Komisiji
   (Zadeva T-83/10)
   2010/C 100/96
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Riva Fire SpA (Milano, Italija) (zastopniki: M. Merola, M. Pappalardo in T. Ubaldi, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi tožeče stranke

   Primarno:

               —

               Razglasi naj se ničnost odločbe, če bi preiskava pokazala, da ob sprejetju te odločbe kolegiju komisarjev niso bili predloženi vsi dejanski in pravni elementi, na katerih temelji navedena odločba;

               —

               v vsakem primeru naj se razglasi ničnost člena 1 odločbe v delu, v katerem je ugotovljeno, da je tožeča stranka sodelovala pri nadaljevanem sporazumu in/ali usklajenem ravnanju v sektorju jekla za armiranje betona v palicah ali zvitkih, katerega namen ali učinek je določitev cen ter omejevanje in/ali nadzor proizvodnje ali prodaje na skupnem trgu;

               —

               zato naj se razglasi ničnost člena 2 odločbe Komisije v delu, v katerem tožeči stranki nalaga globo 26,9 milijonov EUR.

         Podredno:

               —

               Globa 26,9 milijonov EUR, naložena tožeči stranki v členu 2 izpodbijane odločbe, naj se zmanjša in naj se določi nov znesek.

         In v vsakem primeru,

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti Odločbe Komisije Evropskih skupnosti C(2009) 7492 konč. z dne 30. septembra 2009 o postopku na podlagi člena 65 Pogodbe ESPJ (COMP/37.956 – Jeklo za armiranje betona, ponovno sprejetje), kot je bila dopolnjena in spremenjena z Odločbo Evropske komisije C(2009) 9912 konč. z dne 8. decembra 2009. V utemeljitev tožbe navaja osem tožbenih razlogov.
   Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom trdi, da Komisija ni pristojna za ugotavljanje kršitve člena 65(1) ESPJ v zvezi s primeri, ki spadajo na področje uporabe te določbe tudi po izteku Pogodbe ESPJ ter za sankcioniranje te na podlagi členov 7(1) in 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003, (1) čeprav se te določbe nanašajo izključno na kršitve členov 81 in 82 ES (sedaj člena 101 in 102 PDEU).
   Z drugim tožbenim razlogom tožeča stranka trdi, da sporna odločba krši člen 10(3) in (5) Uredbe (EGS) št. 17/62 (2) in člen 14(1) in (3) Uredbe (ES) št. 1/2003, ker iz odločbe ni razvidno, da se je Komisija redno posvetovala z posvetovalnim odborom, kot je to predpisano z navedenima členoma in da je ta odbor dobil vse informacije, potrebne za celovito vsebinsko presojo kršitve, ki se očita podjetjem, ki so naslovniki te odločbe.
   S tretjim tožbenim razlogom tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila člen 36, prvi odstavek, ESPJ, ker je, s tem ko ni želela razkriti meril, ki jih je uporabila za določitev zneska glob, ki jih je treba naložiti, omejila možnost naslovnikov očitkov, da predložijo svoja stališča.
   S četrtim tožbenim razlogom tožeča stranka navaja, da sporna odločba krši člena 10 in 11 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 (3), kakor jo je Komisija popolnoma spremenila, ter pravico do obrambe zadevnih podjetij, ker je, potem ko je Splošno sodišče razglasilo ničnost prvotne odločbe Komisije, slednja na novo sprejela izpodbijano odločbo, ne da bi podjetjem poslala novo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
   S petim tožbenim razlogom tožeča stranka navaja pomanjkljivost in protislovnost obrazložitve glede tega, po eni strani, da Komisija referenčni geografski trg omejuje na ozemlje Italijanske republike in da, po drugi strani, zatrjuje, da bi domnevni kartel lahko vplival na trgovino v Skupnosti za namene uporabe načela lex mitior.
   S šestim tožbenim razlogom tožeča stranka navaja, da analiza Komisije, kot je navedena v odločbi, vsebuje napačno presojo dejstev, do katere je prišlo zaradi napačne uporabe člena 65 ESPJ v zvezi z različnimi vidiki očitane kršitve, zlasti v zvezi s strankami v kartelu glede določitve osnovnih cen betonskih armiranih palic, v zvezi z določitvijo povprečne podražitve, vezane na velikost, ter z omejitvijo oziroma nadzorom proizvodnje in/ali prodaje.
   S sedmim tožbenim razlogom tožeča stranka trdi, da je izpodbijana odločba napačna in nezadostno obrazložena (tudi zaradi pomanjkljive preiskave), ker ji pripisuje odgovornost za celotno kršitev.
   Z osmim tožbenim razlogom tožeča stranka navaja kršitev člena 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 in se sklicuje na Obvestilo o prizanesljivosti iz leta 1996 in smernice Komisije za izračun glob za leto 1998.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL L, 4.1.2003, str. 1).

      (2)  EGS Sveta: Uredba št. 17 Prva Uredba o izvajanju členov 85 in 86 Pogodbe, (UL L 13, str. 204).

      (3)  Uredba Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 in 82 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (UL L 123, str. 18).


title: Zadeva T-371/05: Sklep Sodišča prve stopnje z dne 24. julija 2006 — AITEC in drugi proti Komisiji

text:
               30.9.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 237/14

         Sklep Sodišča prve stopnje z dne 24. julija 2006 — AITEC in drugi proti Komisiji
   (Zadeva T-371/05) (1)

   (2006/C 237/25)

      Jezik postopka: italijanščina

   Predsednik drugega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 296, 26.11.2005.


title: Zadeva T-320/13: Tožba, vložena 13. junija 2013 – DelSolar (Wujiang) proti Komisiji

text:
               27.7.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 215/19

         Tožba, vložena 13. junija 2013 – DelSolar (Wujiang) proti Komisiji
   (Zadeva T-320/13)
   2013/C 215/27
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: DelSolar (Wujiang) Ltd (Wujiang City, Kitajska) (zastopniki: L. Catrain González, odvetnik, E. Wright in H. Zhu, barristerja)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Uredbo Komisije (EU) št. 513/2013 (1) razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: Evropska komisija je očitno napačno uporabila pravo, ker je razširila področje uporabe člena 2(7)(c), tretja alinea, Uredbe Sveta št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL L 343, str. 51) (v nadaljevanju: temeljna uredba), in preiskala domnevno bistveno izkrivljanje, za katerega se člen 2(7)(c), tretja alinea, temeljne uredbe očitno ne uporabi, ker se ni preneslo iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: Evropska komisija je napačno sklepala, da so proizvodni stroški in celotni finančni položaj tožeče stranke podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se je preneslo iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, kot določa člen 2(7)(c), tretja alinea, temeljne uredbe.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: Evropska komisija je naredila napako pri presoji, ker se niti zanemarljive subvencije niti prednostna davčna ureditev, do katerih sta bili upravičeni tožeča stranka in njena hčerinska družba Delta Greentech (China) Co. Ltd. (skupaj imenovani „DelSolar Group“) niso „prenesle iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva“.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: odločba Evropske Komisije, s katero je bil predlog tožeče stranke za tržnogospodarsko obravnavo (TGO) zavrnjen zgolj zaradi prednostne davčne ureditve in zanemarljivih subvencij, je nesorazmerna in nepotrebna.

      (1)  Uredba Komisije (EU) št. 513/2013 z dne 4. junija 2013 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz fotonapetostnih modulov iz kristalnega silicija in njihovih ključnih sestavnih delov (tj. celic in rezin) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske ali ki so od tam poslani ter o spremembi Uredbe (EU) št. 182/2013 ter o uvedbi registracije tega uvoza s poreklom iz Ljudske republike Kitajske ali ki je od tam poslan (UL L 152, str. 5).


title: Zadeva C-457/04: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki, vložena dne 29. oktobra 2004

text:
               8.1.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 6/30

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki, vložena dne 29. oktobra 2004
   (Zadeva C-457/04)
   (2005/C 6/55)
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata António Caeiros in Gregorio Valero Jordana, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, je dne 29. oktobra 2004 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Portugalski republiki.
   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela zakonskih, podzakonskih in upravnih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2003/17/ES (1) z dne 3. marca 2003 o spremembi Direktive 98/70/ES o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva, ni izpolnila obveznosti iz člena 2(1) zgoraj navedene Direktive 2003/17/ES;

               —

               ugotovi, podredno, da Portugalska republika s tem, da o sprejemu omenjenih predpisov ni takoj obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 2(1) zgoraj navedene Direktive 2003/17/ES;

               —

               Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Rok, določen za prenos Direktive 2003/17/ES, se je iztekel 30. junija 2003.

      (1)  UL L 76, str. 10.


title: Zadeva C-472/15 P: Pritožba, ki sta jo Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) in Sace BT SpA vložili 4. septembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 25. junija 2015 v zadevi T-305/13, SACE in Sace BT/Komisija

text:
               16.11.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 381/19

         Pritožba, ki sta jo Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) in Sace BT SpA vložili 4. septembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 25. junija 2015 v zadevi T-305/13, SACE in Sace BT/Komisija
   (Zadeva C-472/15 P)
   (2015/C 381/23)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnici: Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE), Sace BT SpA (zastopnika: M. Siragusa in G. Rizza, odvetnika)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Italijanska republika

      Predlogi

   SACE Sodišču predlaga, naj ob sprejetju te pritožbe razveljavi odločitev Splošnega sodišča, ki je vsebovana v izreku izpodbijane sodbe, in ugodi, brez da bi zadevo vrnilo v ponovno obravnavanje Splošnemu sodišču, predlogom, ki sta jih pritožnici podali na prvi stopnji, in torej:

               —

               v celoti razglasi za ničen Sklep Komisije z dne 20. marca 2013 o ukrepih SA.23425 (11/C) (ex NN 41/10) Italije leta 2004 in 2009 za Sace BT SpA. (2014/525/EU);

               —

               podredno, ta sklep razglasi za delno ničnega in sicer v okviru ugodenih/ega tožbenih/ega/razlogov/a; in

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški postopka v za izdajo začasne odredbe T-305/13 R.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

         Prvi pritožbeni razlog: pripisljivost spornih ukrepov Italijanski državi: podana naj bi bila kršitev člena 107(1) PDEU, kakor ga je Sodišče razlagalo v sodbi Stardust Marine (zadeva C-482/99); očitno napačna razlaga točke 177(b)(i) obrazložitve sklepa; ugotovitev dejstev, katerih vsebinska nepravilnost izhaja iz dokumentov v spisu in izkrivljanje vsebine sklepa; nelogičnost obrazložitve; neupravičena dopolnitev obrazložitve izpodbijanega sklepa; napačna uporaba načela, da se zakonitost odločbe na področju državnih pomoči presoja glede na informacije s katerimi je Komisije razpolagala ob njenem sprejetju, in sicer v zvezi z dvema dopisoma Italijanskega ministrstva za gospodarstvo in finance (v nadaljevanju: MEF), naslovljenima na SACE S.p.A., ki ju je italijanska vlada predložila v prilogi k svoji intervencijski vlogi

               —

               V izpodbijani sodbi je bilo vzpostavljeno to načelo: dejstvo, da se s sporno transakcijo zasledujejo interesi javnega podjetja, ki sovpadajo z javnim interesom ne pomeni nujno, da bi lahko to podjetje svojo določitev sprejelo brez upoštevanja zahtev javnih organov. Po mnenju Splošnega sodišča nič ne preprečuje tega, da država lahko naloži javnemu podjetju, da izvede transakcijo, ki je sicer po naravi poslovna in ki, četudi bi bila potencialno v skladu z merilom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, še vedno ostane pripisljiva državi. Zato naj se od Komisije ne bi zahtevalo da za namene zahteve po pripisljivosti dokaže, da bi bilo ravnanje javnega podjetja drugačno, če bi ravnalo avtonomno. S takim razlogovanjem je Splošno sodišče odstopilo od načel iz sodbe Stardust Marine. Iz izpodbijane sodbe izhaja, da zgolj dejstvo, da javno podjetje obvladuje država in da je podvrženo posebni ureditvi kar zadeva organizacijo samo zadošča za ugotovitev, da so javni organi vedno in v vseh okoliščinah vpleteni v sprejetje intervencijskih odločitev v korist odvisnih družb tega javnega podjetja. V primeru kot je konkretni je tako mogoče pripisljivost državi izključiti samo kadar je izkazano, da je uprava matične družbe sprejela odločitev s tako vsebino, da obenem ne zasleduje javnih interesov. V konkretnem primeru bi bila taka odločitev le likvidacija družbe SACE BT, čemur po naravi stvari Komisija ne bi nasprotovala. Kadar pa, nasprotno, sprejeta odločitev javnega podjetja lahko abstraktno ustreza javnemu cilju ali se lahko sprejme ob upoštevanju tudi tega interesa, je treba domnevati, da je uprava ravnala tako, ker pri odločanju ni mogla neupoštevati zahtev javnih organov, pri čemer pa ni dopustno niti mogoče predložiti nasprotnega dokaza;

               —

               Splošni indici glede pripisljivosti, ki jih je uporabila Komsiija in jih je potredilo Splošno sodišče ne povedo ničesar glede stopnje avtonomije uprave družbe SACE S.p.A., ki jo je ta imela in jo ima pri upravljanju podjetja: to velja ne le če se upoštevajo posamično, temveč tudi če se upoštevajo skupaj. Ti indici ne morejo dokazovati ničesar drugega kot to, da je leta 2009 Italijanska država obvladovala družbo SACE S.p.A., saj je imela v lasti vse delnice. Sodba Stardust Marine pa zahteva, da so uporabljeni indici za dokazovanje vpletenosti države ozko povezani z zadevnimi ukrepi, ob upoštevanju njihovega obsega, vsebine in pogojev, ki jih zajemajo. V izpodbijani sodbi je izrecno priznano, da indici o pripisljivosti uporabljeni v sklepu, – vsi (razen enega) zadevajo dejavnost družbe SACE na področju zavarovanj netržnih tveganj, kar pa je sektor v katerem družba SACE BT ni dejavna – zadevajo splošni kontekst v katerem deluje družba SACE S.p.A. namesto, da bi se nanašali na okoliščine tega primera in kontekst v katerem so bili sporni ukrepi sprejeti. Ne glede na to je Splošno sodišče ni navedlo, da so taki indici po svoji naravi neprimerni za to da bi se nanje neposredno oprla domneva konkretne vpletenosti države pri sprejetju zadevnega ukrepa. Tako je Splošno sodišče prestavilo težišče preizkusa pripisljivosti na celoto razmerij med državo in podjetji, ki ustreza organizacijskim strukturam javnih podjetij, ki jih zakon izrecno opredeljuje za delniške družbe v italijanskem pravnem redu – s čemer pa se vsakršna upoštevnost odvzame specifičnemu predmetu, specifični naravi in specifični vsebini zadevnih ukrepov pa tudi konkretnim razlogom zaradi katerih so bili sprejeti. Dejansko indici, ki jih je uporabila Komisija kažejo, da je zelo malo verjetno da bi bila pri sprejetju spornih ukrepov vpletena država;

               —

               Nasprotno pa Splošno sodišče pri analizi zahteve po pripisljivosti ni upoštevalo nesporne okoliščine, da po zakonu MEF ne izvršuje vodenja ali koordinacije družb v katerih je javna udeležba, kot je to družba SACE trdila v tožbi z navajanjem upoštevnih določb. Poleg tega je Splošno sodišče napačno uporabilo načelo, da je treba zakonitost odločbe na področju državnih pomoči presojati glede na informacije s katerimi je Komisija lahko razpolagala ob njenem sprejetju, in sicer v zvezi s dvema dopisoma MEF, naslovljenima na SACE S.p.A., ki ju je italijanska vlada priložila k svoji intervencijski vlogi. Ta dopisa namreč zgolj potrjujeta načelo avtonomije upravljanja kar zadeva razmerje MEF/SACE S.p.A., ki je bilo Komisiji dobro znano, če ne drugega zato, ker je to Komisiji v postopku formalne preiskave po členu 108(2) PDEU večkrat pojasnila italijanska vlada. Ta dokumenta sta bila torej navedena le zaradi potrditve tega kar je že bilo zatrjevano in ne pomenita nobene bistvene spremembe zadevnih ukrepov.

         Drugi pritožbeni razlog: neobstoj prednosti, ki naj bi jo dolbila družba SACE BT od drugega spornega ukrepa: kršitev člena 107(1) PDEU in napačna uporaba merila zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu (v nadaljevanju: MEIP); ugotovitev dejstev, katerih vsebinska nepravilnost izhaja iz dokumentov v spisu in izkrivljanje trditve, da je imela družba SACE S.p.A. dejansko korist od implicitnega povečanja ravni zaračunane provizije za 5/12, glede na tisto, ki jo je družba SACE BT plačala zasebnim pozavarovalcem; napačna kvalifikacija te trditve kot „novega razloga“, ki ni dopusten

               —

               Splošno sodišče je – kot tudi že Komisija izkazalo očitne meje kar zadeva poznavanje in razumevanje dinamike zavarovalne industrije, zlasti glede pozavarovanja škodnega presežka (Excess of Loss (XoL)) – storilo hude in očitne kršitve, ko je ugotovilo dejstva, katerih materialna nepravilnost izhaja iz dokumentov v spisu. Izpostavljenost pozavarovalca tveganju škodnega presežka se ne poveča, kadar je udeležba pozavarovalca pri kritjih zelo visoka: kadar je v večjem deležu udeležen pri pogodbi XoL to namreč ustreza zaračunani proporcionalni proviziji. Poleg tega se za pozavarovalce tveganja ne povečajo, kadar je odstopnik v finančnih težavah, saj v pogodbi XoL tveganje glavnine izgube za pozavarovalca ni vezano na odstopnika, temveč na tveganje insolventnosti prevzemnikov zavarovancev. Pritožnica dodaja, da je bilo tveganje za default odstopnika – družbe SACE BT – tudi v primeru finančnih težav, popolnoma neobstoječe, saj je bilo plačilo provizije matični družbi za podpis pogodbe o pozavarovanju določeno v enem obroku in vnaprej in se v primeru neplačila to pozavarovalno kritje preprosto ne bi aktiviralo. Zadevna pogodba XoL se ni nanašala le na 25 % tveganj, ki jih je pozavarovala družba SACE BT, in torej ne drži, da bi se druga pogodba s predvideno dodatno provizijo lahko izpogajala z družbo SACE S.p.A. kar zadeva saldo pozavarovalnega kritja, kot je sicer navedeno v sodbi. Nazadnje, Splošno sodišče je napačno razlagalo trditev, da je družba SACE S.p.A ob tem, da je pristopila k pogodbi in torej k pozavarovalnemu kritju tveganj šele od 5. junija 2009, čeprav je v zameno dobila provizijo, ki je bila izračunana na letni osnovi, dejansko bila deležna posrednega povečanja ravni zaračunane provizije v višini 5/12, glede na tisto, ki jo družba SACE BT plača zasebnim pozavarovalcem, glede na že pretečeno obdobje za nastop tveganj, v katerem pa ni prišlo do škodnih dogodkov. Ker so te okoliščine razvidne iz izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s trditvijo, da Komisija v upravnem postopku s temi okoliščinami ni bila seznanjena. Tako je bila družba SACE omejena glede tega da bi v tem kontekstu, kot razširitev svojega drugega tožbenega razloga navedla nove trditve za dokaz neobstoja izpolnitve bistvene zahteve po obstoju prednosti, zaradi česar je Splošno sodišče to trditev napačno opredelilo kot nedopusten razlog.

         Tretji pritožbeni razlog:neobstoj prednosti, ki naj bi jo družba SACE BT dobila s tretjim in četrtim zadevnim ukrepom: kršitev člena 107(1) TFUE in napačna uporaba MEIP; neupravičena dopolnitev obrazložitve izpodbijane odločbe

               —

               Uprava družbe SACE S.p.A. je ravnala popolnoma enako kot uprave drugih zasebnih gospodarskih subjektov, ki so, glede na visoko raven negotovosti in nujnosti, ki sta bili prisotni na trgu leta 2009 ravno tako posegle po kapitalskih injekcijah za družbe, ki so jih ti obvladovali, ne glede na neobstoj napovedi glede bodočega denarnega toka, ki bi knjigovodsko podpirali pričakovanja ustrezne donosnosti teh injekcij vsaj na dolgi rok. Ta objektivni položaj, ki je izviral zgolj iz opazovanja dinamike, ki se je odvijala na trgu v določenem zgodovinskem obdobju, bi moral prevladati nad katerim koli teoretičnim ali spekulativnim preudarkom v okviru uporabe MEIP s strani Komisije. Poleg tega v sklepu ni bil naveden niti en konkretni primer zasebne družbe, ki posluje v normalnih tržnih pogojih in ki bi jo, glede na hude težave zaradi krize, delničarji likvidirali ne pa dokapitalizirali. V vsakem primeru pa Splošno sodišče ni pojasnilo, zakaj naj bi bila družba SACE dolžna bodočo donosnost družbe SACE BT oceniti ex ante in Komisiji posredovati ustrezne elemente predhodne ocene, čeprav iz podatkov o trgu izhaja, da tega zasebni vlagatelji niso storili. Nazadnje, ker je Komisija v okviru svoje formalne preiskave ugotovila, da ne potrebuje skrbno obravnavati trditev družbe SACE glede uporabe empiričnega merila MEIP je Splošno sodišče storilo napako, ko je ugotovilo, da je te trditve Komisija lahko zakonito zavrnila, glede na abstraktnost možnosti da bi bile kapitalske transakcije, ki so jih izvajali zasebni gospodarski subjekti ugotovljene za nezdružljive z MEIP ker naj bi vsebovale elemente pomoči.


title: Zadeva T-131/12: Tožba, vložena 23. marca 2012 – Spa Monopole proti UUNT – Orly International (SPARITUAL)

text:
               9.6.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 165/24

         Tožba, vložena 23. marca 2012 – Spa Monopole proti UUNT – Orly International (SPARITUAL)
   (Zadeva T-131/12)
   2012/C 165/41
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: francoščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgija) (zastopniki: L. De Brouwer, E. Cornu in É. De Gryse, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Orly International, Inc. (Van Nuys, Združene države)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               Odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 9. januarja 2012 v zadevi R 2396/2010-1 razveljavi;

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „SPARITUAL“ za proizvode iz razreda 3 – Prijavljena znamka SKupnosti št. 3631884

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka

      Navajana znamka ali znak: besedni znamki, registrirani v Beneluksu, „SPA“ in „Les Thermes de Spa“ za proizvode in storitve iz razredov 3, 32 in 42

      Odločba oddelka za ugovore: zavrnitev prijave znamke Skupnosti

      Odločba odbora za pritožbe: razveljavitev izpodbijane odločbe in zavrnitev ugovora

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev člena 8(5) Uredbe št. 207/2009 pri presoji ugleda besedne znamke „SPA“ v razredu 32 in kršitev člena 8(5) te uredbe št. 207/2009 pri presoji tveganja, da bo brez upravičenega razloga izkoriščen ugled znamke „SPA“.


title: Zadeva T-483/10: Tožba, vložena 8. oktobra 2010 – The Pukka Luggage Company proti UUNT – Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)

text:
               4.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 328/50

         Tožba, vložena 8. oktobra 2010 – The Pukka Luggage Company proti UUNT – Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)
   (Zadeva T-483/10)
   ()
   2010/C 328/78
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: The Pukka Luggage Company Ltd (London, Združeno kraljestvo) (zastopnika: K. E. Gilbert in M. H. Blair, solicitors)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Jesús Miguel Azpiroz Arruti (San Sebastián, Španija)

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 29 julija 2010 v zadevi R 1175/2008-4 naj se razveljavi;

               —

               podredno, izpodbijana odločba naj se razveljavi v delu, v katerem je ugodeno ugovoru glede „prtljage“;

               —

               ali, podredno, izpodbijana odločba naj se razveljavi v delu, v katerem je ugodeno ugovoru glede „trdih kovčkov, trdih kovčkov na kolesih“;

               —

               toženi stranki in drugi stranki v postopku pred odborom za pritožbe naj se naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, ki jih je priglasila tožeča stranka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „PUKKA“ za proizvode iz razreda 18 – prijava znamke Skupnosti št. 4061545

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: druga stranka pred odborom za pritožbe

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: španska registracija št. 1570450 figurativne znamke „PUKAS“ za proizvode iz razreda 18; figurativna znamka Skupnosti „PUKAS“, registrirana pod št. 19802, za proizvode in storitve iz razredov 25, 28 in 39

      Odločba oddelka za ugovore: delna ugoditev ugovoru

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: Tožeča stranka navaja, da se z izpodbijano odločbo krši člen 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009, ker je odbor za pritožbe napačno presodil podobnost proizvodov na eni strani ter podobnost med izpodbijano znamko in prejšnjo znamko na drugi strani.


title: Zadeva T-233/08: Tožba, vložena 16. junija 2008 – MPDV Mikrolab proti UUNT (ROI ANALYZER)

text:
               30.8.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 223/49

         Tožba, vložena 16. junija 2008 – MPDV Mikrolab proti UUNT (ROI ANALYZER)
   (Zadeva T-233/08)
   (2008/C 223/86)
   Jezik postopka: nemščina
   Stranki

      Tožeča stranka: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (Mosbach, Nemčija) (zastopnik: W. Göpfert, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
   Predlogi tožeče stranke

               —

               Razveljavi naj se odločba četrtega odbora za pritožbe z dne 15. aprila 2008 v zadevi R 1525/2006-4;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: Besedna znamka „ROI ANALYZER“ za proizvode in storitve iz razredov 9, 35 in 42 (prijava št. 4 866 042).

      Odločba preizkuševalca: delna zavrnitev prijave

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94 (1), saj naj bi prijavljena znamka imela zadosten razlikovalni učinek in naj je ne bi bilo treba pridržati za običajno rabo.

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1).


title: Zadeva F-129/15: Sklep Sodišča za uslužbence z dne 17. decembra 2015 – Morin/Komisija

text:
               8.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 48/102

         Sklep Sodišča za uslužbence z dne 17. decembra 2015 – Morin/Komisija
   (Zadeva F-129/15) (1)

   (2016/C 048/121)
   Jezik postopka: francoščina
   Predsednik tretjega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 414, 14.12.2015, str. 44.


title: Zadeva C-504/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 8. novembra 2012 – Uwe Schönefeld proti Land Berlin

text:
               26.1.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 26/29

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 8. novembra 2012 – Uwe Schönefeld proti Land Berlin
   (Zadeva C-504/12)
   2013/C 26/56
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Verwaltungsgericht Berlin

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Uwe Schönefeld

      Tožena stranka: Land Berlin

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba evropsko primarno in/ali sekundarno pravo, tukaj zlasti Direktivo 2000/78/ES (1), v smislu obsežne prepovedi neupravičene diskriminacije zaradi starosti razlagati tako, da zajema tudi nacionalne določbe o plačah deželnih uradnikov?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba to evropsko primarno in/ali sekundarno pravo razlagati tako, da nacionalni predpis, po katerem na višino osnovne plače uradnika ob sklenitvi uradniškega delovnega razmerja odločilno vpliva njegova starost in se v nadaljevanju povečuje zlasti glede na trajanje uradniškega delovnega razmerja, pomeni neposredno ali posredno diskriminacijo zaradi starosti?

               3.

               Če je tudi odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali razlaga tega evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava pomeni, da tak nacionalni predpis, s katerim je zakonodajalec želel nagraditi poklicne izkušnje, ni upravičen?

               4.

               Če so odgovori na zgoraj navedena vprašanja pritrdilni, ali iz razlage evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava izhaja, da Überleitungsgesetz (prehodni zakon), s katerim so obstoječi uradniki razporejeni v razred novega sistema le na podlagi zneska svoje osnovne plače, ki jo do dne prehoda prejemajo po stari (diskriminatorni) plačni zakonodaji, in po katerem se nadaljnje napredovanje v višje razrede tako ne glede na absolutno obdobje izkušenj uradnika določi le na podlagi obdobij izkušenj, pridobljenih po začetku veljave Überleitungsgesetz, pomeni ohranjanje – ki traja, dokler v posameznem primeru ni dosežen najvišji plačilni razred – obstoječe diskriminacije zaradi starosti?

               5.

               Če je tudi odgovor na četrto vprašanje pritrdilen, ali je razlaga evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava v nasprotju z upravičenjem takega neomejenega trajnega različnega obravnavanja kot ciljem zakonodajalca, v skladu s katerim naj se s prehodnim zakonom ne bi ščitile (samo) pridobljene ugodnosti, ki obstajajo na dan prehoda, ampak (tudi) pričakovanje prihodkov za celotno življenjsko dobo v ustreznem plačilnem razredu, glede katerih je bilo predvideno, da se izplačajo po stari plačni zakonodaji?
               Ali je nadaljnjo diskriminacijo obstoječih uradnikov mogoče upravičiti s tem, da bi bila alternativna ureditev (posamično razvrščanje tudi obstoječih uradnikov na podlagi obdobij izkušenj) povezana s povečanimi upravnimi stroški?

               6.

               Če je odgovor glede upravičenja iz petega vprašanja nikalen, ali razlaga evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava, dokler ni tudi za obstoječe uradnike uveljavljena nediskriminatorna plačna zakonodaja, dopušča drugačno pravno posledico, kot je retroaktivno in nadaljnje priznanje plačila obstoječim uradnikom v skladu z najvišjim plačilnim razredom znotraj njihovega naziva?
               Ali pravna posledica kršitve prepovedi diskriminacije pri tem izhaja iz samega evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava, tukaj zlasti iz Direktive 2000/78/ES, oziroma ali gre le za pravico, ki jo zadevne osebe lahko uveljavljajo na podlagi načela prava Unije o odgovornosti držav članic pri nepravilnem prenosu določb evropskega prava?

      (1)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL L 303, str. 16).


title: Zadeva C-522/07: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 22. novembra 2007 vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) – Dinter GmbH proti Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               9.2.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 37/10

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 22. novembra 2007 vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) – Dinter GmbH proti Hauptzollamt Düsseldorf
   (Zadeva C-522/07)
   (2008/C 37/13)
   Jezik postopka: nemščina
   Predložitveno sodišče
   Finanzgericht Düsseldorf
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Dinter GmbH

      Tožena stranka: Hauptzollamt Düsseldorf
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba dodatno opombo 5b k poglavju 20 kombinirane nomenklature (1) razlagati tako, da se izraz „sadni sokovi z dodanim sladkorjem“ nanaša tudi na sadne sokove, katerim sladkor ni bil dodan, ampak je bil vsebovani dodani sladkor matematično izračunan v skladu z dodatno opombo 5a k poglavju 20 kombinirane nomenklature?

               2.

               Ali je treba dodatno opombo 5b k poglavju 20 kombinirane nomenklature razlagati tako, da je izraz „naravni sadni sokovi“ le pojasnjen z besedami „pridobljeni iz sadja ali z redčenjem koncentriranega soka“ v bistvu pa se nanaša na vse vrste sadnih sokov (nekuhane in brez dodanega alkohola), ne glede na to, kako so predstavljeni?

               3.

               V primeru pritrdilnega odgovora na zgoraj navedeni vprašanji, ali je dodatna opomba 5b k poglavju 20 kombinirane nomenklature veljavna?

      (1)  Uredba Komisije (ES) št. 1810/2004 z dne 7. septembra 2004 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL 2004 L 327, str. 1).


title: Zadeva T-102/11: Tožba, vložena 22. februarja 2011 – American Express Marketing & Development proti UUNT (IP ZONE)

text:
               30.4.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 130/15

         Tožba, vložena 22. februarja 2011 – American Express Marketing & Development proti UUNT (IP ZONE)
   (Zadeva T-102/11)
   2011/C 130/27
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: American Express Marketing & Development Corp. (New York, Združene države) (zastopniki: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda in S. Kirschstein-Freund, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 1. decembra 2010 v zadevi R 1125/2010-2 naj se razveljavi;

               —

               podredno naj se odločba drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 1. decembra 2010 v zadevi R 1125/2010-2 spremeni in naj se odloči, da je bila pritožba utemeljena;

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka pred odborom za pritožbe in stroškov postopka pred Sodiščem.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „IP ZONE“ za storitve iz razreda 42.

      Odločba preizkuševalca: zavrnitev prijave znamke Skupnosti.

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe Sveta št. 207/2009, ker je odbor za pritožbe ugotovil, da nima potrebnega razlikovalnega učinka in je opisna za zadevne storitve.


title: Zadeva C-383/15: Sklep Sodišča (drugi senat) z dne 20. januarja 2016 – Skype Ultd/Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (Pritožba — Znamka Skupnosti — Ustavitev postopka)

text:
               18.4.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 136/5

         Sklep Sodišča (drugi senat) z dne 20. januarja 2016 – Skype Ultd/Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
   (Zadeva C-383/15) (1)

   ((Pritožba - Znamka Skupnosti - Ustavitev postopka))
   (2016/C 136/07)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranke

      Pritožnica: Skype Ultd (zastopnika: A. Carboni, M. Browne, solicitors)

      Druge stranke v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) (zastopnik: P. Bullock, agent), Sky plc, nekdanja British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (zastopnika: D. Rose in J. Curry, solicitors)

      Izrek

               1.

               Postopek s pritožbo se ustavi.

               2.

               Družbi Skype Ultd se naloži plačilo stroškov tega postopka.

      (1)  UL C 354, 26.10.2015.


title: Zadeva T-710/16: Sklep Splošnega sodišča z dne 21. marca 2017 – La Patrouille/EUIPO – Alpha Industries (AEROBATIX)

text:
               6.6.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 178/34

         Sklep Splošnega sodišča z dne 21. marca 2017 – La Patrouille/EUIPO – Alpha Industries (AEROBATIX)
   (Zadeva T-710/16) (1)

   (2017/C 178/53)
   Jezik postopka: francoščina
   Predsednik devetega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 462, 12.12.2016.


title: Zadeva C-470/10: Sklep predsednika Sodišča z dne 17. februarja 2011 – Evropska komisija proti Portugalski republiki

text:
               11.6.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 173/9

         Sklep predsednika Sodišča z dne 17. februarja 2011 – Evropska komisija proti Portugalski republiki
   (Zadeva C-470/10) (1)

   2011/C 173/21
   Jezik postopka: portugalščina
   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 328, 4.12.2010.


title: Zadeva T-199/11 P: Pritožba, ki jo je 30. marca 2011 vložil Guido Strack zoper sodbo, ki jo je 20. januarja 2011 izdalo Sodišče za uslužbence v zadevi F-132/07, Strack proti Komisiji

text:
               6.8.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 232/30

         Pritožba, ki jo je 30. marca 2011 vložil Guido Strack zoper sodbo, ki jo je 20. januarja 2011 izdalo Sodišče za uslužbence v zadevi F-132/07, Strack proti Komisiji
   (Zadeva T-199/11 P)
   2011/C 232/54
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnik: Guido Strack (Köln, Nemčija) (zastopnik: H. Tettenborn, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlogi

      Pritožnik Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               v celoti razveljavi sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 20. januarja 2011 v zadevi F-132/07 in naj odloči v skladu s predlogi pritožnika v postopku pred Sodiščem za uslužbence;

               —

               v delu, v katerem je zavrnjen predlog pritožnika za izdajo zamudne sodbe, razveljavi sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 17. septembra 2009 v zadevi F-132/07;

               —

               razveljavi odločbi Sodišča za uslužbence Evropske unije, s katerima je bila zadeva F-132/07, ki je bila sprva dodeljena prvemu senatu, naknadno predodeljena drugemu senatu;

               —

               v delu, v katerem so bili zavrnjeni predlogi pritožnika z dne 9. aprila 2007, 11. maja 2007 in 11. oktobra 2007, naj se dovoli objava dokumentov (glede na vse pravne vidike, zlasti z vidika členov 17, 17a, 19 in 24 Kadrovskih predpisov za uradnike in z vidika morebitnih predpisov o avtorski pravici in varstvu osebnih podatkov) in vložitev kazenske ovadbe zoper (bivše) komisarje in uradnike Komisije, razglasi za nične odločbo Komisije z dne 23. julija 2007, z njo povezani odločbi zaradi molka organa z dne 9. avgusta 2007 in 11. septembra 2007 ter odločbo z dne 9. novembra 2007;

               —

               Komisiji naloži, naj pritožniku za nepremoženjsko škodo iz naslova pretrpljenih telesnih in duševnih bolečin, ki je tožeči stranki nastala zaradi spornih odločb, plača odškodnino v višini najmanj 10 000 EUR;

               —

               Komisiji naloži plačilo vseh stroškov postopka;

               —

               poleg tega pritožnik ob napotitvi na ustrezno ustaljeno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice predlaga, naj se mu zaradi predolgega trajanja postopka plača odškodnina v višini najmanj 2000 EUR, pri čemer določitev njene natančne višine prepušča presoji Splošnega sodišča.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   V utemeljitev pritožbe navaja pritožnik dvajset pritožbenih razlogov.

               —

               Med drugim kritizira: nepristojnost senata, ki je izdalo sporni odločbi, protipravno zavrnitev izdaje zamudne sodbe, protipravno odobritev podaljšanja roka Komisiji, nezdružitev postopka z drugimi postopki med strankama, nepravilno predstavitev dejanskega stanja v pripravljalnem poročilu za obravnavo in v izpodbijani sodbi, pristranskost poročevalca, kršitev jezikovne ureditve Splošnega sodišča ter diskriminacijo pritožnika na podlagi jezika in dejstvo, da procesni dokumenti niso bili prevedeni.

               —

               Poleg tega pritožnik zatrjuje, da je Sodišče za uslužbence napačno uporabilo pravo in ni zadostno obrazložilo sodbe. In to med drugim glede na razlago in uporabo členov 11, 17, 17a, 19, 25, 90 in naslednjih Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije, členov 6, 10 in 13 Evropske konvencije za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter členov 11, 41, 47 in 52 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.


               28.5.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 163/9

         Tožba Nadzornega organa Efte proti Islandiji, vložena 13. januarja 2014
   (Zadeva E-4/14)
   (2014/C 163/08)
   Nadzorni organ Efte, ki ga zastopata Gjermund Mathisen in Auður Ýr Steinarsdóttir, zastopnika Nadzornega organa Efte, Rue Belliard 35, 1040 Bruselj, Belgija, je 13. januarja 2014 na Sodišču Efte vložil tožbo proti Islandiji.
   Nadzorni organ Sodišču Efte predlaga, naj:

               1.

               ugotovi, da Republika Islandija – s tem, ker v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za izvajanje akta iz točke 4 Poglavja XXIX Priloge II k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru (Direktiva 2007/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. maja 2007 o dajanju pirotehničnih izdelkov v promet), kakor je bil prilagojen Sporazumu EGP s Protokolom 1 k navedenemu sporazumu, oziroma o teh ukrepih ni obvestila Nadzornega organa Efte – ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 21 navedenega akta in člena 7 Sporazuma EGP;

               2.

               Islandiji naloži plačilo stroškov postopka.

      Pravna podlaga in dejansko stanje ter navedeni tožbeni razlogi:

               —

               ta tožba se nanaša na to, da Islandija do najpozneje 26. avgusta 2013 ni ukrepala, da bi svojo zakonodajo uskladila z obrazloženim mnenjem Nadzornega organa Efte z dne 26. junija 2013, saj v svoj nacionalni pravni red ni prenesla Direktive 2007/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. maja 2007 o dajanju pirotehničnih izdelkov v promet (akt), navedene v točki 4 Poglavja XXIX Priloge II k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru in kakor je bila prilagojena navedenemu sporazumu s Protokolom 1 k Sporazumu,

               —

               Nadzorni organ Efte ugotavlja, da Islandija s tem, ker v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za izvajanje navedenega akta oziroma o tem ni obvestila Nadzornega organa Efte, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 21 navedenega akta in iz člena 7 Sporazuma EGP.


title: Zadeva C-604/14 P: Sklep Sodišča z dne 21. januarja 2016 – Alcoa Trasformazioni Srl/Evropska komisija, Italijanska republika (Pritožba — Člen 181 Poslovnika Sodišča — Državne pomoči — Pomoč, ki jo je Italijanska republika dodelila družbi Alcoa Trasformazioni Srl — Povračilo dela stroškov električne energije, ki jih je tej družbi zaračunal njen dobavitelj, iz izravnalnega sklada — Nezdružljivost s skupnim trgom — Prednost — Obveznost Evropske komisije, da opravi ekonomsko analizo)

text:
               18.4.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 136/2

         Sklep Sodišča z dne 21. januarja 2016 – Alcoa Trasformazioni Srl/Evropska komisija, Italijanska republika
   (Zadeva C-604/14 P) (1)

   ((Pritožba - Člen 181 Poslovnika Sodišča - Državne pomoči - Pomoč, ki jo je Italijanska republika dodelila družbi Alcoa Trasformazioni Srl - Povračilo dela stroškov električne energije, ki jih je tej družbi zaračunal njen dobavitelj, iz izravnalnega sklada - Nezdružljivost s skupnim trgom - Prednost - Obveznost Evropske komisije, da opravi ekonomsko analizo))
   (2016/C 136/02)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Pritožnica: Alcoa Trasformazioni Srl (zastopniki: O. W. Brouwer, T. Salonico in M. Siragusa, odvetniki)

      Drugi stranki v postopku: Evropska komisija (zastopnika: V. Di Bucci in É. Gippini Fournier, agenta), Italijanska republika

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Družbi Alcoa Trasformazioni Srl se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 89, 16.3.2015.


title: Zadeva C-89/13: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Napoli (Italija) 22. februarja 2013 – Luigi D’Aniello in drugi proti Poste Italiane SpA

text:
               1.6.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 156/18

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Napoli (Italija) 22. februarja 2013 – Luigi D’Aniello in drugi proti Poste Italiane SpA
   (Zadeva C-89/13)
   2013/C 156/29
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale di Napoli

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeče stranke: Luigi D’Aniello in drugi

      Tožena stranka: Poste Italiane SpA

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je določba nacionalnega prava, ki ob uporabi Direktive 1999/70/ES (1) v primeru nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi na podlagi nične določbe o zaposlitvi za določen čas predvideva drugačne in bistveno manjše ekonomske posledice od tistih, predvidenih za primer nezakonitega prenehanja pogodbe splošnega civilnega prava na podlagi nične določbe o sklenitvi za določen čas, neskladna z načelom enakovrednosti?

               2.

               Ali je skladno s pravnim redom Evropske unije, da na področju njegove uporabe sankcija v praksi postavlja v boljši položaj delodajalca, ki ravna protipravno, kakor zlorabljenega delavca, tako da trajanje procesa, tudi fiziološko, neposredno škoduje delavcu v prid delodajalca in da učinkovitost vzpostavitve prejšnjega stanja sorazmerno pada glede na trajanje procesa, dokler se ne skoraj izniči?

               3.

               Ali je na področju uporabe pravnega reda Unije v smislu člena 51 Listine iz Nice skladno s členom 47 Listine [o temeljnih pravicah] in s členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, da trajanje procesa, tudi fiziološko, neposredno škoduje delavcu v prid delodajalca in da učinkovitost vzpostavitve prejšnjega stanja sorazmerno pada glede na trajanje procesa, dokler se ne skoraj izniči?

               4.

               Ali pojem pogojev zaposlitve iz določbe 4 Direktive 1999/70/ES ob upoštevanju pojasnil iz člena 3(1)(c) Direktive 2000/78/ES (2) in člena 14(1)(c) Direktive 2006/54/ES (3) obsega tudi posledice nezakonite prekinitve delovnega razmerja?

               5.

               Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je v smislu določbe 4 upravičena razlika med posledicami, ki so običajno predvidene v nacionalnem pravnem redu za nezakonito prekinitev delovnega razmerja za nedoločen čas in za določen čas?

               6.

               Ali je treba splošna načela veljavnega prava Skupnosti – to so načela pravne varnosti, varstva zaupanja v pravo, enakosti pravnih sredstev, učinkovitega sodnega varstva, pravice do neodvisnega sodišča in, splošneje, pravice do poštenega sojenja, določena v členu 6(2) Pogodbe o Evropski uniji (kakor je bil spremenjen s členom 1(8) Lizbonske pogodbe in na katerega se sklicuje člen 46 Pogodbe o Evropski uniji), v povezavi s členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, ter s členi 46, 47 in 52(3) Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, razglašene v Nici 7. decembra 2000, kot so bili vključeni v Lizbonsko pogodbo – razlagati tako, da nasprotujejo temu, da Italijanska republika po zelo dolgem obdobju sprejme zakonsko določbo (kakršna je člen 32(7) zakona št. 183/10, kakor izhaja iz razlagalne določbe člena 1(13) zakona št. 92/12), ki spreminja izid tekočih postopkov, pri čemer neposredno oškoduje delavca v prid delodajalca in sorazmerno zmanjšuje učinkovitost vzpostavitve prejšnjega stanja glede na trajanje procesa, dokler se ne skoraj izniči?

               7.

               Ali je treba, če Sodišče ne bi priznalo, da so navedena načela temeljna načela pravnega reda Evropske unije za namen horizontalne in posplošene uporabe in bi torej ugotovilo samo neskladnost določbe, kakršna je člen 32(5), (6) in (7) zakona št. 183/10 (kakor se razlaga s členom 1(13) zakona št. 92/12), z obveznostmi iz Direktive 1999/70/ES in Listine iz Nice, za namen neposredne vertikalne uporabe evropske zakonodaje, in sicer zlasti določbe 4 Direktive 1999/70/ES in Listine iz Nice, šteti, da je družba, kakršna je tožena stranka, ki ima lastnosti iz točk od 55 do 61 [predložitvene odločbe], državni organ?

               8.

               Če bi Sodišče EU na vprašanja iz točk 1, 2, 3 in 4 odgovorilo pritrdilno, ali načelo lojalnega sodelovanja, ki je temeljno načelo Evropske unije, dovoljuje neuporabo razlagalne določbe, kot je člen 1(13) zakona št. 92/12, s katerim je onemogočeno spoštovanje načel, ki izhajajo iz odgovorov na vprašanja od točke 1 do 4?

      (1)  Direktiva Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368.

      (2)  Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79.

      (3)  Direktiva 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu, UL L 204, str. 23.


title: Zadeva T-562/12: Tožba, vložena 24. decembra 2012 – Dalli proti Komisiji

text:
               16.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/24

         Tožba, vložena 24. decembra 2012 – Dalli proti Komisiji
   (Zadeva T-562/12)
   2013/C 46/43
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: John Dalli (St. Julians, Malta) (zastopniki: L. Levi, A. Alamanou in S. Rodrigues, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               ustno odločbo o njenem prenehanju funkcije s takojšnjim učinkom, ki jo je 16. oktobra 2012 sprejel predsednik Evropske komisije, razglasi za nično;

               —

               toženi stranki naloži plačilo nadomestila za nepremoženjsko in premoženjsko škodo; in

               —

               toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

               1.

               S prvim tožbenim razlogom zatrjuje kršitev členov 245 in 247 PDEU, saj naj bi izpodbijano odločbo sprejela nepristojna oseba.

               2.

               Z drugim tožbenim razlogom podredno zatrjuje kršitev člena 17(6) PEU in splošnega načela pravne varnosti, saj naj ne bi bilo mogoče šteti, da je izpodbijana odločba veljaven odstop tožeče stranke.

               3.

               S tretjim tožbenim razlogom zatrjuje očitne kršitve postopkovnih pravil, ker naj izpodbijana odločba ne bi temeljila na veljavni podlagi in naj bi ugotovitve OLAFA, na katerih navedena odločba temelji, izhajale iz nezakonitega postopka.

               4.

               S četrtim tožbenim razlogom zatrjuje kršitev pravice do obrambe, saj naj tožeči stranki ne bi bilo omogočeno podati kakršno koli presojo ali oceno dejstev, ki so se uveljavljala proti njej.

               5.

               S petim tožbenim razlogom zatrjuje kršitev načela sorazmernosti, saj naj tožeča stranka ne bi mogla vedeti, katere cilje legitimno uresničuje izpodbijana odločba in ali je bila preučena možnost morebitnega drugega, manj kaznovalnega ukrepa.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 28. aprila 2005 v zadevi C-329/04: Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji (Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2000/43/ES — Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)

text:
               11.6.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 143/13

      SODBA SODIŠČA

   (peti senat)
   z dne 28. aprila 2005
   v zadevi C-329/04: Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2000/43/ES - Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)
   (2005/C 143/18)
   Jezik postopka: nemščina
   V zadevi C-329/04, Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: D. Martin in H. Kreppel) proti Zvezni republiki Nemčiji (zastopnik: C.-D. Quassowski), zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene dne 29. julija 2004, je Sodišče (peti senat), v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, P. Kūris in J. Klučka (poročevalec), sodnika, generalni pravobranilec: P. Léger, sodni tajnik: R. Grass, dne 28. aprila 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Zvezna republika Nemčija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direk- tivo Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

               2.

               Zvezni republiki Nemčiji se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 239, 25.9.2004.


title: Zadeva F-5/14: Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 18. junija 2015 – CX/Komisija (Javni uslužbenci — Uradniki — Disciplinski ukrep — Odstavitev — Neobstoj zaslišanja zadevnega uradnika s strani OI — Nespoštovanje pravice do izjave)

text:
               27.7.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 245/47

         Sodba Sodišča za uslužbence (prvi senat) z dne 18. junija 2015 – CX/Komisija
   (Zadeva F-5/14) (1)

   ((Javni uslužbenci - Uradniki - Disciplinski ukrep - Odstavitev - Neobstoj zaslišanja zadevnega uradnika s strani OI - Nespoštovanje pravice do izjave))
   (2015/C 245/58)
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: CX (zastopnik: É. Boigelot, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Currall in C. Ehrbar, agenta)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije, da tožečo stranko na podlagi člena 9(1)(h) Priloge IX h Kadrovskim predpisom brez zmanjšanja pokojninskih pravic odstavi po notranji preiskavi, uvedeni zaradi preiskave OLAF zoper podjetje, in odškodninski zahtevek za nepremoženjsko in premoženjsko škodo, ki naj bi nastala.

      Izrek

               1.

               Odločba z dne 16. oktobra 2013, s katero je Komisija CX naložila ukrep odstavitve brez pro tempore znižanja pokojnine, se razglasi za nično.

               2.

               V preostalem se tožba zavrne.

               3.

               Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške CX, vključno s stroški nastalimi v postopku za izdajo začasne odredbe v zadevi F-5/14 R.

      (1)  UL C 85, 22.3.2014, str. 27.


title: Zadeva T-22/11: Sklep Splošnega sodišča z dne 15. decembra 2011 – Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband proti Komisiji

text:
               11.2.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 39/21

         Sklep Splošnega sodišča z dne 15. decembra 2011 – Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband proti Komisiji
   (Zadeva T-22/11) (1)

   2012/C 39/41
   Jezik postopka: nemščina
   Predsednik šestega senata je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 72, 5.3.2011.


title: Zadeva T-401/07: Tožba, vložena 2. novembra 2007 – Caixa Geral de Depósitos proti Komisiji Evropskih skupnosti

text:
               12.1.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 8/17

         Tožba, vložena 2. novembra 2007 – Caixa Geral de Depósitos proti Komisiji Evropskih skupnosti
   (Zadeva T-401/07)
   (2008/C 8/33)
   Jezik postopka: portugalščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Caixa Geral de Depósitos S.A. (Lizbona, Portugalska) (zastopniki: Nuno Mimoso Ruiz, Francisca Ponce de Leão Paulouro in Carla Farinhas, odvetniki)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               ugotovi naj se, da sta ta tožba za razglasitev ničnosti na podlagi člena 230 ES ter sočasno in kumulativno tožba na podlagi člena 238 ES, na podlagi arbitražne klavzule, določene v členu 18 sporazuma, ki sta ga 15. novembra 1995 sklenili Komisija in CGD, pravilno vloženi;

               —

               za ničnega naj se v skladu s členom 230 Pogodbe ES razglasi člen 1 Odločbe C(2007)3772 z dne 31. julija 2007;

               —

               neodvisno od tega, ali se tožbo, vloženo na podlagi člena 230 ES, zavrne ali ne, naj se ugodi tožbi, vloženi na podlagi člena 238 ES, in zahtevku, ki se nanjo nanaša, Komisiji pa naj se zato naloži plačilo 1 925 858,61 eura, skupaj z zamudnimi obresti, po zakoniti obrestni meri 7 %, izračunanimi od datuma vročitve, in sicer od 7. marca 2003 do 30. aprila 2003, v skladu s Portaria (dekret) št. 263/99 z dne 12. aprila 1999, in od 1. maja 2003 do celotnega plačila po zakoniti obrestni meri 4 %, v skladu s Portaria št. 291/03 z dne 8. aprila 2003;

               —

               Komisiji Evropskih skupnosti naj se naloži plačilo stroškov postopka in stroškov CGD.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Čeprav ima teoretično država članica pravico, da od CGD ne zahteva vračila zneska, ki ga zahteva Komisija, izpodbijana odločba ne upošteva a priori vračila zneska, ki ga sama Komisija dolguje CGD.
   Glede na to, da v izpodbijani odločbi Komisija ne razlikuje med pravnim položajem države in tožeče stranke, ima CGD pravni interes, da se izpodbijana odločba razglasi za nično, saj jo, čeprav je naslovljena na Portugalsko republiko, posamično in neposredno zadeva. Izpodbijana odločba vsebuje naslednje napake:

               —

               Pomanjkanje obrazložitve: izpodbijana odločba ne vsebuje nobene razlage načina, kako je Komisija določila znesek vnaprej plačane finančne pomoči ESRR, ki ga je treba po njenem mnenju vrniti. Poleg tega je obrazložitev protislovna, nepopolna, nenatančna in nepravilna.

               —

               Napačna ugotovitev dejanskega stanja: izpodbijana odločba izhaja iz načela, da mora posrednik plačati subvencionirane obresti splošne finančne pomoči upravičencem, če pa temu ni tako, se odštejejo od obresti, ki jih upravičenci dolgujejo CGD.

               —

               Napačna uporaba prava: kršitev pravnih pravil, ki se nanašajo na uporabo Pogodbe ES in kršitev sporazuma med Komisijo in CDG: dejstvo, da je 31. decembra 2001 finančna pomoč ESRR znašala 82 % vseh zapadlih subvencioniranih obresti, v tem primeru ni v nasprotju s členom 13(3) Uredbe (EGS) št. 2052/88 (1). Res je, da se člen 21(1) Uredbe (EGS) št. 4253/88 (2) nanaša na predplačila ali na končna plačila glede „dejanskih izdatkov“, ampak obstajajo tudi stroški (in ne plačila) s subvencioniranimi obrestmi, ki bodo nastali šele po 31. decembru 2001. Dolgove, ki so enaki toku bodočih neplačanih subvencij ESRR (nezapadlih) vsakega posojila, se lahko pri Komisiji označijo kot izdatki ESRR, ki so dejansko nastali in bili plačani. Dokaz, da so izdatki ali stroški dejansko nastali, ni predplačilo teh subvencij končnim upravičencem, ampak določitev – ali z drugimi besedami „s prevzemom“ – stroškov, ki nastanejo iz zavezujočih posojilnih pogodb, ki so bile sklenjene do tega datuma. Ni obveznosti predplačila „subvencij“, ki do 31. decembra 2001 še niso zapadle, niti podredno odpiranja posebnega računa za polog nacionalnega prispevka.

               —

               Kršitev načel sorazmernosti, pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo: v točkah 19 in 26 izpodbijane odločbe Komisija utemeljuje oba alternativna pogoja in meni, da so izdatki dejansko nastali pred 31. decembrom 2001, na podlagi navodil, predstavljenih na srečanju ORPR (Odbor za razvoj in preobrazbo regij) 29. maja 2002, čeprav so bila ta navodila podeljena na srečanju ORPR šele po 31. decembru 2001. Tožeča stranka prizna, da lahko ta navodila prispevajo k temu, da se zagotovi prenehanje splošnih subvencij, namenjenih subvencioniranim obrestim, in da so obresti, ki jih dolguje dolžnik, neto znesek teh subvencij. Vendar morajo biti izvedbene odločbe in v ta namen sklenjeni sporazumi skladni ali združljivi s temi rešitvami, kar pa ne velja za odločbo SGAIA niti za zadevni sporazum. V zgoraj navedenih navodilih Komisija trdi, da obstajajo druge metode, ki omogočajo upoštevanje zadevnih izdatkov. Ena izmed njih je „prevzem“ celotnega financiranja subvencij, ki so zapadle po zaprtju programa, kar vodi k temu, da so pravna jamstva dopustna. Za „prevzem“ pa gre od trenutka, ko CDG od upravičencev ne more zahtevati, da ji plačajo več, kot so neto obresti subvencij. Izpodbijana odločba torej ne upošteva rešitev, ki so bolj skladne s SGAIA, lažje izvedljive in manj neprimerne za posrednike in upravičence in prav tako lahko nadzorujejo zadevne obresti. Sicer pa imata Portugalska republika in CGD legitimna pričakovanja, da lahko računata na subvencijo v drugačnih okoliščinah, kot izhajajo iz navodil, o katerih sta bili obveščeni šele po prenehanju programa.

      (1)  Uredba Sveta (EGS) št. 2052/88 z dne 24. junija 1988 o nalogah Strukturnega sklada in njihovi učinkovitosti in o usklajevanju njihovih dejavnosti med njimi samimi ter s projekti Evropske investicijske banke in drugimi obstoječimi finančnimi instrumenti (UL L 185, str. 9).

      (2)  Uredba Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2052/88 glede usklajevanja dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in z dejavnostmi Evropske investicijske banke ter drugih obstoječih finančnih instrumentov (UL L 374, str. 1).


title: Združeni zadevi C-478/08 in C-479/08: Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 9. marca 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia – Italija) – Buzzi Unicem SpA in drugi (Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika — Načelo „plača povzročitelj obremenitve“ — Direktiva 2004/35/ES — Okoljska odgovornost — Uporaba ratione temporis — Onesnaženje, ki je nastalo pred datumom, določenim za prenos navedene direktive, in se nadaljuje po tem datumu — Nacionalna zakonodaja, ki nalaga stroške sanacije škode, povezane s tem onesnaženjem, več podjetjem — Zahteva glede namena ali malomarnosti — Zahteva glede vzročne zveze — Sanacijski ukrepi — Obveznost posvetovanja z zadevnimi podjetji — Priloga II k navedeni direktivi)

text:
               22.5.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 134/10

         Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 9. marca 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia – Italija) – Buzzi Unicem SpA in drugi
   (Združeni zadevi C-478/08 in C-479/08) (1)

   (Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika - Načelo „plača povzročitelj obremenitve“ - Direktiva 2004/35/ES - Okoljska odgovornost - Uporaba ratione temporis - Onesnaženje, ki je nastalo pred datumom, določenim za prenos navedene direktive, in se nadaljuje po tem datumu - Nacionalna zakonodaja, ki nalaga stroške sanacije škode, povezane s tem onesnaženjem, več podjetjem - Zahteva glede namena ali malomarnosti - Zahteva glede vzročne zveze - Sanacijski ukrepi - Obveznost posvetovanja z zadevnimi podjetji - Priloga II k navedeni direktivi)
   2010/C 134/16
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Stranke

      Tožeče stranke: Buzzi Unicem SpA, ISAB Energy srl, Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-478/08), Dow Italia Divisione Commerciale Srl (C-479/08)

      Tožene stranke: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilija), Assessorato Regionale Industria (Sicilija), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilija), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilija), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilija), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Sviluppo Italia SpA, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilija)

      Ob udeležbi: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SpA

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia – Razlaga člena 174 ES in Direktive 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode (UL L 143, str. 56) ter načela „plača povzročitelj obremenitve“ – Nacionalna ureditev, ki upravnim organom omogoča, da zasebnim podjetjem naložijo izvedbo sanacije, ne da bi opravili pravo preiskavo, na podlagi katere bi ugotovili, kdo je odgovoren za zadevno onesnaženje

      Izrek

               1.

               V primeru okoljskega onesnaževanja, kakršno se obravnava v postopkih v glavni stvari:

                           —

                           če pogoji za uporabo ratione temporis in/ali ratione materiae Direktive 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, niso izpolnjeni, se torej uporablja nacionalno pravo ob upoštevanju pravil Pogodbe in brez poseganja v druge akte sekundarnega prava;

                           —

                           Direktiva 2004/35 ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pristojnemu organu, ki deluje v okviru te direktive, omogoča, da domneva obstoj vzročne zveze med izvajalci in ugotovljenim onesnaženjem, tudi pri razpršenem onesnaževanju, ker so njihove naprave blizu območja onesnaženja. Vendar mora ta organ, da bi lahko domneval tako vzročno zvezo, v skladu z načelom „plača povzročitelj obremenitve“ imeti na voljo verjetne dokaze, ki bi lahko podprli njegovo domnevo, kot sta na primer dejstvo, da so naprave izvajalca v bližini ugotovljenega onesnaženja, in povezava med ugotovljenimi onesnaževali in sestavinami, ki jih ta izvajalec uporablja pri svojih dejavnostih;

                           —

                           je treba člene 3(1), 4(5) in 11(2) Direktive 2004/35 razlagati tako, da pristojni organ, če odloči, da bo naložil ukrepe sanacije okoljske škode izvajalcem, katerih dejavnosti spadajo pod Prilogo III k tej direktivi, ni zavezan ugotoviti krivde, malomarnosti ali namena izvajalcev, katerih dejavnosti se štejejo za odgovorne za okoljsko škodo. Nasprotno, ta organ mora, prvič, predhodno raziskati izvor ugotovljenega onesnaženja, pri čemer ima diskrecijsko pravico glede postopkov, uporabljenih sredstev in trajanja takega raziskovanja. Drugič, ta organ mora v skladu z nacionalnimi dokaznimi pravili ugotoviti vzročno zvezo med dejavnostmi izvajalcev, na katere se nanašajo sanacijski ukrepi, in tem onesnaženjem;

                           —

                           mora pristojni organ, če imajo izvajalci obveznost povrnitve škode samo zaradi svojega prispevka k onesnaženju ali nevarnosti onesnaženja, brez poseganja v člen 9 Direktive 2004/35 načeloma ugotoviti višino prispevka vsakega od izvajalcev k onesnaženju, ki ga želi odpraviti, in pri izračunu stroškov sanacijskih ukrepov, naloženih navedenim izvajalcem, upoštevati prispevek vsakega od njih.

               2.

               Člena 7 in 11(4) Direktive 2004/35 v povezavi s Prilogo II k tej direktivi je treba razlagati tako, da:

                           —

                           je pristojni organ pooblaščen, da bistveno spremeni ukrepe sanacije okoljske škode, ki so bili v sodelovanju z zadevnimi izvajalci določeni v kontradiktornem postopku in ki so že bili izvedeni ali so se že začeli izvajati. Vendar, da bi ta organ sprejel tako odločbo:

                                       —

                                       mora izvajalcem, ki so jim taki ukrepi naloženi, dati možnost izjave, razen kadar je zaradi nujnosti okoljskega položaja potrebno takojšnje ukrepanje pristojnega organa;

                                       —

                                       mora tudi povabiti zlasti osebe z zemljišč, na katerih je treba opraviti sanacijske ukrepe, da predložijo svoje pripombe, ki jih bo upošteval;

                                       —

                                       mora upoštevati načela iz točke 1.3.1 Priloge II k Direktivi 2004/35 in v odločbi navesti razloge za svojo izbiro in, če je treba, razloge, ki utemeljujejo, zakaj podroben preizkus v zvezi z navedenimi načeli ni bil opravljen oziroma ga ni bilo mogoče opraviti, na primer zaradi nujnosti okoljskega položaja;

                           —

                           v okoliščinah, kakršne so v postopkih v glavni stvari, Direktiva 2004/35 ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pristojnemu organu dopušča, da določi, da je pravica izvajalcev – ki jih zadevajo ukrepi sanacije okolja – do uporabe svojih zemljišč odvisna od tega, ali opravijo dela, ki jih ti ukrepi zahtevajo, tudi če ti ukrepi ne zadevajo navedenih zemljišč, ker so že bila predmet prejšnjih sanacijskih ukrepov oziroma niso bila nikoli onesnažena. Vendar mora biti tak ukrep utemeljen s ciljem preprečitve poslabšanja okoljskega položaja tam, kjer se navedeni ukrepi izvajajo, ali ob uporabi previdnostnega načela s ciljem preprečitve nastanka ali ponovnega nastanka druge okoljske škode na navedenih zemljiščih izvajalcev, ki mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet navedenih sanacijskih ukrepov.

      (1)  UL C 19, 24.1.2009.


title: Zadeva T-159/09: Sodba Splošnega sodišča z dne 18. junija 2012 – Biofrescos proti Komisiji (Carinska unija — Zamrznjene kozice iz Indonezije — Neveljavna potrdila o poreklu — Naknadna izterjava uvoznih dajatev — Zahteva za odpust uvoznih dajatev — Člena 220(2)(b) in 239 Uredbe (EGS) št. 2913/92)

text:
               28.7.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 227/17

         Sodba Splošnega sodišča z dne 18. junija 2012 – Biofrescos proti Komisiji
   (Zadeva T-159/09) (1)

   (Carinska unija - Zamrznjene kozice iz Indonezije - Neveljavna potrdila o poreklu - Naknadna izterjava uvoznih dajatev - Zahteva za odpust uvoznih dajatev - Člena 220(2)(b) in 239 Uredbe (EGS) št. 2913/92)
   2012/C 227/23
   Jezik postopka: portugalščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Biofrescos – Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Portugalska) (zastopnik: A. de Magalhães Menezes, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: R. Lyal, P. Guerra e Andrade in L. Bouyon)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2009) 72 final z dne 16. januarja 2009, s katero je bilo ugotovljeno, da je naknadna izterjava uvoznih dajatev utemeljena in da odpust teh dajatev v posebnem primeru ni utemeljen.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi Biofrescos – Comércio de Produtos Alimentares, Lda se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 153, 4.7.2009.


title: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. julija 2005 v zadevi T-370/03, Jacques Wunenburger proti Komisiji Evropskih skupnosti (Uradniki — Delovno mesto direktorja v Urad za sodelovanje Komisije EuropeAid — Obvestilo o prostem delovnem mestu — Zavrnitev prijave — Ničnostna tožba — Pravni interes — Obrazložitev — Kršitev pooblastila za odločanje po prostem preudarku)

text:
               3.9.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 217/37

      SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 5. julija 2005
   v zadevi T-370/03, Jacques Wunenburger proti Komisiji Evropskih skupnosti (1)

   (Uradniki - Delovno mesto direktorja v Urad za sodelovanje Komisije EuropeAid - Obvestilo o prostem delovnem mestu - Zavrnitev prijave - Ničnostna tožba - Pravni interes - Obrazložitev - Kršitev pooblastila za odločanje po prostem preudarku)
   (2005/C 217/83)
   Jezik postopka: francoščina
   V zadevi T-370/03, Jacques Wunenburger, uradnik Komisije Evropskih skupnosti, stanujoč v Zagrebu (Hrvaška), ki ga zastopa É. Boigelot, avocat, proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnika: J. Currall in G. Berscheid, z naslovom za vročanje v Luxembourgu), zaradi predloga za razglasitev ničnosti, po eni strani, Odločbe Komisije o neimenovanju tožeče stranke na delovno mesto direktorja direkcije „Afrika, Karibi, Pacifik“ Urada za sodelovanje EuropeAid in, po drugi strani, Odločbe o imenovanju drugega kandidata na navedeno delovno mesto, je Sodišče prve stopnje (prvi senat), v sestavi J.D. Cooke, predsednik senata, R. García-Valdecasas, sodnik, in I. Labucka, sodnica; sodni tajnik: I. Natsinas, administrator, dne 5. julija 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1)

               Tožba se zavrne.

               2)

               Vsaka stranka nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 21, 24.1.2004.


title: Zadeva C-522/15 P: Sklep predsednika Sodišča z dne 18. decembra 2015 – Evropska komisija/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA

text:
               18.4.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 136/23

         Sklep predsednika Sodišča z dne 18. decembra 2015 – Evropska komisija/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA
   (Zadeva C-522/15 P) (1)

   (2016/C 136/32)
   Jezik postopka: italijanščina
   Predsednik Sodišča je odredil izbris zadeve.

      (1)  UL C 406, 7.12.2015.


title: Zadeva C-576/15: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 5. oktobra 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bolgarija) – Маya Маrinova ET/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Predhodno odločanje — Obdavčenje — Davek na dodano vrednost — Direktiva 2006/112/ES — Člen 2(1)(a) — Člen 9(1) — Člen 14(1) — Členi 73, 80 in 273 — Načeli davčne nevtralnosti in sorazmernosti — Davčna utaja — Nepravilnosti v knjigovodstvu — Prikrivanje dobav in prihodkov — Določitev davčne osnove)

text:
               28.11.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 441/5

      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 5. oktobra 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bolgarija) – Маya Маrinova ET/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
      (Zadeva C-576/15) (1)

      ((Predhodno odločanje - Obdavčenje - Davek na dodano vrednost - Direktiva 2006/112/ES - Člen 2(1)(a) - Člen 9(1) - Člen 14(1) - Členi 73, 80 in 273 - Načeli davčne nevtralnosti in sorazmernosti - Davčna utaja - Nepravilnosti v knjigovodstvu - Prikrivanje dobav in prihodkov - Določitev davčne osnove))
      (2016/C 441/07)
      Jezik postopka: bolgarščina

         Predložitveno sodišče

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Маya Маrinova ET

         Tožena stranka: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

         Izrek

      Člen 2(1)(a), člen 9(1), člen 14(1) ter člena 73 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost in načelo davčne nevtralnosti je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero lahko davčna uprava, če v skladišču davčnega zavezanca ni blaga, ki mu je bilo dobavljeno, in če v knjigovodstvu tega davčnega zavezanca niso vknjiženi s tem povezani davčni dokumenti, domneva, da je navedeni davčni zavezanec to blago pozneje prodal tretjim osebam, in davčno osnovo za prodajo navedenega blaga določi glede na dejanske elemente, ki jih ima na voljo, v skladu s pravili, ki niso določena s to direktivo. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, da določbe te nacionalne ureditve ne presegajo tega, kar je potrebno za zagotovitev pravilnega pobiranja davka na dodano vrednost in preprečevanje utaj.

         (1)  UL C 27, 25.1.2016.


title: Zadeva C-85/10: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. marca 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo – Španija) – Telefónica Móviles España, SA proti Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones (Telekomunikacijske storitve — Direktiva 97/13/ES — Splošne avtorizacije in posamična dovoljenja — Dajatve in pristojbine, ki veljajo za podjetja, ki so imetniki posamičnih dovoljenj — Člen 11(2) — Razlaga — Nacionalna zakonodaja, ki ne določa posebne namembnosti dajatve — Povišanje dajatve za digitalne sisteme ob nespremenjeni dajatvi za analogne sisteme prve generacije — Združljivost)

text:
               7.5.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 139/10

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. marca 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo – Španija) – Telefónica Móviles España, SA proti Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones
   (Zadeva C-85/10) (1)

   (Telekomunikacijske storitve - Direktiva 97/13/ES - Splošne avtorizacije in posamična dovoljenja - Dajatve in pristojbine, ki veljajo za podjetja, ki so imetniki posamičnih dovoljenj - Člen 11(2) - Razlaga - Nacionalna zakonodaja, ki ne določa posebne namembnosti dajatve - Povišanje dajatve za digitalne sisteme ob nespremenjeni dajatvi za analogne sisteme prve generacije - Združljivost)
   2011/C 139/16
   Jezik postopka: španščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal Supremo

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Telefónica Móviles España, SA

      Toženi stranki: Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Tribunal Supremo – Razlaga člena 11(2) Direktive 97/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. aprila 1997 o skupnem okviru za splošna in posamična dovoljenja na področju telekomunikacijskih storitev (UL L 117, str. 15) – Dajatve in pristojbine za podjetja, ki imajo posamična dovoljenja – Naložitev finančnih bremen, ki presegajo tista, ki jih dovoljuje direktiva, njihova namembnost pa ni predvidena v direktivi – Sankcioniranje naprednejših tehnologij glede na zastarele.

      Izrek

   Zahteve, določene v členu 11(2) Direktive 97/13/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 10. aprila 1997 o skupnem okviru za splošne avtorizacije in posamična dovoljenja na področju telekomunikacijskih storitev – da mora biti pristojbina, naložena operaterjem telekomunikacijskih storitev za uporabo redkih virov, namenjena zagotavljanju optimalne uporabe takih virov in upoštevati potrebo po spodbujanju razvoja inovativnih storitev in konkurence – je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki operaterjem telekomunikacijskih storitev, ki so imetniki posamičnih dovoljenj za uporabo radijskih frekvenc, nalaga plačilo pristojbine, ne da bi določila posebno namembnost prihodkov, pridobljenih na podlagi te pristojbine, in ki znatno povečuje znesek te pristojbine za določeno tehnologijo, ne da bi ga spremenila za drugo.

      (1)  UL C 134, 22.5.2010.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 2. decembra 2004 v zadevi C-48/04: Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki (Neizpolnitev obveznosti — Direktiva 2000/76/ES — Sežiganje odpadkov — Neizvršitev prenosa)

text:
               22.1.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/7

      SODBA SODIŠČA

   (četrti senat)
   z dne 2. decembra 2004
   v zadevi C-48/04: Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki (1)

   (Neizpolnitev obveznosti - Direktiva 2000/76/ES - Sežiganje odpadkov - Neizvršitev prenosa)
   (2005/C 19/12)
   Jezik postopka: portugalščina
   V zadevi C-48/04, katere predmet je tožba zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, ki jo je dne 6. februarja 2004 vložila Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: A. Caeiros in M. Konstantinidis) proti Portugalski republiki (zastopnika: L. Fernandes in F. Andrade), je Sodišče (četrti senat) v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, N. Colneric, sodnica, in E. Levits (poročevalec), generalni pravobranilec: F. G. Jacobs, sodni tajnik: R. Grass, dne 2. decembra 2004 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1.

               Portugalska republika, s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega Parlamenta in Sveta 2000/76/ES z dne 4. decembra 2000 o sežiganju odpadkov, ni izpolnila obveznosti iz te direktive, zlasti iz (njenega) člena 21(1).

               2.

               Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 71, 20.3.2004.


title: Zadeva C-8/06 P: Pritožba Anne Herrero Romeu zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (prvi senat) z dne  25. oktobra 2005  v zadevi Anna Herrero Romeu proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-298/02, vložena  9. januarja 2006

text:
               11.3.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 60/27

         Pritožba Anne Herrero Romeu zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (prvi senat) z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Anna Herrero Romeu proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-298/02, vložena 9. januarja 2006
   (Zadeva C-8/06 P)
   (2006/C 60/50)
   Jezik postopka: španščina
   Anna Herrero Romeu, ki jo zastopajo R. García-Gallardo Gil-Fournier, D. Domínguez Pérez in A. Sayagués Torres, abogados, je 9. januarja 2006 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila pritožbo zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (prvi senat) z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Anna Herrero Romeu proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-298/02.
   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               1)

               pritožbo razglasi za dopustno;

               2)

               razveljavi sodbo prvega senata Sodišča prve stopnje z dne 25. oktobra 2005;

               3)

               Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Sodiščem prve stopnje.

         Pritožbeni razlogi in bistvene trditve
   Ta pritožba ima samo en pritožbeni razlog: kršitev prava Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje v točkah od 23 do 44 izpodbijane sodbe. Pritožnica zlasti meni, da je Sodišče prve stopnje napačno razlagalo dikcijo „primeri, ki so posledica opravljanja storitev za drugo državo“ iz člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII, Kadrovskih predpisov.