title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 13. junija 2013. # Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) proti Société anonyme d'intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11 in C-672/11), Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11), Société Agroprovence (C-674/11), Regalp SA (C-675/11) in Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11). # Predloga(i) za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Francija. # Kmetijstvo - Evropski kmetijski usmerjevalni in jamstveni sklad - Pojem ,pregledano obdobje‘ - Možnost podaljšanja in časovne umestitve pregledanega obdobja - Cilj učinkovitosti pregledov - Pravna varnost. # Združeni(e) zadevi(e) C-671/11 do C-676/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 13. junija 2013 (
            *1
         )
      „Kmetijstvo — Evropski kmetijski usmerjevalni in jamstveni sklad — Pojem ‚pregledano obdobje‘ — Možnost podaljšanja in časovne umestitve pregledanega obdobja — Cilj učinkovitosti pregledov — Pravna varnost“
      V združenih zadevah od C-671/11 do C-676/11,
      katerih predmet so predlogi za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki jih je vložilo Conseil d’État (Francija) z odločbami z dne 28. novembra 2011, ki so prispele na Sodišče 29. decembra 2011, v postopku

         Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ki je pravna naslednica Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor),
      proti

         Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11 in C-672/11),

         Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11),

         Société Agroprovence (C-674/11),

         Regalp SA (C-675/11),

         Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11),
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (poročevalec), sodniki, in A. Prechal, sodnica,
      generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
      sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 16. januarja 2013,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Établissement national des produits de l’agriculture in de la mer (FranceAgriMer) J.-C. Balat, odvetnik,

               —

               za Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes B. Néouze in O. Delattre, odvetnika,

               —

               za Organisation de producteurs Les Cimes la Société Agroprovence in Regalp SA G. Lesourd, odvetnik,

               —

               za Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) J.-P. Montenot in T. Apostoliuc, odvetnika,

               —

               za francosko vlado N. Rouam in G. de Bergues, agenta,

               —

               za poljsko vlado M. Szpunar in B. Majczyna, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo D. Bianchi in P. Rossi, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago člena 2(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/435/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 9, str. 208), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3094/94 z dne 12. decembra 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 17, str. 24, v nadaljevanju: Uredba št. 4045/89).

               2

               Ti predlogi so bili vloženi v okviru šestih sporov med Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ki je pravna naslednica Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), ter Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes, Organisation de producteurs Les Cimes, Société Agroprovence, Regalp SA in Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (v nadaljevanju: skupaj: subjekti v postopku v glavni stvari) v zvezi z zakonitostjo izterjave pomoči Skupnosti iz jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS).

         Pravni okvir

               3

               Člen 8(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 729/70 z dne 21. aprila 1970 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 94, str. 13) določa:
               „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe skladno s svojimi zakoni in drugimi predpisi, da:

                        —

                        se prepričajo, da so ukrepi, ki jih financira [EKUJS], dejansko izvedeni in pravilno izvršeni,

                        —

                        se prepreči in preganja nepravilnosti,

                        —

                        se izterjajo zneski, izgubljeni zaradi nepravilnosti ali malomarnosti.

                  […]“

               4

               V prvi, drugi, tretji, četrti in deseti uvodni izjavi Uredbe št. 4045/89 je navedeno:
               „[…] na podlagi člena 8 Uredbe […] št. 729/70 […] države članice sprejmejo potrebne ukrepe, zato da se transakcije, ki jih financira [EKUJS], v njihovo zadovoljstvo dejansko izvajajo in pravilno izvršujejo za preprečevanje in reševanje nepravilnosti ter povrnitev zneskov, izgubljenih zaradi nepravilnosti ali malomarnosti;
               […] ta uredba ne vpliva na nacionalne predpise, ki se nanašajo na preglede in so obsežnejši od tistih v uredbi;
               […] države članice [je treba] spodbujati k okrepitvi pregledov trgovinskih dokumentov podjetij, ki prejemajo ali izplačujejo plačila, ki so jih izvajale v skladu z Direktivo 77/435/EGS […];
               […] iz izvajanja pravil iz Direktive 77/435/EGS, ki jih opravijo države članice, [je] razvidno, da je treba nekatere določbe te direktive spremeniti na podlagi pridobljenih izkušenj; ker je treba spremembe glede na vrsto predpisov vključiti v uredbo;
               […]
               […] čeprav je prvotna odgovornost držav članic, da sprejmejo programe pregledov, [je treba] o teh programih poročati Komisiji, tako da ta lahko prevzame nadzorno in usklajevalno vlogo in zagotovi, da se programi sprejemajo na podlagi ustreznih meril; ker se s tem lahko pregledi osredotočijo na sektorje ali podjetja, v katerih je nevarnost goljufij velika“.

               5

               Člen 1(2) Uredbe št. 4045/89 določa:
               „V tej uredbi ‚trgovinski dokumenti‘ pomenijo vse knjige, registre, knjigovodske listine in dodatno dokumentacijo, knjigovodstvo, evidence o proizvodnji in kakovosti ter korespondenco, ki se nanaša na poslovno dejavnost podjetja, in poslovne podatke v kakršnikoli obliki, vključno z elektronsko shranjenimi podatki, če se ti dokumenti ali podatki neposredno ali posredno nanašajo na transakcije iz odstavka 1.“

               6

               Člen 2 navedene uredbe določa:
               „1.   Države članice sistematično pregledujejo trgovinske dokumente podjetij ob upoštevanju vrste transakcij, ki jih je treba preiskati. Države članice zagotovijo, da izbor podjetij za preiskavo omogoča najboljše jamstvo za učinkovitost ukrepov za preprečevanje in odkrivanje nepravilnosti v okviru sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS. Pri izboru se med drugim upošteva finančni pomen podjetij v navedenem sistemu in drugi dejavniki tveganja.
               […]
               4.   Obdobje pregledov poteka od 1. julija do 30. junija naslednje leto.
               Pregled obsega obdobje najmanj 12 mesecev, ki se konča med prejšnjim obdobjem pregleda; lahko se podaljša za obdobja, ki jih določi država članica, pred 12-mesečnim obdobjem ali po njem.
               […]“

               7

               Člen 4 te uredbe določa:
               „Podjetja hranijo trgovinske dokumente iz členov 1(2) in 3 za obdobje najmanj treh let, ki se začne ob koncu leta njihove izdelave.
               Države članice lahko predpišejo daljše obdobje za zadržanje teh dokumentov.“

         Spori o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               8

               Leta 2000 in 2001 so bili subjekti v postopku v glavni stvari v skladu z Uredbo št. 4045/89 pregledani na kraju samem. Na podlagi ugotovitev po opravljenih pregledih je Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor), pravni prednik Viniflhor, pravni prednik FranceAgriMer, od zadevnih subjektov zahteval vračilo zneskov, ki so jih prejeli na podlagi sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS, in je zato izdal nalog za izterjavo teh zneskov.

               9

               Zadevni subjekti v postopku v glavni stvari so pri tribunal administratif de Nîmes in tribunal de Marseille vložili tožbe zoper te naloge za izterjavo. Zoper sodbe, ki sta jih izdali ti sodišči, so bile vložene pritožbe pri cour administrative d’appel de Marseille.

               10

               To sodišče je v šestih zadevah, o katerih je odločalo, odločilo, da je pojem „pregledano obdobje“ treba razlagati kot obdobje, ki se konča med obdobjem 12 mesecev pred obdobjem pregledov, in da je bilo obdobje 12 mesecev najdaljše mogoče obdobje, če zakon ali podzakonski predpis ne določa drugače. V vseh zadevah naj bi se torej pregledano obdobje končalo pred obdobjem, ki je pred obdobjem pregledov.

               11

               Ker je FranceAgriMer menila, da cour administrative d’appel de Marseille s tem pri opredelitvi pregledanih obdobij ni ravnalo v skladu s členom 2(4) Uredbe št. 4045/89, je vložila pritožbe pri Conseil d’État.

               12

               Ker je Conseil d’État menil, da se pri odgovoru, ki ga je treba podati glede pritožbe, ki jo je vložila FranceAgriMer, postavlja vprašanje razlage te določbe, je prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja za predhodno odločanje, ki so v zadevah od C-671/11 do C-676/11 enaka:
               „Kako lahko država članica izvaja možnost iz člena 2(4) Uredbe št. 4045/89 […], da se pregledano obdobje podaljša ‚za obdobja […] pred 12-mesečnim obdobjem ali po njem‘, ki jih določa, glede na zahteve po zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti na eni strani ter načelo pravne varnosti in potrebo po tem, da se nadzornim organom ne pusti neomejeno pooblastilo, na drugi strani?
               Zlasti:

                        —

                        Ali se mora pregledano obdobje vsekakor končati v 12-mesečnem obdobju pred obdobjem, imenovanim „obdobje pregledov“, v katerem se opravijo pregledi, sicer bi bila pri pregledu storjena nepravilnost, zaradi katere bi lahko subjekt, pri katerem se opravlja pregled, izpodbijal odločbo, izdano na podlagi ugotovitev tega pregleda?

                        —

                        Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen – kako je treba razumeti možnost, izrecno določeno z Uredbo [št. 4045/89], da se pregledano obdobje podaljša za obdobja „po 12-mesečnem obdobju“?

                        —

                        Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen – ali mora pregledano obdobje vseeno obsegati 12-mesečno obdobje, ki se konča v obdobju pregledov pred obdobjem, v katerem poteka pregled, sicer bi bila pri pregledu storjena nepravilnost, zaradi katere bi lahko subjekt, pri katerem se opravlja pregled, izpodbijal odločbo, izdano na podlagi ugotovitev tega pregleda, ali pa se lahko pregled nanaša samo na obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov?“

               13

               Zadeve od C-671/11 do C-676/11 so bile s sklepom predsednika Sodišča z dne 3. februarja 2012 združene za pisni in ustni postopek ter zaradi izdaje skupne sodbe.

         Vprašanja za predhodno odločanje

               14

               Z vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 razlagati tako, da se mora, če država članica uporabi možnost razširitve, ki jo ta določba določa, pregledano obdobje vsekakor končati v prejšnjem obdobju pregledov ali vsaj zajeti tudi to obdobje, sicer gre za nepravilni pregled.

               15

               Res je, da sâmo besedilo člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, ki s tem da določa možnost, da se pregledi razširijo na obdobje pred ali po obdobju, ne določa pa, da se lahko pregled vseeno nanaša na obdobja, ki se ne končajo v prejšnjem obdobju pregledov, dopušča več razlag.

               16

               Da bi torej v teh okoliščinah ugotovili, katero razlago je treba upoštevati, je treba poleg samega besedila upoštevati tudi splošno sistematiko te določbe, njeno spreminjanje ter cilje Uredbe št. 4045/89 v celoti.

               17

               Prvič, cilj Uredbe št. 4045/89 je, kot to izhaja iz povezanih prve, tretje in četrte uvodne izjave, okrepitev učinkovitosti pregledov, za katere so odgovorne države članice, za preprečitev in odpravo nepravilnosti, ki lahko obstajajo na področju EKUJS.

               18

               Zaradi zagotavljanja dejanskega in pravilnega izvajanja nacionalnih pregledov in tudi zaradi zaščite finančnih interesov Evropske unije Uredba št. 4045/89 določa, da mora te preglede nadzorovati in usklajevati Komisija, kot je to navedeno v njeni deseti uvodni izjavi. Prav cilj člena 2 te uredbe je, da se določi obseg enotnega sistema pregledov, ki poteka pod nadzorom Komisije. Odstavek 4 tega člena med drugim zagotavlja neko sistematičnost in pogostost pregledov.

               19

               Ker je torej cilj člena 2 Uredbe št. 4045/89 ureditev pregledov držav članic za zaščito finančnih interesov Unije, je treba trajanje pregledanih obdobij in njihovo časovno umeščenost presojati glede na cilj učinkovitosti pregledov, ki jo ta člen zahteva.

               20

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, kot je med drugim trdila Komisija, da se ta učinkovitost omogoči z možnostjo držav članic, da pregledano obdobje razširijo prek prejšnjega pregledanega obdobja, če se s tem lahko odkrijejo nepravilnosti, ki lahko ogrožajo finančne interese Unije.

               21

               Kot so francoska in poljska vlada ter Komisija pravilno navedle v svojih pisnih stališčih, ki so jih predložile Sodišču, to, da so operativni programi del večletnih okvirov, pomeni tudi, da se pregledano obdobje ne umesti nujno v prejšnje obdobje pregledov. V nasprotnem primeru bi se nadzor nad izvajanjem pogodb, ki se nanašajo na več finančnih obdobij, razdelil na več obdobij pregledov, kar bi ogrozilo učinkovitost tega nadzora.

               22

               Vsekakor je uporaba možnosti, da se pregledano obdobje razširi na obdobje pred obdobjem ali po obdobju, ki se konča v prejšnjem obdobju pregledov, odvisna od tega, ali ta razširitev koristi učinkovitosti pregledov. Če pa se pojavijo dvomi o pravilnosti pregledanih transakcij, lahko organ za preglede v skladu z Uredbo št. 4045/89 sam razširi pregledano obdobje po tem obdobju ali pred njim, ne da bi se mu bilo treba opreti na nacionalno zakonodajo, ki določa to možnost.

               23

               Drugič, v zvezi s spreminjanjem člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 je treba opozoriti, da se je v prvotni različici te uredbe ta določba nanašala načeloma na preglede v koledarskem letu pred obdobjem pregleda in je omogočala, da se pregledano obdobje razširi na obdobje pred tem koledarskim letom ali po njem. S tem da je zakonodajalec Unije določil, da se pregledano obdobje zdaj konča načeloma v prejšnjem obdobju pregledov, je omilil zahteve, ki jih imajo države članice glede določanja pregledanega obdobja. Razlaga člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, po kateri bi se moralo odslej pregledano obdobje, tudi če je bila uporabljena možnost razširitve, končati v prejšnjem obdobju pregledov, te želje po omilitvi zahtev ne upošteva.

               24

               Tretjič, v zvezi s splošno sistematiko člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 je treba ugotoviti, da ta jasno in nedvoumno določa, da se pregledi, ki se nanašajo na obdobje vsaj dvanajstih mesecev, lahko razširijo, kar očitno pomeni, da se mora ta pregled, če se uporabi možnost razširitve, nujno nanašati na obdobje, daljše od 12 mesecev.

               25

               Iz tega izhaja tudi, da razlaga člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, po kateri se mora pregledano obdobje nujno končati v prejšnjem obdobju pregledov, ni združljiva z besedilom te določbe, saj razširitev, kadar bi se obdobje, ki je bilo prvotno pregledano, razširilo do 30. junija, kar je konec prejšnjega obdobja pregledov, nikdar ne bi bila mogoča.

               26

               Poleg tega besedilo člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 nasprotuje razlagi, da bi država članica lahko pregledala le obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov, ker to ne bi bilo niti v skladu z zahtevo, da se obdobje, ki je bilo prvotno pregledano, konča med prejšnjim obdobjem pregledov, niti ne bi pomenilo razširitve v smislu te določbe. V zvezi s tem je treba opozoriti, da razlaga določbe prava Unije ne sme odvzeti celotnega polnega učinka jasnemu in natančnemu besedilu te določbe (glej novejšo sodbo z dne 6. septembra 2012 v združenih zadevah Czop in Punakova, C-147/11 in C-148/11, točka 32), kar pa bi bila posledica take razlage.

               27

               Za odgovor na vprašanja predložitvenega sodišča je treba v zvezi s subjekti, ki se jih pregleduje, pojasniti tudi, da pravilnost izvedenih pregledov ni odvisna od tega, v kolikšnem obsegu je izvajanje teh pregledov v skladu s pravili iz člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89.

               28

               V nasprotju s trditvami zadevnih subjektov v postopku v glavni stvari namreč ta določba zgolj določa organizacijska pravila za zagotavljanje učinkovitost pregledov in, kot izhaja iz točke 18 te sodbe, zgolj ureja razmerja med državami članicami in Unijo, da se zaščitijo njeni finančni interesi. Ta določba se torej ne nanaša na razmerja med organi pregledov in subjekti, ki se pregledujejo.

               29

               Torej člena 2(4) Uredbe št. 4045/89 predvsem ni mogoče razlagati tako, da zadevnim subjektom daje pravico, da ugovarjajo pregledom, ki so obsežnejši ali niso tisti, ki jih določa ta določba. Ker bi bila lahko posledica tega celo onemogočenje izterjave nezakonito izplačanih ali uporabljenih pomoči, bi taka pravica tudi ogrozila zaščito finančnih interesov Unije.

               30

               Vsekakor se pregledi, ki jih zahteva Uredba št. 4045/89, nanašajo na subjekte, ki so se svobodno pridružili sistemu pomoči Jamstvenega oddelka EKUJS in ki so se zato, da bi bili upravičeni do te pomoči, strinjali s tem, da se pregledi izvajajo za zagotovitev pravilnosti uporabe sredstev Unije. Ti subjekti ne morejo upravičeno izpodbijati zakonitosti takšnega pregleda samo zato, ker se pri tem pregledu niso upoštevala organizacijska pravila glede razmerij med državami članicami in Komisijo.

               31

               Vseeno pravno varnost subjektov, ki se pregledujejo, nasproti javnim organom, ki izvajajo preglede in, če je to potrebno, odločajo o tem, ali bodo nadaljevali postopek, zagotavlja zastaralni rok iz člena 3 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 340), ki je načeloma štiri leta od kršitve določbe prava Unije, ki je posledica dejanja ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na proračun Unije. Kot je torej Sodišče že odločilo, zastaralni roki na splošno zagotavljajo pravno varnost (glej sodbo z dne 24. junija 2004 v zadevi Handlbauer, C-278/02, ZOdl., str. I-6171, točka 40 in navedena sodna praksa).

               32

               Torej ni mogoče šteti, da obveznost prejemnika pomoči, ki je bila dodeljena v okviru sistema pomoči EKUJS, da pri pregledu, ki se nanaša na posebej določena obdobja, predloži dokumente, s katerimi izkaže veljavnost in zakonitost izplačanih pomoči, če se rok za hrambo teh dokumentov, ki je na podlagi člena 4 Uredbe št. 4045/89 določen na tri leta, še ni zakonito iztekel, ogroža načelo pravne varnosti.

               33

               Iz zgoraj navedenega izhaja, da je člen 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 treba razlagati tako, da če država članica uporabi možnost razširitve pregledanega obdobja, ni nujno, da se to obdobje konča v prejšnjem obdobju pregledov, ampak se lahko konča tudi po tem obdobju. Navedeno določbo pa je vendar treba razlagati tudi tako, da zadevnim subjektom ne daje pravice ugovarjati pregledom, ki so obsežnejši oziroma niso tisti, ki jih določa ta določba. Iz tega izhaja, da dejstvo, da se pregled nanaša le na obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov, samo po sebi ne pomeni, da je ta pregled nepravilen glede subjektov, ki se pregledujejo.

         Stroški

               34

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                     Člen 2(4), drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/435/EGS, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3094/94 z dne 12. decembra 1994, je treba razlagati tako, da če država članica uporabi možnost razširitve pregledanega obdobja, ni nujno, da se to obdobje konča v prejšnjem obdobju pregledov, ampak se lahko konča tudi po tem obdobju. Navedeno določbo pa je vendar treba razlagati tudi tako, da zadevnim subjektom ne daje pravice ugovarjati pregledom, ki so obsežnejši oziroma niso tisti, ki jih določa ta določba. Iz tega izhaja, da dejstvo, da se pregled nanaša le na obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov, samo po sebi ne pomeni, da je ta pregled nepravilen glede subjektov, ki se pregledujejo.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: francoščina.
    ---documentbreak---

               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V združenih zadevah od C-671/11 do C-676/11,
            katerih predmet so predlogi za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki jih je vložilo Conseil d'État (Francija) z odločbami z dne 28. novembra 2011, ki so prispele na Sodišče 29. decembra 2011, v postopku
            Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) , ki je pravna naslednica Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (Viniflhor),
            proti
            Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes  (C-671/11 in C-672/11),
            Organisation de producteurs Les Cimes  (C-673/11),
            Société Agroprovence  (C-674/11),
            Regalp SA (C-675/11),
            Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM)  (C-676/11),
            SODIŠČE (četrti senat),
            v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (poročevalec), sodniki, in A. Prechal, sodnica,
            generalni pravobranilec: N. Jääskinen,
            sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 16. januarja 2013,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za Établissement national des produits de l’agriculture in de la mer (FranceAgriMer) J.-C. Balat, odvetnik,
            – za Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes B. Néouze in O. Delattre, odvetnika,
            – za Organisation de producteurs Les Cimes la Société Agroprovence in Regalp SA G. Lesourd, odvetnik,
            – za Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) J.-P. Montenot in T. Apostoliuc, odvetnika,
            – za francosko vlado N. Rouam in G. de Bergues, agenta,
            – za poljsko vlado M. Szpunar in B. Majczyna, agenta,
            – za Evropsko komisijo D. Bianchi in P. Rossi, agenta,
            na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago člena 2(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/435/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 9, str. 208), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3094/94 z dne 12. decembra 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 17, str. 24, v nadaljevanju: Uredba št. 4045/89).
            2. Ti predlogi so bili vloženi v okviru šestih sporov med Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ki je pravna naslednica Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), ter Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes, Organisation de producteurs Les Cimes, Société Agroprovence, Regalp SA in Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (v nadaljevanju: skupaj: subjekti v postopku v glavni stvari) v zvezi z zakonitostjo izterjave pomoči Skupnosti iz jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS).
            Pravni okvir
            3. Člen 8(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 729/70 z dne 21. aprila 1970 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 94, str. 13) določa:
            „Države članice sprejmejo potrebne ukrepe skladno s svojimi zakoni in drugimi predpisi, da:
            – se prepričajo, da so ukrepi, ki jih financira [EKUJS], dejansko izvedeni in pravilno izvršeni,
            – se prepreči in preganja nepravilnosti,
            – se izterjajo zneski, izgubljeni zaradi nepravilnosti ali malomarnosti.
            […]“
            4. V prvi, drugi, tretji, četrti in deseti uvodni izjavi Uredbe št. 4045/89 je navedeno:
            „[…] na podlagi člena 8 Uredbe […] št. 729/70 […] države članice sprejmejo potrebne ukrepe, zato da se transakcije, ki jih financira [EKUJS], v njihovo zadovoljstvo dejansko izvajajo in pravilno izvršujejo za preprečevanje in reševanje nepravilnosti ter povrnitev zneskov, izgubljenih zaradi nepravilnosti ali malomarnosti;
            […] ta uredba ne vpliva na nacionalne predpise, ki se nanašajo na preglede in so obsežnejši od tistih v uredbi;
            […] države članice [je treba] spodbujati k okrepitvi pregledov trgovinskih dokumentov podjetij, ki prejemajo ali izplačujejo plačila, ki so jih izvajale v skladu z Direktivo 77/435/EGS […];
            […] iz izvajanja pravil iz Direktive 77/435/EGS, ki jih opravijo države članice, [je] razvidno, da je treba nekatere določbe te direktive spremeniti na podlagi pridobljenih izkušenj; ker je treba spremembe glede na vrsto predpisov vključiti v uredbo;
            […]
            […] čeprav je prvotna odgovornost držav članic, da sprejmejo programe pregledov, [je treba] o teh programih poročati Komisiji, tako da ta lahko prevzame nadzorno in usklajevalno vlogo in zagotovi, da se programi sprejemajo na podlagi ustreznih meril; ker se s tem lahko pregledi osredotočijo na sektorje ali podjetja, v katerih je nevarnost goljufij velika“.
            5. Člen 1(2) Uredbe št. 4045/89 določa:
            „V tej uredbi ,trgovinski dokumenti‘ pomenijo vse knjige, registre, knjigovodske listine in dodatno dokumentacijo, knjigovodstvo, evidence o proizvodnji in kakovosti ter korespondenco, ki se nanaša na poslovno dejavnost podjetja, in poslovne podatke v kakršnikoli obliki, vključno z elektronsko shranjenimi podatki, če se ti dokumenti ali podatki neposredno ali posredno nanašajo na transakcije iz odstavka 1.“
            6. Člen 2 navedene uredbe določa:
            „1. Države članice sistematično pregledujejo trgovinske dokumente podjetij ob upoštevanju vrste transakcij, ki jih je treba preiskati. Države članice zagotovijo, da izbor podjetij za preiskavo omogoča najboljše jamstvo za učinkovitost ukrepov za preprečevanje in odkrivanje nepravilnosti v okviru sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS. Pri izboru se med drugim upošteva finančni pomen podjetij v navedenem sistemu in drugi dejavniki tveganja.
            […]
            4. Obdobje pregledov poteka od 1. julija do 30. junija naslednje leto.
            Pregled obsega obdobje najmanj 12 mesecev, ki se konča med prejšnjim obdobjem pregleda; lahko se podaljša za obdobja, ki jih določi država članica, pred 12-mesečnim obdobjem ali po njem.
            […]“
            7. Člen 4 te uredbe določa:
            „Podjetja hranijo trgovinske dokumente iz členov 1(2) in 3 za obdobje najmanj treh let, ki se začne ob koncu leta njihove izdelave.
            Države članice lahko predpišejo daljše obdobje za zadržanje teh dokumentov.“
            Spori o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
            8. Leta 2000 in 2001 so bili subjekti v postopku v glavni stvari v skladu z Uredbo št. 4045/89 pregledani na kraju samem. Na podlagi ugotovitev po opravljenih pregledih je Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor), pravni prednik Viniflhor, pravni prednik FranceAgriMer, od zadevnih subjektov zahteval vračilo zneskov, ki so jih prejeli na podlagi sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS, in je zato izdal nalog za izterjavo teh zneskov.
            9. Zadevni subjekti v postopku v glavni stvari so pri tribunal administratif de Nîmes in tribunal de Marseille vložili tožbe zoper te naloge za izterjavo. Zoper sodbe, ki sta jih izdali ti sodišči, so bile vložene pritožbe pri cour administrative d’appel de Marseille.
            10. To sodišče je v šestih zadevah, o katerih je odločalo, odločilo, da je pojem „pregledano obdobje“ treba razlagati kot obdobje, ki se konča med obdobjem 12 mesecev pred obdobjem pregledov, in da je bilo obdobje 12 mesecev najdaljše mogoče obdobje, če zakon ali podzakonski predpis ne določa drugače. V vseh zadevah naj bi se torej pregledano obdobje končalo pred obdobjem, ki je pred obdobjem pregledov.
            11. Ker je FranceAgriMer menila, da cour administrative d’appel de Marseille s tem pri opredelitvi pregledanih obdobij ni ravnalo v skladu s členom 2(4) Uredbe št. 4045/89, je vložila pritožbe pri Conseil d’État.
            12. Ker je Conseil d’État menil, da se pri odgovoru, ki ga je treba podati glede pritožbe, ki jo je vložila FranceAgriMer, postavlja vprašanje razlage te določbe, je prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja za predhodno odločanje, ki so v zadevah od C-671/11 do C-676/11 enaka:
            „Kako lahko država članica izvaja možnost iz člena 2(4) Uredbe št. 4045/89 […], da se pregledano obdobje podaljša ‚za obdobja […] pred 12-mesečnim obdobjem ali po njem‘, ki jih določa, glede na zahteve po zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti na eni strani ter načelo pravne varnosti in potrebo po tem, da se nadzornim organom ne pusti neomejeno pooblastilo, na drugi strani?
            Zlasti:
            – Ali se mora pregledano obdobje vsekakor končati v 12-mesečnem obdobju pred obdobjem, imenovanim „obdobje pregledov“, v katerem se opravijo pregledi, sicer bi bila pri pregledu storjena nepravilnost, zaradi katere bi lahko subjekt, pri katerem se opravlja pregled, izpodbijal odločbo, izdano na podlagi ugotovitev tega pregleda?
            – Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen – kako je treba razumeti možnost, izrecno določeno z Uredbo [št. 4045/89], da se pregledano obdobje podaljša za obdobja „po 12-mesečnem obdobju“?
            – Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen – ali mora pregledano obdobje vseeno obsegati 12-mesečno obdobje, ki se konča v obdobju pregledov pred obdobjem, v katerem poteka pregled, sicer bi bila pri pregledu storjena nepravilnost, zaradi katere bi lahko subjekt, pri katerem se opravlja pregled, izpodbijal odločbo, izdano na podlagi ugotovitev tega pregleda, ali pa se lahko pregled nanaša samo na obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov?“
            13. Zadeve od C-671/11 do C-676/11 so bile s sklepom predsednika Sodišča z dne 3. februarja 2012 združene za pisni in ustni postopek ter zaradi izdaje skupne sodbe.
            Vprašanja za predhodno odločanje
            14. Z vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 razlagati tako, da se mora, če država članica uporabi možnost razširitve, ki jo ta določba določa, pregledano obdobje vsekakor končati v prejšnjem obdobju pregledov ali vsaj zajeti tudi to obdobje, sicer gre za nepravilni pregled.
            15. Res je, da sâmo besedilo člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, ki s tem da določa možnost, da se pregledi razširijo na obdobje pred ali po obdobju, ne določa pa, da se lahko pregled vseeno nanaša na obdobja, ki se ne končajo v prejšnjem obdobju pregledov, dopušča več razlag.
            16. Da bi torej v teh okoliščinah ugotovili, katero razlago je treba upoštevati, je treba poleg samega besedila upoštevati tudi splošno sistematiko te določbe, njeno spreminjanje ter cilje Uredbe št. 4045/89 v celoti.
            17. Prvič, cilj Uredbe št. 4045/89 je, kot to izhaja iz povezanih prve, tretje in četrte uvodne izjave, okrepitev učinkovitosti pregledov, za katere so odgovorne države članice, za preprečitev in odpravo nepravilnosti, ki lahko obstajajo na področju EKUJS.
            18. Zaradi zagotavljanja dejanskega in pravilnega izvajanja nacionalnih pregledov in tudi zaradi zaščite finančnih interesov Evropske unije Uredba št. 4045/89 določa, da mora te preglede nadzorovati in usklajevati Komisija, kot je to navedeno v njeni deseti uvodni izjavi. Prav cilj člena 2 te uredbe je, da se določi obseg enotnega sistema pregledov, ki poteka pod nadzorom Komisije. Odstavek 4 tega člena med drugim zagotavlja neko sistematičnost in pogostost pregledov.
            19. Ker je torej cilj člena 2 Uredbe št. 4045/89 ureditev pregledov držav članic za zaščito finančnih interesov Unije, je treba trajanje pregledanih obdobij in njihovo časovno umeščenost presojati glede na cilj učinkovitosti pregledov, ki jo ta člen zahteva.
            20. V zvezi s tem je treba ugotoviti, kot je med drugim trdila Komisija, da se ta učinkovitost omogoči z možnostjo držav članic, da pregledano obdobje razširijo prek prejšnjega pregledanega obdobja, če se s tem lahko odkrijejo nepravilnosti, ki lahko ogrožajo finančne interese Unije.
            21. Kot so francoska in poljska vlada ter Komisija pravilno navedle v svojih pisnih stališčih, ki so jih predložile Sodišču, to, da so operativni programi del večletnih okvirov, pomeni tudi, da se pregledano obdobje ne umesti nujno v prejšnje obdobje pregledov. V nasprotnem primeru bi se nadzor nad izvajanjem pogodb, ki se nanašajo na več finančnih obdobij, razdelil na več obdobij pregledov, kar bi ogrozilo učinkovitost tega nadzora.
            22. Vsekakor je uporaba možnosti, da se pregledano obdobje razširi na obdobje pred obdobjem ali po obdobju, ki se konča v prejšnjem obdobju pregledov, odvisna od tega, ali ta razširitev koristi učinkovitosti pregledov. Če pa se pojavijo dvomi o pravilnosti pregledanih transakcij, lahko organ za preglede v skladu z Uredbo št. 4045/89 sam razširi pregledano obdobje po tem obdobju ali pred njim, ne da bi se mu bilo treba opreti na nacionalno zakonodajo, ki določa to možnost.
            23. Drugič, v zvezi s spreminjanjem člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 je treba opozoriti, da se je v prvotni različici te uredbe ta določba nanašala načeloma na preglede v koledarskem letu pred obdobjem pregleda in je omogočala, da se pregledano obdobje razširi na obdobje pred tem koledarskim letom ali po njem. S tem da je zakonodajalec Unije določil, da se pregledano obdobje zdaj konča načeloma v prejšnjem obdobju pregledov, je omilil zahteve, ki jih imajo države članice glede določanja pregledanega obdobja. Razlaga člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, po kateri bi se moralo odslej pregledano obdobje, tudi če je bila uporabljena možnost razširitve, končati v prejšnjem obdobju pregledov, te želje po omilitvi zahtev ne upošteva.
            24. Tretjič, v zvezi s splošno sistematiko člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 je treba ugotoviti, da ta jasno in nedvoumno določa, da se pregledi, ki se nanašajo na obdobje vsaj dvanajstih mesecev, lahko razširijo, kar očitno pomeni, da se mora ta pregled, če se uporabi možnost razširitve, nujno nanašati na obdobje, daljše od 12 mesecev.
            25. Iz tega izhaja tudi, da razlaga člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, po kateri se mora pregledano obdobje nujno končati v prejšnjem obdobju pregledov, ni združljiva z besedilom te določbe, saj razširitev, kadar bi se obdobje, ki je bilo prvotno pregledano, razširilo do 30. junija, kar je konec prejšnjega obdobja pregledov, nikdar ne bi bila mogoča.
            26. Poleg tega besedilo člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 nasprotuje razlagi, da bi država članica lahko pregledala le obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov, ker to ne bi bilo niti v skladu z zahtevo, da se obdobje, ki je bilo prvotno pregledano, konča med prejšnjim obdobjem pregledov, niti ne bi pomenilo razširitve v smislu te določbe. V zvezi s tem je treba opozoriti, da razlaga določbe prava Unije ne sme odvzeti celotnega polnega učinka jasnemu in natančnemu besedilu te določbe (glej novejšo sodbo z dne 6. septembra 2012 v združenih zadevah Czop in Punakova, C-147/11 in C-148/11, točka 32), kar pa bi bila posledica take razlage.
            27. Za odgovor na vprašanja predložitvenega sodišča je treba v zvezi s subjekti, ki se jih pregleduje, pojasniti tudi, da pravilnost izvedenih pregledov ni odvisna od tega, v kolikšnem obsegu je izvajanje teh pregledov v skladu s pravili iz člena 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89.
            28. V nasprotju s trditvami zadevnih subjektov v postopku v glavni stvari namreč ta določba zgolj določa organizacijska pravila za zagotavljanje učinkovitost pregledov in, kot izhaja iz točke 18 te sodbe, zgolj ureja razmerja med državami članicami in Unijo, da se zaščitijo njeni finančni interesi. Ta določba se torej ne nanaša na razmerja med organi pregledov in subjekti, ki se pregledujejo.
            29. Torej člena 2(4) Uredbe št. 4045/89 predvsem ni mogoče razlagati tako, da zadevnim subjektom daje pravico, da ugovarjajo pregledom, ki so obsežnejši ali niso tisti, ki jih določa ta določba. Ker bi bila lahko posledica tega celo onemogočenje izterjave nezakonito izplačanih ali uporabljenih pomoči, bi taka pravica tudi ogrozila zaščito finančnih interesov Unije.
            30. Vsekakor se pregledi, ki jih zahteva Uredba št. 4045/89, nanašajo na subjekte, ki so se svobodno pridružili sistemu pomoči Jamstvenega oddelka EKUJS in ki so se zato, da bi bili upravičeni do te pomoči, strinjali s tem, da se pregledi izvajajo za zagotovitev pravilnosti uporabe sredstev Unije. Ti subjekti ne morejo upravičeno izpodbijati zakonitosti takšnega pregleda samo zato, ker se pri tem pregledu niso upoštevala organizacijska pravila glede razmerij med državami članicami in Komisijo.
            31. Vseeno pravno varnost subjektov, ki se pregledujejo, nasproti javnim organom, ki izvajajo preglede in, če je to potrebno, odločajo o tem, ali bodo nadaljevali postopek, zagotavlja zastaralni rok iz člena 3 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 340), ki je načeloma štiri leta od kršitve določbe prava Unije, ki je posledica dejanja ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na proračun Unije. Kot je torej Sodišče že odločilo, zastaralni roki na splošno zagotavljajo pravno varnost (glej sodbo z dne 24. junija 2004 v zadevi Handlbauer, C-278/02, ZOdl., str. I-6171, točka 40 in navedena sodna praksa).
            32. Torej ni mogoče šteti, da obveznost prejemnika pomoči, ki je bila dodeljena v okviru sistema pomoči EKUJS, da pri pregledu, ki se nanaša na posebej določena obdobja, predloži dokumente, s katerimi izkaže veljavnost in zakonitost izplačanih pomoči, če se rok za hrambo teh dokumentov, ki je na podlagi člena 4 Uredbe št. 4045/89 določen na tri leta, še ni zakonito iztekel, ogroža načelo pravne varnosti.
            33. Iz zgoraj navedenega izhaja, da je člen 2(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 4045/89 treba razlagati tako, da če država članica uporabi možnost razširitve pregledanega obdobja, ni nujno, da se to obdobje konča v prejšnjem obdobju pregledov, ampak se lahko konča tudi po tem obdobju. Navedeno določbo pa je vendar treba razlagati tudi tako, da zadevnim subjektom ne daje pravice ugovarjati pregledom, ki so obsežnejši oziroma niso tisti, ki jih določa ta določba. Iz tega izhaja, da dejstvo, da se pregled nanaša le na obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov, samo po sebi ne pomeni, da je ta pregled nepravilen glede subjektov, ki se pregledujejo.
            Stroški
            34. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
            Člen 2(4), drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/435/EGS, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3094/94 z dne 12. decembra 1994, je treba razlagati tako, da če država članica uporabi možnost razširitve pregledanega obdobja, ni nujno, da se to obdobje konča v prejšnjem obdobju pregledov, ampak se lahko konča tudi po tem obdobju. Navedeno določbo pa je vendar treba razlagati tudi tako, da zadevnim subjektom ne daje pravice ugovarjati pregledom, ki so obsežnejši oziroma niso tisti, ki jih določa ta določba. Iz tega izhaja, da dejstvo, da se pregled nanaša le na obdobje, ki se konča pred začetkom prejšnjega obdobja pregledov, samo po sebi ne pomeni, da je ta pregled nepravilen glede subjektov, ki se pregledujejo.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 12. decembra 2013.#Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA proti Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto.#Postopek oddaje javnih naročil v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju – Direktiva 93/38/EGS – Neprenos v nacionalno pravo – Možnost države, da se na to direktivo sklicuje proti koncesionarju za opravljanje javne službe, če ta akt ni bil prenesen v nacionalno pravo.#Zadeva C‑425/12.

text:
         SODBA SODIŠČA (peti senat)
      z dne 12. decembra 2013 (
            *1
         )
      „Postopek oddaje javnih naročil v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju — Direktiva 93/38/EGS — Neprenos v nacionalno pravo — Možnost države, da se na to direktivo sklicuje proti koncesionarju za opravljanje javne službe, če ta akt ni bil prenesen v nacionalno pravo“
      V zadevi C‑425/12,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalska) z odločbo z dne 26. junija 2012, ki je prispela na Sodišče 18. septembra 2012, v postopku

         Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA

      proti

         Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território,

      SODIŠČE (peti senat),
      v sestavi T. von Danwitz (poročevalec), predsednik senata, E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby in C. Vajda, sodniki,
      generalni pravobranilec: N. Wahl,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 4. julija 2013,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za družbo Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA J. Vieira Peres, odvetnik,

               —

               za Ministério da Agricultura do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território, M. Ferreira da Costa in M. Pires da Fonseca, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo M. Afonso in A. Tokár, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 18. septembra 2013
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 93/38/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov naročanja naročnikov v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 194), kakor je bila spremenjena z Direktivo 98/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 3, str. 91).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA (v nadaljevanju: Portgás) in Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (ministrstvo za kmetijstvo, morje, okolje in urejanje prostora, v nadaljevanju: Ministério) glede odločbe o vračilu finančne pomoči, ki je bila tej družbi odobrena v okviru Evropskega sklada za regionalni razvoj, ker družba Portgás pri nakupu plinomerov od druge družbe ni spoštovala prava Unije s področja javnega naročanja.

         Pravni okvir

         Pravo unije

               3

               Člen 2(1) Direktive 93/38 določa:
               „Ta direktiva se uporablja za naročnike, ki:

                        (a)

                        so javni organi ali javna podjetja in opravljajo eno od dejavnosti iz odstavka 2;

                        (b)

                        kadar niso javni organi ali javna podjetja, in je ena od njihovih dejavnosti katera koli dejavnost iz odstavka 2 ali kakršna koli tovrstna kombinacija in delujejo na podlagi posebnih ali izključnih pravic, ki jim jih podeli pristojni organ države članice.“

               4

               Med dejavnostmi, naštetimi v členu 2(2) Direktive 93/38, je zagotavljanje ali upravljanje stalnih omrežij, ki so namenjena zagotavljanju javnih storitev v zvezi s proizvodnjo, transportom in distribucijo plina.

               5

               Člen 4(1) in (2) te direktive določa:
               „1.   Naročniki pri oddaji javnih naročil blaga, gradenj ali storitev ali pri organiziranju natečajev uporabljajo postopke, prilagojene določbam te direktive.
               2.   Naročniki zagotovijo, da ni diskriminacije med različnimi dobavitelji blaga, gradbeniki ali ponudniki storitev.“

               6

               Člen 14(1)(c)(i) navedene direktive določa, da se ta direktiva uporablja za javna naročila, ki jih oddajajo naročniki v dejavnostih transporta ali distribucije plina, če ocenjena vrednost teh naročil brez davka na dodano vrednost ni manjša od 400.000 EUR.

               7

               V skladu s členom 15 Direktive 93/38 se javna naročila blaga in gradenj ter naročila, katerih predmet so storitve, naštete v Prilogi XVI A k tej direktivi, oddajo v skladu z določbami iz naslovov III, IV in V navedene direktive.

               8

               V skladu s členom 45(2) Direktive 93/38 je morala Portugalska republika sprejeti ukrepe, potrebne za uskladitev z določbami navedene direktive, in jih uporabiti najpozneje do 1. januarja 1998. Spremembe navedene direktive, vnesene z Direktivo 98/4, pa je bilo treba prenesti v portugalski pravni red najpozneje do 16. februarja 2000.

         Portugalsko pravo

               9

               Direktiva 93/38 je bila v portugalski pravni red prenesena z uredbo‑zakonom št. 223/2001 z dne 9. avgusta 2001 (Diário da República I, serija A, št. 184, z dne 9. avgusta 2001, str. 5002). Uredba‑zakon št. 223/2001 je v skladu z njenim členom 53(1) začela veljati 120 dni po objavi.

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               10

               Družba Portgás je delniška družba portugalskega prava, ki opravlja dejavnost v sektorju proizvodnje in distribucije zemeljskega plina.

               11

               Družba Portgás je 7. julija 2001 z družbo Soporgás – Sociedade Portuguesa de Gás Lda sklenila pogodbo o dobavi plinomerov. Vrednost naročila je bila 532736,92 EUR.

               12

               Družba Portgás je 21. decembra 2001 vložila zahtevek za sofinanciranje Skupnosti v okviru Evropskega sklada za regionalni razvoj, ki mu je bilo ugodeno. Pogodba o dodelitvi finančne pomoči za kritje upravičenih stroškov projekta POR/3.2/007/DREN, katerih del je bil nakup plinomerov, je bila podpisana 11. oktobra 2002.

               13

               Upravljavec Programa Operacional Norte (operativni program Sever) je 29. oktobra 2009, po reviziji projekta, ki jo je opravil Inspecção‑Geral das Finanças (generalni inšpektorat za finance), odredil vračilo finančne pomoči, ki je bila družbi Portgás dodeljena v okviru tega projekta, ker je družba Portgás pri nabavi navedenih plinomerov kršila pravo Unije o oddaji javnih naročil, zaradi česar je bilo treba vse izdatke, ki so bili predmet javnega sofinanciranja, šteti za neupravičene.

               14

               Družba Portgás je pri Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto vložila posebno tožbo v upravnem sporu, s katero je predlagala razglasitev ničnosti odločbe, s katero je bilo odrejeno to vračilo. Ta družba je pred tem sodiščem zatrjevala, da portugalska država od nje kot zasebnega podjetja ne more zahtevati ravnanja v skladu z določbami Direktive 93/38. Po mnenju navedenega podjetja namreč določbe te direktive ob sklenitvi pogodbe z družbo Soporgás – Sociedade Portuguesa de Gás Lda še niso bile prenesene v portugalski pravni red, zaradi česar zanjo niso mogle imeti neposrednega učinka.

               15

               Ministério je pred predložitvenim sodiščem poudarilo, da naslovniki Direktive 93/38 niso le države članice, temveč tudi vsi naročniki, kot jih ta opredeljuje. Ministério meni, da so za družbo Portgás kot izključno koncesionarko za opravljanje javne službe na območju, zajetem s koncesijo, veljale obveznosti iz te direktive.

               16

               Ker je Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto dvomilo o razlagi določb prava Unije, na katere se je sklicevalo v sporu o glavni stvari, je prekinilo postopek in Sodišču predložilo to vprašanje za predhodno odločanje:
               „Ali je treba člena 4(1) in 14(1)(c)(i) [Direktive 93/38] ter druge določbe [te direktive] ali upoštevna splošna načela prava Skupnosti razlagati tako, da ustvarjajo obveznosti za posamezne koncesionarje za opravljanje javnih služb – zlasti za subjekt iz člena 2(1)(b) Direktive 93/38 – čeprav portugalska država te direktive ni prenesla v notranje pravo, in tako, da lahko portugalska država z aktom, ki se lahko pripiše enemu od njenih ministrstev, zoper navedenega posameznega koncesionarja uveljavlja neizpolnitev teh obveznosti?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               17

               Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se lahko členi 4(1), 14(1)(c)(i) in 15 Direktive 93/38 uveljavljajo proti zasebnemu podjetju samo zato, ker je to izključni koncesionar za opravljanje javne službe, ki spada na osebno področje uporabe te direktive, in – če se na to odgovori pritrdilno – ali se lahko zadevni organi države članice sklicujejo na te določbe, čeprav navedena direktiva še ni bila prenesena v pravni red te države članice.

               18

               Najprej je treba spomniti, da so posamezniki v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v vseh primerih, v katerih se zdijo določbe direktive vsebinsko brezpogojne in dovolj natančne, upravičeni, da se pred nacionalnimi sodišči sklicujejo nanje proti državi, če ta direktive ni prenesla v nacionalno pravo v roku ali če je ni prenesla pravilno (glej zlasti sodbi z dne 19. januarja 1982 v zadevi Becker, 8/81, Recueil, str. 53, točka 25, in z dne 24. januarja 2012 v zadevi Dominguez, C‑282/10, še neobjavljena v ZOdl., točka 33 in navedena sodna praksa).

               19

               V zvezi s členi 4(1), 14(1)(c)(i) in 15 Direktive 93/38 je treba poudariti, da ti členi med drugim naročnikom, ki opravljajo dejavnost na področju transporta ali distribucije plina, brezpogojno in natančno nalagajo obveznost oddaje javnega naročila blaga, katerega ocenjena vrednost brez davka na dodano vrednost je enaka ali presega 400.000 EUR, v skladu z določbami iz naslovov III, IV in V te direktive, pri čemer morajo zagotoviti, da ni diskriminacije med dobavitelji blaga, gradbeniki ali ponudniki storitev.

               20

               Iz tega izhaja, da so te določbe Direktive 93/38 brezpogojne in dovolj natančne, da se lahko nanje sklicuje pred nacionalnimi sodišči.

               21

               V teh okoliščinah je treba ugotoviti, ali je navedene določbe pred nacionalnimi sodišči mogoče uveljavljati proti zasebnemu podjetju, kot je družba Portgás, ki je izključni koncesionar za opravljanje javne službe.

               22

               V zvezi s tem je treba spomniti, da zavezujoča narava direktive, na kateri temelji možnost sklicevanja nanjo pred nacionalnim sodiščem, v skladu s členom 288, tretji odstavek, PDEU obstaja le glede „vsake države članice, na katero je naslovljena“. V skladu z ustaljeno sodno prakso iz tega sledi, da direktiva sama po sebi za posameznika ne more ustvarjati obveznosti in se torej nanjo kot tako pred nacionalnim sodiščem proti taki osebi ni mogoče sklicevati (sodbi z dne 8. oktobra 1987 v zadevi Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Recueil, str. 3969, točka 9, in z dne 14. julija 1994 v zadevi Faccini Dori, C-91/92, Recueil, str. I-3325, točka 20, ter zgoraj navedena sodba Dominguez, točka 37 in navedena sodna praksa).

               23

               V zvezi s subjekti, proti katerim je mogoče uveljavljati določbe direktive, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se je na te določbe proti državi mogoče sklicevati ne glede na status, v katerem ta deluje, torej kot delodajalec ali javni organ. V obeh primerih je treba namreč preprečiti, da bi imela država koristi od kršitve prava Unije (glej v tem smislu sodbi z dne 26. februarja 1986 v zadevi Marshall, 152/84, Recueil, str. 723, točka 49, in z dne 12. julija 1990 v zadevi Foster in drugi, C-188/89, Recueil, str. I-3313, točka 17, ter zgoraj navedeno sodbo Dominguez, točka 38).

               24

               V skladu z ustaljeno sodno prakso je tako med subjekti, proti katerim se lahko uveljavljajo določbe direktive, ki lahko imajo neposredni učinek, organ, ki je ne glede na pravno obliko na podlagi akta javnega organa odgovoren, da pod nadzorom slednjega zagotovi storitev v javnem interesu, in ki ima za to posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki (zgoraj navedena sodba Foster in drugi, točka 20; sodbe z dne 14. septembra 2000 v zadevi Collino in Chiappero, C-343/98, Recueil, str. I-6659, točka 23; z dne 5. februarja 2004 v zadevi Rieser Internationale Transporte, C-157/02, Recueil, str. I-1477, točka 24, in z dne 19. aprila 2007 v zadevi Farrell, C-356/05, ZOdl., str. I-3067, točka 40, ter zgoraj navedena sodba Dominguez, točka 39).

               25

               Iz te sodne prakse izhaja, da se, tudi če posameznik spada na osebno področje uporabe direktive, na njene določbe kot take pred nacionalnimi sodišči proti njemu ni mogoče sklicevati. Kot namreč generalni pravobranilec poudarja v točki 41 sklepnih predlogov, okoliščina, da zasebno podjetje, izključni koncesionar za opravljanje javne službe, spada med subjekte, ki so izrecno zajeti z osebnim področjem uporabe Direktive 93/38, ne pomeni, da se lahko proti temu podjetju uveljavljajo določbe te direktive.

               26

               Navedena javna služba se mora namreč opravljati pod nadzorom javnega organa, navedeno podjetje pa mora imeti posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Rieser Internationale Transporte, točke od 25 do 27).

               27

               Iz predložitvene odločbe je v zvezi s položajem družbe Portgás razvidno, da je portugalska država temu podjetju kot izključnemu koncesionarju naložila opravljanje javne službe, namreč upravljanje omrežja distribucije plina v regiji Severna Portugalska.

               28

               Sodišče pa iz podatkov, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, ne more ugotoviti, ali je družba Portgás v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari to službo opravljala pod nadzorom državnih organov in ali je ta družba imela posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki.

               29

               V zvezi s tem je treba glede vprašanja, ali se je navedena javna služba opravljala pod nadzorom portugalskih organov, poudariti, da je družba Portgás zatrjevala – portugalski organi pa temu niso ugovarjali – da kapital družbe ni večinsko ali izključno od portugalske države in da ta ne more določati članov njenih organov upravljanja in nadzornih organov ali dajati navodil glede vodenja njene dejavnosti opravljanja javne službe. Iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, pa ni jasno razvidno, da bi bile te okoliščine podane v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari.

               30

               Glede tega, ali je imela družba Portgás posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki, je treba poudariti, da če bi to podjetje v skladu s koncesijsko pogodbo delovalo na podlagi posebnih ali izključnih pravic, to ne pomeni, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 39 sklepnih predlogov, da je imelo posebne pristojnosti. To, da bi lahko družba Portgás zahtevala, da se opravijo razlastitve, potrebne za namestitev in upravljanje infrastrukture, čeprav tega ne bi mogla opraviti sama, ne zadostuje, da bi se štelo, da je družba Portgás imela posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki.

               31

               Predložitveno sodišče mora v teh okoliščinah preveriti, ali je bila v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari družba Portgás subjekt, ki mu je bilo naloženo, da pod nadzorom javnega organa opravlja javno službo, in ali je ta družba za to imela posebne pristojnosti.

               32

               Če bi družba Portgás spadala med subjekte, proti katerim lahko posameznik v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 24, uveljavlja določbe Direktive 93/38, je treba preučiti, ali bi lahko te določbe proti družbi Portgás uveljavljali tudi portugalski organi.

               33

               V zvezi s tem je treba poudariti, da postopek v glavni stvari, čeprav je Sodišče razsodilo, da se lahko posamezniki proti subjektom, katerim je naloženo, da pod nadzorom javnega organa opravljajo javno službo, in ki imajo za to posebne pristojnosti, sklicujejo na brezpogojne in dovolj jasne določbe direktive (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Foster in drugi, točki 18 in 20, in Dominguez, točki 38 in 39 ter navedena sodna praksa), spada v drug okvir kot ta sodna praksa.

               34

               V okviru te zadeve je treba spomniti, da je v skladu s sodno prakso Sodišča obveznost države članice, da sprejme vse ukrepe, potrebne za dosego cilja, ki ga določa direktiva, pravno zavezujoča obveznost, ki jo nalagata člen 288, tretji odstavek, PDEU in ta direktiva. Ta obveznost, da se sprejmejo vsi splošni in posebni ukrepi, velja za vse organe držav članic (glej sodbo z dne 18. decembra 1997 v zadevi Inter‑Environnement Wallonie, C-129/96, Recueil, str. I-7411, točka 40 in navedena sodna praksa) in subjekte, katerim je naloženo, da pod nadzorom javnega organa opravljajo javno službo, in ki imajo za to posebne pristojnosti. Iz tega izhaja, da morajo organi držav članic imeti možnost od teh subjektov zahtevati, da spoštujejo določbe Direktive 93/38.

               35

               Bilo bi namreč protislovno razsoditi, da morajo državni organi in subjekti, ki izpolnjujejo pogoje iz točke 24 te sodbe, uporabljati Direktivo 93/38, ob tem pa tem organom zavrniti možnost, da – če je to potrebno – pred nacionalnim sodiščem zahtevajo, naj subjekt, ki izpolnjuje te pogoje, spoštuje določbe te direktive, čeprav bi moral ta prav tako zagotoviti skladnost z navedeno direktivo.

               36

               Poleg tega bi lahko države članice imele koristi od kršitve prava Unije, ko direktive ne bi pravilno prenesle v nacionalno pravo, če na pobudo državnega organa ne bi bilo mogoče zagotoviti, da taki subjekti spoštujejo določbe Direktive 93/38.

               37

               Končno, s tako rešitvijo bi se zasebnemu konkurentu omogočalo, da se proti naročniku, ki izpolnjuje merila iz točke 24 te sodbe, sklicuje na določbe Direktive 93/38, medtem ko državni organi proti temu naročniku ne bi mogli uveljavljati obveznosti, ki izhajajo iz te direktive. Naročnik bi tako moral zagotoviti skladnost z določbami te direktive, ali pa tudi ne, odvisno od vrste oseb ali organov, ki proti njemu uveljavljajo Direktivo 93/38. V teh okoliščinah pa se navedena direktiva v notranjem pravnem redu zadevne države članice ne bi več uporabljala enotno.

               38

               Iz tega izhaja, da je zasebno podjetje, ki mu je na podlagi akta javnega organa naloženo, da pod nadzorom tega organa opravlja javno službo, in ki ima za to posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki, zavezano k spoštovanju določb direktive 93/38, organi države članice pa lahko zato proti njemu uveljavljajo te določbe.

               39

               Ob upoštevanju vseh predhodnih ugotovitev je na postavljeno vprašanje treba odgovoriti tako:

                        —

                        Člene 4(1), 14(1)(c)(i) in 15 Direktive 93/38 je treba razlagati tako, da jih ni mogoče uveljavljati proti zasebnemu podjetju samo zato, ker je to izključni koncesionar za opravljanje javne službe, ki spada na osebno področje uporabe te direktive, če navedena direktiva še ni bila prenesena v notranji pravni red zadevne države članice.

                        —

                        Tako podjetje, ki mu je na podlagi akta javnega organa naloženo, da pod nadzorom tega organa opravlja javno službo, in ki ima za to posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki, je zavezano k spoštovanju določb direktive 93/38, organi države članice pa lahko zato proti njemu uveljavljajo te določbe.

         Stroški

               40

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

                     Člene 4(1), 14(1)(c)(i) in 15 Direktive Sveta 93/38/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov naročanja naročnikov v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju, kakor je bila spremenjena z Direktivo 98/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998, je treba razlagati tako, da jih ni mogoče uveljavljati proti zasebnemu podjetju samo zato, ker je to izključni koncesionar za opravljanje javne službe, ki spada na osebno področje uporabe te direktive, če navedena direktiva še ni bila prenesena v notranji pravni red zadevne države članice.

                     Tako podjetje, ki mu je na podlagi akta javnega organa naloženo, da pod nadzorom tega organa opravlja javno službo, in ki ima za to posebne pristojnosti, ki presegajo pristojnosti iz običajnih pravil, ki se uporabljajo pri odnosih med posamezniki, je zavezano k spoštovanju določb direktive 93/38, organi države članice pa lahko zato proti njemu uveljavljajo te določbe.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: portugalščina.


Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 18. septembra 2014. # The Polo/Lauren Company, LP proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-265/13.