title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne14. oktobra 2010. # Evropska komisija proti Republiki Avstriji. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktivi 79/409/EGS in 92/43/EGS - Ohranjanje prosto živečih ptic - Nepravilna določitev in nezadostno pravno varstvo posebnih območij varstva. # Zadeva C-535/07.

text:
      Zadeva C-535/07
      Evropska komisija
      proti
      Republiki Avstriji
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktivi 79/409/EGS in 92/43/EGS – Ohranjanje prostoživečih ptic – Nepravilna določitev in nezadostno pravno varstvo posebnih območij varstva“
      Povzetek sodbe
      1.        Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku
            roka, določenega v obrazloženem mnenju
      (člen 226 ES)
      2.        Okolje – Ohranjanje prostoživečih ptic – Direktiva 79/409 – Izbira in razmejitev posebnih območij varstva
      (Direktiva Sveta 79/409, člen 4(1) in (2))
      3.        Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev med predhodnim postopkom – Skladna in natančna navedba očitkov
            – Neobstoj
      (člen 226 ES)
      4.        Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predhodni postopek – Obrazloženo mnenje – Vsebina
      (člen 226 ES)
      5.        Okolje – Ohranjanje prostoživečih ptic – Direktiva 79/409 – Posebni ukrepi za ohranitev – Obveznosti držav članic
      (direktivi Sveta 79/409, člen 4(1) in (2), in 92/43, člen 6(2) in (7))
      1.        Neizpolnitev obveznosti se v okviru tožbe na podlagi člena 226 ES presoja glede na stanje države članice, kakršno se je pokazalo
         ob poteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, pri čemer Sodišče ne sme upoštevati pozneje nastalih sprememb.

      (Glej točko 22.)
      2.        Ker sta pravni ureditvi Direktive 79/409 o ohranjanju prostoživečih ptic in Direktive 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov
         ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst različni, se država članica ne more izogniti obveznostim iz člena 4(1) in
         (2) Direktive 79/409 s sklicevanjem na ukrepe, ki jih ta direktiva ne določa. Poleg tega obveznost držav članic, da razvrstijo
         območja kot posebna območja varstva, ne more postati vprašljiva, ker območje, ki ga mora država članica razvrstiti v skladu
         s to direktivo, ni utrpelo poslabšanja.

      (Glej točko 24.)
      3.        Predmet tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti je določen z obrazloženim mnenjem Komisije, tako da mora tožba temeljiti na enakih
         dejstvih in razlogih kot to mnenje. Pisni opomin, ki ga Komisija naslovi na državo članico, in obrazloženo mnenje Komisije
         omejita predmet spora, ki ga nato ni več mogoče razširiti. Možnost zadevne države članice, da predloži stališča, čeprav tega
         ni zavezana storiti, je namreč bistveno jamstvo, ki se je želelo uveljaviti s Pogodbo, in spoštovanje tega jamstva je bistvena
         predpostavka za pravilnost postopka zaradi neizpolnitve obveznosti države članice. Zato morata obrazloženo mnenje in tožba
         Komisije temeljiti na istih očitkih, na katerih temelji pisni opomin, s katerim se začne predhodni postopek. Če ni tako, take
         nepravilnosti ne more odpraviti okoliščina, da se je država članica opredelila do obrazloženega mnenja.

      Obrazloženo mnenje in tožba morata skladno in natančno predstaviti očitke, da bi lahko država članica in Sodišče natančno
         razumela obseg očitane kršitve prava Unije, kar je nujen pogoj, da lahko omenjena država uspešno uveljavlja razloge v svojo
         obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti.

      (Glej točke od 40 do 42.)
      4.        Čeprav mora obrazloženo mnenje vsebovati skladen in natančen prikaz razlogov, ki so Komisijo prepričali, da zadevna država
         članica ni izpolnila obveznosti iz Pogodbe, Komisija ni dolžna v tem mnenju navesti ukrepov, ki bi omogočali, da se odpravi
         očitana neizpolnitev. Poleg tega Komisija takih ukrepov ni zavezana navesti v tožbi.

      (Glej točko 50.)
      5.        Čeprav je res, da je dosleden prenos direktive posebej pomemben pri Direktivi o ohranjanju prostoživečih ptic, ker je upravljanje
         skupne dediščine za njihova ozemlja zaupano državam članicam, se tem nikakor ne more naložiti, da obveznosti in prepovedi
         iz člena 4(1) in (2) te direktive in iz člena 6(2) Direktive o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in
         rastlinskih vrst vključijo v pravni akt, ki naj bi za vsako posebno območje varstva (v nadaljevanju: POV) določal varovane
         vrste in habitate kot ohranitvene cilje.

      Glede navedenih obveznosti sprejetje pozitivnih ukrepov za ohranitev in izboljšanje stanja POV ni sistematično, ampak je odvisno
         od konkretnega stanja zadevnega POV.

      Čeprav je na primer res, da se za varstvo POV pred ravnanji posameznikov zahteva, da je tem preventivno onemogočeno, da bi
         sploh začeli opravljati morebitne škodljive dejavnosti, ni razvidno, da se za uresničenje tega cilja nujno zahteva določitev
         posebnih prepovedi za vsako POV ali za vsako točno določeno vrsto.

      Glede določitve vrst in habitatov, varovanih na vsakem POV, velja, da prav tako kot mora razmejitev POV imeti nesporno zavezujočo
         moč, mora določitev vrst, zaradi katerih je bilo določeno navedeno POV, izpolnjevati enako zahtevo. Namreč, če ne bi bilo
         tako, cilj varstva, ki izhaja iz člena 4(1) in (2) Direktive 79/409 in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive 92/43, ne
         bi bil dosežen.

      Glede ciljev ohranitve status pravnega varstva, ki ga morajo imeti POV, ne vključuje tega, da morajo ti cilji biti opredeljeni
         za vsako vrsto, obravnavano posebej. Poleg tega nikakor ni mogoče sklepati, da morajo biti cilji ohranitve določeni v istem
         pravnem aktu, kot je ta, ki se nanaša na varovane vrste in habitate določenega POV.

      Glede pravnega statusa varstva POV, ki se navezuje na obstoječi naravni rezervat ali drugo vrsto določenega območja, ki je
         varovano z nacionalnimi in regionalnimi ukrepi, člen 4 Direktive 79/409 določa načrtovan in posebej okrepljen sistem varovanja
         za vrste iz Priloge I k navedeni direktivi in za selitvene vrste. Taka je posebnost sistema varstva, ki ga morajo imeti POV
         in ki se razlikuje od splošnega, manj strogega sistema varstva, določenega v členu 3 navedene direktive za vse vrste ptic,
         na katere se ta nanaša. Vendar iz tega ni razvidno, da bi le pravni sistem, ki je posebej določen in vzpostavljen za vsako
         POV, lahko učinkovito varoval tovrstno območje.

      (Glej točke od 61 do 66.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 14. oktobra 2010(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktivi 79/409/EGS in 92/43/EGS – Ohranjanje prosto živečih ptic – Nepravilna določitev in nezadostno pravno varstvo posebnih območij varstva“
      V zadevi C‑535/07,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 30. novembra 2007,
      Evropska komisija, ki jo zastopata R. Sauer in D. Recchia, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Republiki Avstriji, ki jo zastopajo E. Riedl, E. Pürgy in K. Drechsel, zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožena stranka,
      ob intervenciji
      Zvezne republike Nemčije, ki jo zastopata M. Lumma in J. Möller, zastopnika,

      intervenientka,
      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik četrtega senata v funkciji predsednika drugega senata, L. Bay Larsen (poročevalec), sodnik
         in C. Toader, sodnica,

      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. julija 2009,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 25. februarja 2010
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Republika Avstrija:

      –        s tem, da avstrijskih ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša, ni pravilno določila (območje Hanság v deželi
         Gradiščanski) oziroma razmejila (območje Nizke Ture v deželi Štajerski) na podlagi ornitoloških meril kot posebnih območij
         varstva (v nadaljevanju: POV) za ohranjanje ptic v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila
         1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL L 103, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva o pticah), in

      –        s tem, da za del že določenih POV ni določila pravnega varstva v skladu z zahtevami iz člena 4(1) ali (2) Direktive o pticah
         in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto
         živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, str. 7, v nadaljevanju: Direktiva o habitatih),

      ni izpolnila svojih obveznosti iz navedenih določb teh direktiv.
      2        Zvezni republiki Nemčiji je bila s sklepom predsednika Sodišča z dne 26. maja 2008 dovoljena intervencija v podporo predlogom
         Republike Avstrije.

       Pravni okvir
       Direktiva o pticah
      3        Člen 2 Direktive o pticah določa, da „[d]ržave članice sprejmejo potrebne ukrepe za vzdrževanje populacije vrst iz člena 1
         na stopnji, ki ustreza zlasti ekološkim, znanstvenim in kulturnim zahtevam, upoštevaje gospodarske in rekreativne zahteve,
         ali za prilagajanje populacije teh vrst tej stopnji“.

      4        Člen 3(1) Direktive o pticah določa, da glede na zahteve iz člena 2 te direktive države članice sprejmejo potrebne ukrepe
         za ohranitev, vzdrževanje ali ponovno vzpostavitev zadostne raznovrstnosti in površine habitatov za vse vrste ptic, naravno
         prisotnih na evropskem ozemlju držav članic, kjer se uporablja Pogodba ES. Na podlagi odstavka 2(a) tega člena ti ukrepi za
         ohranjanje, vzdrževanje in ponovno vzpostavljanje biotopov in habitatov vključujejo zlasti ustanovitev zavarovanih območij.

      5        Člen 4(1),(2) in (4), prvi stavek, Direktive o pticah določa:

      „1.      Vrste iz Priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje
         teh vrst na njihovem območju razširjenosti.

      V zvezi s tem se upoštevajo:
      a)      vrste, ki jim grozi izumrtje;
      b)      vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih;
      c)      vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene;
      d)      druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.
      Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.
      Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot [POV] za ohranjanje teh vrst,
         upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.

      2.      Države članice sprejmejo podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, upoštevaje
         njihovo potrebo po varstvu na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva, kar zadeva njihova območja
         za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališča na njihovih selitvenih poteh. Države članice zato posvetijo posebno
         pozornost varovanju mokrišč ter zlasti mokrišč mednarodnega pomena.

      […]
      4.      V zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2 države članice sprejmejo primerne ukrepe, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja
         stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena.“

       Direktiva o habitatih
      6        Člen 3(1) Direktive o habitatih določa, da se vzpostavi usklajeno evropsko ekološko omrežje posebnih ohranitvenih območij,
         imenovano Natura 2000, ki vključuje tudi POV, ki so jih države članice določile na podlagi Direktive o pticah.

      7        Člen 6(2) Direktive o habitatih določa:

      „Države članice storijo vse potrebno, da na posebnih ohranitvenih območjih preprečijo slabšanje stanja naravnih habitatov
         in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo
         na cilje te direktive.“

      8        Člen 7 navedene direktive določa, da „[o]bveznosti iz člena 6(2), (3) in (4) te direktive nadomestijo vse obveznosti iz prvega
         stavka člena 4(4) Direktive [o pticah] za območja, določena na podlagi člena 4(1) ali podobno priznana po členu 4(2) navedene
         direktive, od datuma začetka izvajanja te direktive ali datuma, ko država članica določi ali prizna ta območja po Direktivi
         [o pticah], če je slednji datum kasnejši.“

       Predhodni postopek
      9        Komisija je 23. oktobra 2001 Republiki Avstriji poslala pisni opomin, v katerem je navedla, da Republika Avstrija ozemelj,
         ki so najprimernejša po številu in površini, ni določila kot POV, zlasti glede določitve območja Hanság in razmejitve območja
         Nizke Ture. Komisija je poleg tega navedla, da ta država članica ni v celoti izpolnila zahtev iz Direktive o pticah za zagotovitev
         pravnega varstva POV v Avstriji.

      10      Republika Avstrija je na ta pisni opomin odgovorila tako, da je Komisiji poslala med drugim seznam več ohranitvenih območij
         za ptice, skupaj z ureditvijo pravnega varstva teh območij. Ob tem je poudarila, da je nekatera POV v celoti ali deloma opredelila
         kot nacionalni park, naravni rezervat, območje varstva pokrajine, naravno dediščino ali območje miru, in hkrati izpostavila
         tudi obstoj zakonov ali predpisov, sprejetih v različnih deželah (Länder) v zvezi z varstvom narave.

      11      Nato je Komisija 18. oktobra 2004 Republiki Avstriji poslala dodatni pisni opomin, ki je nadomestil prvega in v katerem je
         poudarila, da sta razvrstitev in razmejitev POV še vedno nepravilni in da niso bili sprejeti posebni ukrepi pravnega varstva
         za ta območja. Komisija je zlasti poudarila, da območje Hanság še vedno ni bilo razglašeno za POV in da območje Nizke Ture
         še vedno ni bilo povečano. Navedla je tudi, da so avstrijska območja za ohranitev ptic varovana predvsem s sorazmerno starimi
         predpisi in da v nekaterih primerih nimajo pravnega varstva. Pri večini instrumentov varstva naj namreč ne bi bilo mogoče
         prepoznati cilja ohranitve in posebnega varstva za vrste ptic, ki jih je treba ohraniti ali varovati. Po mnenju Komisije bi
         bilo v zvezi s tem nujno, da se zakonsko zagotovi vsaj pojasnitev ciljev posebnega varstva ptic, in sicer tudi če se raven
         varstva s prepovedjo poseganja in obveznostjo ohranjanja izkaže za načeloma zadostno.

      12      Republika Avstrija je v dopisu z dne 21. decembra 2004 poslala svoja stališča, v katerih se je izrekla zlasti glede vprašanja
         pravnega varstva zadevnih območij, tako da je podala splošna pojasnila in posebna pojasnila za vsako deželo. Glede zadnjega
         je ta država članica trdila, da ne more biti odločilno to, da se v pravnem aktu, ki je instrument varstva, izrecno navedejo
         cilji ohranitve ali varstva.

      13      Ker Komisija ni bila zadovoljna s stališči Republike Avstrije, je 15. decembra 2006 tej državi članici poslala obrazloženo
         mnenje, v katerem jo poziva, naj izpolni svoje obveznosti v dveh mesecih od prejetja tega mnenja. V njem je bilo poudarjeno,
         da navedena država članica glede območij Hanság in Nizke Ture ni izpolnila svojih obveznosti. Glede pravnega statusa zadevnih
         območij varstva je bilo na splošno opredeljeno – namreč tudi v primerih, ko je POV nadrejeno naravnemu rezervatu, ki že obstaja
         in že ima strožje nacionalno ali regionalno varstvo – da bi morala biti vključitev ciljev ohranjanja tako glede ptičjih vrst
         in posebnih zahtev glede njihovega varstva kot glede vzpostavitve njihovih habitatov skupaj z ustreznimi ukrepi in obveznostmi
         bistveni element predpisov o teh območjih varstva. Vendar naj bi bilo veliko POV še vedno brez vsake posebne zakonodaje za
         zagotovitev posebnega varstva ptic.

      14      Ker stališča, s katerimi je Republika Avstrija odgovorila na navedeno obrazloženo mnenje, niso prepričala Komisije, je ta
         vložila obravnavano tožbo.

       Tožba
       Prvi očitek: neupoštevanje določb člena 4(1) ali (2) Direktive o pticah s tem, da območje Hanság ni bilo razglašeno za POV
            in da POV Nizke Ture ni bilo pravilno razmejeno
      15      Najprej je treba opozoriti, da člen 4(1) Direktive o pticah nalaga državam članicam obveznost, da ozemlja, ki so glede na
         število in velikost najprimernejša za ohranitev zaščitenih vrst, navedenih v Prilogi I k tej direktivi, določijo kot POV,
         in da na podlagi odstavka 2 istega člena kot POV določijo tudi območja za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje redno pojavljajočih
         se selitvenih vrst, ki niso navedene v Prilogi I, ter počivališča na njihovih selitvenih poteh (sodba z dne 6. marca 2003
         v zadevi Komisija proti Finski, C‑240/00, Recueil, str. I‑2187, točka 16).

       Nedoločitev območja Hanság kot POV
      –       Trditve strank
      16      Komisija trdi, prvič, da Republika Avstrija ni izpolnila obveznosti določitve območja Hanság kot POV v skladu z zahtevami
         iz Direktive o pticah. To območje naj bi bilo namreč opredeljeno kot najprimernejše ozemlje za varstvo nekaterih vrst ptic,
         in sicer velike droplje (Otis tarda), močvirskega lunja (Circus pyargus) in močvirske uharice (Asio flammeus).

      17      Republika Avstrija je odgovorila, da območja Hanság zdaj ni mogoče več šteti za najprimernejše okolje za ohranitev vrst, ki
         jih navaja Komisija. Druga ozemlja naj bi postala pomembnejša za te vrste. Vendar ta država članica priznava, da je razširitev
         meja navedenega območja – katerega glavni del je že pod varstvom, določenim v členu 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih,
         ker je bil ta del določen kot območje Natura 2000 – vsebinsko utemeljena. Vendar, glede na to, da naj bi to območje Natura
         2000 in populacije ptičjih vrst, ki se tam nahajajo, že bili pod varstvom, predpisanim z navedenimi določbami, zamuda v zvezi
         s tem po mnenju tožene države članice ne pomeni nobenega tveganja. Poleg tega naj na območju Hanság ne bi bilo poslabšanja
         stanja. Navsezadnje je bilo to območje z uredbo vlade dežele Gradiščanske z dne 3. junija 2008, ki je bila vročena Komisiji,
         na podlagi Direktive o pticah razglašeno za „evropsko ohranitveno območje Waassen-Hanság“.

      18      Zato Republika Avstrija meni, da nikakor ne gre več za kršitev Direktive o pticah in da bi bil umik tožbe zato utemeljen.

      –       Presoja Sodišča
      19      Treba je poudariti, da je Republika Avstrija v predhodnem postopku priznala, da bi bilo nujno območje Hanság določiti kot
         POV, in da se s Komisijo strinja glede tega, da se navedeno območje dejansko določi kot POV.

      20      Poleg tega ni sporno, da je bilo na podlagi Direktive o pticah območje Hanság po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju,
         z uredbo vlade dežele Gradiščanske določeno kot „evropsko ohranitveno območje“.

      21      Torej ni mogoče izpodbijati, da je območje Hanság eno od najprimernejših območij za ohranjanje zadevnih vrst, ki so določene
         v Prilogi I k Direktivi o pticah in na katere se nanaša njen člen 4(1), ter da bi zato navedeno območje na podlagi te direktive
         moralo biti določeno kot POV.

      22      Ker se neizpolnitev obveznosti presoja glede na stanje države članice, kakršno se je pokazalo ob poteku roka, določenega v
         obrazloženem mnenju, in ker Sodišče ne sme upoštevati pozneje nastalih sprememb (glej zlasti sodbo z dne 11. januarja 2007
         v zadevi Komisija proti Irski, C‑183/05, ZOdl., str. I‑137, točka 17), je treba ugotoviti, da je očitek nedoločitve območja
         Hanság kot POV – če je bila ta določitev, navedena v točki 20 te sodbe, opravljena s kršitvijo člena 4(1) Direktive o pticah
         po izteku navedenega roka – utemeljen.

      23      Na ugotovitev v prejšnji točki pa ne more vplivati okoliščina, da Republika Avstrija zdaj pred Sodiščem trdi, ne da bi zadostno
         utemeljila svoje trditve v zvezi s tem, da območja Hanság v primerjavi z drugim območjem ni mogoče več šteti za najprimernejše
         območje za ohranjanje velike droplje, močvirskega lunja in močvirske uharice.

      24      Navedene ugotovitve poleg tega ni mogoče izpodbijati z dejstvom – tudi če je dokazano – po eni strani, da je bilo navedeno
         območje že v velikem delu varovano na podlagi Direktive o habitatih v okviru omrežja Natura 2000 in, po drugi strani, da se
         njegovo stanje nikakor ni poslabšalo. Namreč, ker sta pravni ureditvi Direktive o pticah in Direktive o habitatih različni,
         se država članica ne more izogniti obveznostim iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah s tem, da se sklicuje na ukrepe, ki
         jih ta direktiva ne določa (sodba z dne 28. junija 2007 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑235/04, ZOdl., str. I‑5415, točka
         79). Po drugi strani pa obveznost držav članic, da razvrstijo območja kot POV, ne more postati vprašljiva zaradi okoliščine,
         da naj zadevno območje ne bi utrpelo poslabšanja (glej v tem smislu sodbo z dne 13. decembra 2007 v zadevi Komisija proti
         Irski, C‑418/04, ZOdl., str. I‑10947, točka 38).

       Nepravilna razmejitev POV Nizke Ture
      –       Trditve strank
      25      Komisija na podlagi ugotovitve – da je bilo POV Nizke Ture, ki je leta 1999 obsegalo 137.742 hektarov, maja 2001 zmanjšano
         na približno 87.000 hektarov – navaja, da razmejitev tega območja ne izpolnjuje zahtev varstva, določenih v členu 4(1) ali
         (2) Direktive o pticah za ptičje vrste, na katere se nanaša. V obravnavanem primeru naj bi šlo predvsem za vrste, kot so dular
         (Charadrius morinellus), divji petelin (Tetrao urogallus), koconogi čuk (Aegolius funereus), mali skovik (Glaucidium passerinum), črna žolna (Dryocopus martius), triprsti detel (Picoides tridactylus), pivka (Picus canus) in gozdni jereb (Bonasa bonasia).

      26      Komisija meni, da Republika Avstrija še vedno ni znanstveno dokazala, da je treba prvotno razdelitev območja Nizke Ture šteti
         za tehnično napačno.

      27      Republika Avstrija navaja, da je dežela Štajerska za zagotovitev varstva ptičje vrste dular leta 2008 razširila POV Nizke
         Ture. Sicer pa naj bi bilo s to razširitvijo, ki temelji na znanstvenih študijah, mogoče izpolniti pogoje, navedene v členu
         4(1) Direktive o pticah, saj naj bi bila ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje zadevnih
         zaščitenih vrst, določena kot POV.

      –       Presoja Sodišča
      28      Treba je poudariti, da je bilo POV Nizke Ture, katerega površina je bila najprej zmanjšana iz 137.742 hektarov na približno
         87.000 hektarov, nato razširjeno na 101.880 hektarov leta 2008, in sicer naknadno, po roku, določenem v obrazloženem mnenju,
         na podlagi katerega je treba presojati – kot je bilo opozorjeno v točki 22 te sodbe – ali je šlo za neizpolnitev obveznosti,
         kot navaja Komisija.

      29      Kot je priznala tudi Republika Avstrija, je bila ta razširitev obrazložena z zahtevo po ustreznem varstvu ptičje vrste dular,
         ki je navedena v Prilogi I k Direktivi o pticah.

      30      Poleg tega se je treba vsekakor omejiti na ugotovitev, da površina zadevnega POV ob izteku roka, določenega v obrazloženem
         mnenju, ni izpolnjevala varstvenih zahtev, navedenih v členu 4(1) Direktive o pticah.

      31      Zato je treba prvi očitek v zvezi s kršitvijo člena 4(1) Direktive o pticah sprejeti.

       Drugi očitek: neupoštevanje določb člena 4(1) ali (2) Direktive o pticah in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive o habitatih
            kot posledica nezadostnega pravnega varstva dela že določenih POV
       Dopustnost
      –       Trditve strank
      32      Republika Avstrija trdi, da je Komisija po eni strani razširila predmet tožbe in po drugi strani ni dovolj dokazala obstoja
         neizpolnitev obveznosti v zvezi z določenimi območji varstva.

      33      Navedena država članica glede prve točke navaja, da medtem ko se obrazloženo mnenje ni nanašalo na predpise o že določenih
         „evropskih ohranitvenih območjih“, pa se tožba nanaša tudi na domnevne neizpolnitve obveznosti iz zadevnih direktiv, ki izhajajo
         iz teh predpisov. Poleg tega naj bi bili očitki v obrazloženem mnenju povzeti z neupoštovanjem obveznosti navedbe ciljev ohranjanja
         za vsako POV, da bi se z zavezujočimi ukrepi zagotovila izpolnitev ciljev varovanja in da bi se vzpostavil zemljevid z zavezujočo
         obliko, namen katerega je ustrezna publiciteta. V tožbi naj bi bile vsebinske zahteve glede pravnega statusa POV znatno razširjene
         v smislu, da naj bi Komisija zahtevala, da predpisi o POV vsebujejo posebne obveznosti in prepovedi za območja in točno določene
         vrste ter konkretne ukrepe za zagotavljanje upoštevanja ustreznih določb Direktive o pticah in Direktive o habitatih.

      34      Republika Avstrija na primer navaja zlasti, da očitek glede tega, da predpisi o evropskih ohranitvenih območjih, ki sta jih
         sprejeli deželi Štajerska in Spodnja Avstrija, ne izpolnjujejo zahtev prava Unije, ne ustreza pojasnilu Komisije v njenem
         obrazloženem mnenju. Poleg tega naj Komisija glede dežele Salzburg v dodatnem pisnem opominu ne bi poudarila, da je pravni
         status POV te dežele nezadosten, in naj bi omenila, in sicer prvič v obrazloženem mnenju, le območje Salzachauen kot POV,
         ki nima zadostnega pravnega statusa varstva.

      35      Republika Avstrija glede druge točke trdi, da ne iz obrazloženega mnenja ne iz tožbe ni razvidno, katere neizpolnitve obveznosti
         očita Komisija in na katera POV se sklicuje. Zato naj se ta država članica ne bi mogla učinkovito braniti. Poleg tega, ker
         vsebina in obseg ukrepov, nujnih za izpolnitev obveznosti, naloženih z Direktivo o pticah in Direktivo o habitatih, nista
         določena, naj bi bila Republika Avstrija v neomejenem obdobju podvržena tveganju, da se zoper njo uvede postopek ugotavljanja
         neizpolnitve obveznosti, kar izhaja iz sodbe, v kateri bi Sodišče ugotovilo neizpolnitev obveznosti, ki je predmet te tožbe.

      36      Najprej, kar zadeva deželo Gradiščansko, Komisija naj ne bi opredelila, katera so območja, ki nimajo ustreznega statusa varstva.
         Nato, Komisija naj bi kot nezadostne opredelila le pravne statuse območij v deželi Zgornja Avstrija. Nazadnje, glede dežele
         Tirolske naj bi se Komisija za opredelitev vseh določb, ki so bile sprejete za varstvo območij Natura 2000 na Tirolskem, kot
         splošnih določb, ki ne zagotavljajo statusa zadostnega varstva, oprla na primer območja Tiroler Lechtal.

      37      Komisija glede prve točke odgovarja, da sta tožba in obrazloženo mnenje v bistvu enaka, kar zadeva očitek glede nezadostnosti
         statusa varstva, ki je dodeljen delu že določenih POV. Zato naj obstoječi predpisi o evropskih ohranitvenih območjih ne bi
         bili izključeni iz spora. Sicer pa naj bi bile obveznosti in prepovedi glede POV v vsakem primeru zavezujoče za Republiko
         Avstrijo. Zato je trditev, da pojasnilo obrazloženega mnenja ne pokriva posebej očitkov o nezadostni ravni varstva v deželi
         Štajerski in Spodnji Avstriji, mogoče le zavrniti. Nazadnje, če je res, da pravno stanje v deželi Salzburg ni omenjeno v dodatnem
         pisnem opominu, naj navedena država članica ne bi mogla utemeljeno sklepati, da očitek na podlagi primera za status varstva
         POV v deželi Gradiščanski ni veljal tudi za predpise dežele Salzburg in zlasti za območje Salzachauen.

      38      Komisija glede druge točke trdi, da bi bilo treba obrazloženo mnenje razumeti širše, v smislu, da je bila raven varstva, ki
         jo je treba doseči, določena kvalitativno z določenimi zahtevami, ki Republiki Avstriji omogočajo, da jasno opredeli, za katera
         POV so bili potrebni drugi prehodni ukrepi in kakšno obliko morajo imeti ti ukrepi. To naj bi bilo natančneje pojasnjeno v
         tožbi, in sicer za vsako deželo in vsako zadevno POV, ne da bi bil s tem spremenjen predmet spora. Ta država članica bi se
         torej v zvezi s tem lahko branila in naj bi to možnost tudi dobro izkoristila.

      39      Nazadnje, Komisija navaja, da tožba ne dopušča nobenega dvoma o tem, da v roku, določenem v obrazloženem mnenju, nobeno POV
         v deželah Gradiščanska in Zgornja Avstrija ni imelo ustreznega statusa varstva, torej območja, za katera naj ne bi bil določen
         noben cilj posebnega varstva ali ohranitve. Neobstoj ciljev posebnega varstva in ohranitve, ki bi bili osredotočeni na stanje
         vsake ptičje vrste, naj bi veljal tudi za območje Tiroler Lechtal. Poleg tega naj bi bil status varstva nezadosten tudi v
         enajstih območjih Natura 2000, ki so jih določili organi zadnjenavedene dežele.

      –       Presoja Sodišča
      40      Treba je opozoriti, da je predmet tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti določen z obrazloženim mnenjem Komisije, tako da mora
         tožba temeljiti na enakih dejstvih in razlogih kot to mnenje (glej sodbo z dne 9. novembra 2006 v zadevi Komisija proti Združenemu
         kraljestvu, C‑236/05, ZOdl., str. I‑10819, točka 10 in navedena sodna praksa).

      41      Poleg tega v skladu s sodno prakso pisni opomin, ki ga Komisija naslovi na državo članico, in obrazloženo mnenje Komisije
         omejita predmet spora, ki ga nato ni več mogoče razširiti. Možnost zadevne države članice, da predloži stališča, čeprav tega
         ni zavezana storiti, je namreč bistveno jamstvo, ki se je želelo uveljaviti s Pogodbo, in spoštovanje tega jamstva je bistvena
         predpostavka za pravilnost postopka zaradi neizpolnitve obveznosti države članice. Zato morata obrazloženo mnenje in tožba
         Komisije temeljiti na istih očitkih, na katerih temelji pisni opomin, s katerim se začne predhodni postopek. Če ni tako, take
         nepravilnosti ne more odpraviti okoliščina, da se je država članica opredelila do obrazloženega mnenja (glej sodbo z dne 18. decembra
         2007 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑186/06, ZOdl., str. I‑12093, točka 15 in navedena sodna praksa).

      42      Poleg tega morata obrazloženo mnenje in tožba temeljiti na istih razlogih in očitkih ter skladno in natančno predstaviti očitke,
         da bi lahko država članica in Sodišče natančno razumela obseg očitane kršitve prava Unije, kar je nujen pogoj, da lahko omenjena
         država uspešno uveljavlja razloge v svojo obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti (glej
         zgoraj navedeno sodbo z dne 18. decembra 2007 v zadevi Komisija proti Španiji, točka 18).

       Razširitev predmeta tožbe
      43      Prvič, treba je ugotoviti, da čeprav je v obrazloženem mnenju navedeno, da je veliko POV še vedno brez vsake posebne ureditve,
         ki ima na splošno v Avstriji obliko „uredbe o evropskih ohranitvenih območjih“, katere namen je zagotoviti ohranitev zadevnih
         ptic, je to mnenje napisano tako, da te navedbe ne izključujejo, da se to mnenje nanaša na POV, za katera obstaja „uredba
         o evropskih ohranitvenih območjih“. V zvezi s tem je mogoče opozoriti zlasti na to, da je Republika Avstrija v skladu z navedenim
         obrazloženim mnenjem obvestila Komisijo, da je bilo območje za ohranitev ptic Flachwasserbiotop Neudenstein leta 2005 z uredbo
         vlade dežele Koroške z dne 23. maja 2005 (LGBl. št. 47/2005) razglašeno za evropsko ohranitveno območje.

      44      Drugič, treba je poudariti, da tožba Komisije, v kateri meni, da morajo predpisi o POV vsebovati posebne obveznosti in prepovedi
         za ta območja in za točno določene vrste ter konkretne ukrepe za zagotovitev upoštevanja upoštevnih določb Direktive o pticah
         in Direktive o habitatih, v bistvu povzema navedbe obrazloženega mnenja. V njem je namreč navedeno, da mora biti „na splošno
         […] vključitev ciljev ohranitve, in sicer ptičjih vrst in posebnih zahtev glede njihovega varstva in obnovitve njihovih habitatov,
         skupaj z ustreznimi ukrepi in obveznostmi bistveni element predpisov o teh varovanih območjih.“

      45      Tretjič, očitka, da predpisi o evropskih ohranitvenih območjih, ki jih je sprejela dežela Štajerska in Spodnja Avstrija, ne
         izpolnjujejo zahtev prava Unije, ni v obrazloženem mnenju in ga je torej treba razglasiti za nedopustnega.

      46      Glede očitka o nezadostnem pravnem statusu varstva POV v deželi Salzburg in zlasti na območju Salzachauen ni sporno, da dodatni
         pisni opomin ni vseboval nobene navedbe o stanju v tej deželi, še zlasti ne glede navedenega območja. Zato je tožba prav tako
         nedopustna v delu, ki se nanaša na pravni status varstva POV v deželi Salzburg.

      47      Iz navedenega je razvidno, da je tožba nedopustna v delu, ki se nanaša na pravno ureditev varstva POV v deželah Salzburg,
         Štajerska in Spodnja Avstrija.

       Nenatančnost in nedoslednost
      48      Ni sporno, da Komisija očita Republiki Avstriji, da delu POV, ki so že določena, ni dodelila pravnega varstva v skladu z zahtevami
         prava Unije. V utemeljitev tega očitka navaja, katere so po njenem mnenju pomanjkljivosti sistema pravnega varstva POV, ki
         velja v Avstriji. Komisija v zvezi s tem na splošno opredeli svoj očitek tako, da se sklicuje na obstoječe stanje v več deželah
         navedene države članice.

      49      Torej ni res, da je tako izražen očitek nenatančen in nedosleden.

      50      Poleg tega je treba opozoriti, da čeprav mora obrazloženo mnenje vsebovati skladen in natančen prikaz razlogov, ki so Komisijo
         prepričali, da zadevna država članica ni izpolnila obveznosti iz Pogodbe, Komisija ni dolžna v tem mnenju navesti ukrepov,
         ki bi omogočali, da se odpravi očitana neizpolnitev (glej sodbo z dne 2. junija 2005 v zadevi Komisija proti Grčiji, C‑394/02,
         ZOdl., str. I‑4713, točka 21 in navedena sodna praksa). Poleg tega Komisija takih ukrepov tudi ni zavezana navesti v tožbi.

      51      Zatrjevano nezadostnost dokazov o neustreznosti ureditve varstva POV v deželah Gradiščanska, Zgornja Avstrija in Tirolska
         bo treba temeljito preučiti.

      52      Zato je treba ugotoviti, da je tožba zaradi neizpolnitve obveznosti dopustna v mejah, navedenih v točki 47 te sodbe.

       Vsebina
      –       Trditve strank
      53      Komisija trdi, da del POV, ki so že določena v Avstriji, nima pravnega varstva, skladnega z zahtevami iz člena 4(1) in (2)
         Direktive o pticah in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive o habitatih. V zvezi s tem navaja, da bi obveznosti ali prepovedi
         – ki izhajajo iz teh določb in ki morajo biti ne le posebne za POV in za točno določene vrste, ampak tudi zavezujoče ter dovolj
         znane – morale biti navedene v istem zavezujočem pravnem aktu kot je ta, ki za vsako POV določa varovane vrste in habitate
         ter tudi ohranitvene cilje. Zato naj bi bil pravni status varstva POV na splošno nezadosten v primerih, ko je določitev POV
         vezana na naravni rezervat ali na drugo vrsto določenega območja, ki že obstajajo in so varovana z nacionalnimi ali regionalnimi
         ukrepi.

      54      Republika Avstrija najprej v zvezi s tem odgovarja, da je trditev Komisije, v skladu s katero morajo biti obveznosti ali prepovedi
         glede različnih ptičjih vrst zavezujoče in dovolj znane, pretirana v tej splošni formulaciji. Nato, noben predpis naj ne bi
         določal, da morajo omenjene obveznosti ali prepovedi biti navedene v istem zavezujočem pravnem aktu, kot je akt, ki za vsako
         POV določa varovane vrste in habitate ter ohranitvene cilje. Poleg tega naj bi bila trditev, da morajo biti ohranitveni cilji
         v smislu člena 4(1) in (2) Direktive o pticah določeni v takem pravnem aktu, neutemeljena. Nazadnje, tožena država članica
         poudarja, da so ob upoštevanju dejstva, da se varstvo naravnih rezervatov na splošno razteza na vse živalske in rastlinske
         vrste ter na njihov habitat in območje, prepovedi vsakega posega širše kot prepovedi za „evropska ohranitvena območja“, katerih
         cilj je na splošno varovati točno določene vrste in habitate.

      55      Republika Nemčija v svoji intervencijski vlogi navaja, da Direktiva o pticah in Direktiva o habitatih ne zahtevata, da varstveni
         in ohranitveni ukrepi obsegajo posebne obveznosti in prepovedi, ki se nanašajo na območja in cilje določenega varstva. Tudi
         če bi bile države članice zavezane sprejeti take obveznosti in prepovedi, naj ti direktivi ne bi vsebovali nobene oblike odredb
         glede določene stopnje konkretizacije. Iz navedenih direktiv tudi ni razvidna obveznost držav članic – da določijo „ohranitvene
         cilje, ki jih je treba doseči“ – ki bi imela zavezujoč značaj, in še manj, da določijo te cilje v samem pravnem aktu, ki ureja
         stvari, ki jih je treba varovati, ter posebne obveznosti in prepovedi, ki jih je treba upoštevati.

      –       Presoja Sodišča
      56      V skladu s sodno prakso Sodišča člen 4(1) in (2) Direktive o pticah nalaga državam članicam, da POV dodelijo pravni status
         varstva, s katerim je mogoče zagotoviti predvsem preživetje in razmnoževanje ptičjih vrst, navedenih v Prilogi I k tej direktivi,
         ter razmnoževanje, goljenje in prezimovanje redno pojavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v tej prilogi (glej sodbo
         z dne 18. marca 1999 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑166/97, Recueil, str. I‑1719, točka 21; zgoraj navedeno sodbo Komisija
         proti Irski z dne 13. decembra 2007, točka 153, in sodbo z dne 11. decembra 2008 v zadevi Komisija proti Grčiji, C‑293/07,
         točka 22).

      57      Prav tako ni sporno, da člen 4 Direktive o pticah določa posebej načrtovan in okrepljen sistem varovanja za vrste iz Priloge
         I k navedeni direktivi in za selitvene vrste, ki ga upravičuje dejstvo, da gre pri prvih za najbolj ogrožene vrste, pri drugih
         pa za vrste, ki so skupna dediščina Evropske unije (sodba z dne 11. julija 1996 v zadevi Royal Society for the Protection
         of Birds, C‑44/95, Recueil, str. I‑3805, točka 23, ter zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Irski z dne 13. decembra 2007,
         točka 46, in Komisija proti Grčiji z dne 11. decembra 2008, točka 23).

      58      Na podlagi člena 6(2) Direktive o habitatih, katere obveznosti se nadomestijo z obveznostmi iz člena 4(4), prvi stavek, Direktive
         o pticah v zvezi z določenimi območji, mora pravni status varstva POV zagotavljati tudi, da se na njih preprečita poslabšanje
         stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter znatno vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena (glej sodbo z
         dne 27. februarja 2003 v zadevi Komisija proti Belgiji, C‑415/01, Recueil, str. I‑2081, točka 16, in zgoraj navedeno sodbo
         Komisija proti Grčiji z dne 11. decembra 2008, točka 24).

      59      Poleg tega se varstvo POV ne sme omejiti na preprečevanje zunanjih škodljivih vplivov človeka, ampak mora glede na dejansko
         stanje vključevati pozitivne ukrepe za ohranitev ali izboljšanje stanja območja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija
         proti Irski z dne 13. decembra 2007, točka 154).

      60      Glede na besedilo člena 249, tretji odstavek, ES, ki je postal člen 288, tretji odstavek, PDEU, je direktiva za vsako državo
         članico, na katero je naslovljena, zavezujoča glede cilja, ki ga je treba doseči, vendar prepušča nacionalnim organom izbiro
         oblike in metod. Iz tega sledi, da ima Republika Avstrija tako kot katera koli druga država članica na izbiro obliko in metode
         za izvedbo Direktive o pticah (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski z dne 13. decembra 2007, točka 157).

      61      Čeprav je res, da je dosleden prenos direktive posebej pomemben pri Direktivi o pticah, ker je upravljanje skupne dediščine
         za njihova ozemlja zaupano državam članicam (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Irski z dne 13. decembra 2007, točki 64
         in 159), se tem v nobenem primeru ne more naložiti, da obveznosti in prepovedi iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah in
         iz člena 6(2) Direktive o habitatih vključijo v pravni akt, ki naj bi za vsako POV določal varovane vrste in habitate kot
         ohranitvene cilje.

      62      Glede navedenih obveznosti, za katere Komisija trdi, da morajo biti pozitivne in posebne za POV in za točno določene vrste,
         je iz točke 59 te sodbe in iz točke 34 sodbe z dne 20. oktobra 2005 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu (C‑6/04,
         ZOdl., str. I‑9017) razvidno, da sprejetje pozitivnih ukrepov za ohranitev in izboljšanje stanja POV ni sistematično, ampak
         je odvisno od konkretnega stanja zadevnega POV.

      63      Glede prepovedi, ki bi za POV in za točno določene vrste domnevno morale biti posebne – čeprav je na primer res, da se za
         varstvo POV pred ravnanji posameznikov zahteva, da je tem preventivno onemogočeno, da bi sploh začeli opravljati morebitne
         škodljive dejavnosti (zgoraj navedena sodba Komisija proti Irski z dne 13. decembra 2007, točka 208) – ni razvidno, da se
         za uresničenje tega cilja nujno zahteva določitev posebnih prepovedi za vsako POV ali, kot je razvidno iz točke 20 sodbe z
         dne 7. decembra 2000 v zadevi Komisija proti Franciji (C‑374/98, Recueil, str. I‑10799), za vsako točno določeno vrsto.

      64      Glede določitve vrst in habitatov, varovanih na vsakem POV, je treba poudariti, da prav tako kot mora razmejitev POV imeti
         nesporno zavezujočo moč (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Belgiji, točka 22), mora določitev vrst, zaradi katerih
         je bilo določeno navedeno POV, izpolnjevati enako zahtevo. Namreč, če ne bi bilo tako, cilj varstva, ki izhaja iz člena 4(1)
         in (2) Direktive o pticah in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive o habitatih, ne bi bil dosežen.

      65      Glede ciljev ohranitve je iz točk 20 in 21 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji z dne 7. decembra 2000 razvidno,
         da status pravnega varstva, ki ga morajo imeti POV, ne vključuje tega, da morajo ti cilji biti opredeljeni za vsako vrsto,
         obravnavano posebej. Poleg tega, glede na navedeno v točkah 60 in 61 te sodbe, nikakor ni mogoče sklepati, da morajo biti
         cilji ohranitve določeni v istem pravnem aktu kot je ta, ki se nanaša na varovane vrste in habitate določenega POV.

      66      Glede zatrjevane nezadostnosti pravnega statusa varstva POV, ki se navezuje na obstoječi naravni rezervat ali drugo vrsto
         določenega območja, ki je varovano z nacionalnimi in regionalnimi ukrepi, je treba opozoriti, da – kot je navedeno v točki
         57 te sodbe – člen 4 Direktive o pticah določa načrtovan in posebej okrepljen sistem varovanja za vrste iz Priloge I k navedeni
         direktivi in za selitvene vrste. Taka je posebnost sistema varstva, ki ga morajo imeti POV in ki se razlikuje od splošnega,
         manj strogega sistema varstva, določenega v členu 3 Direktive o pticah za vse vrste ptic, na katere se ta nanaša (glej v tem
         smislu zgoraj navedeno sodbo Royal Society for the Protection of Birds, točki 19 in 24). Vendar iz tega ni razvidno, da bi
         le pravni sistem, ki je posebej določen in vzpostavljen za vsako POV, lahko učinkovito varoval tovrstno območje.

      67      Glede na navedeno je treba ugotoviti, da v obravnavanem primeru ni bila dokazana utemeljenost očitka o splošni neizpolnitvi
         obveznosti tožene države članice, in sicer obveznosti, določenih v členu 4(1) ali (2) Direktive o pticah in členu 6(2) v povezavi
         s členom 7 Direktive o habitatih.

      68      Zato je treba utemeljenost tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti preučiti glede na veljavne predpise v več deželah v zvezi
         z rokom, določenim v obrazloženem mnenju, in v mejah, določenih v točki 47 te sodbe.

       Dežela Gradiščanska
      –       Trditve strank
      69      Komisija trdi, da glede na to, da območja Natura 2000 niso bila spremenjena v evropska ohranitvena območja s pravnim statusom,
         ki tem pripada, POV dežele Gradiščanske nimajo ustreznega statusa varstva.

      70      Republika Avstrija omenja nekatera območja, za katera navaja, da se zanje pripravljajo predpisi, s katerimi bodo razglašena
         za evropska ohranitvena območja. S predpisi vlade dežele Gradiščanske z dne 23. marca 2008 naj bi bilo zgolj območje Auwiesen
         Zickenbachtal določeno kot „evropsko ohranitveno območje Auwiesen Zickenbachtal“.

      –       Presoja Sodišča
      71      Tako iz trditev strank kot iz dopisa, ki ga je 20. februarja 2007 Republika Avstrija poslala Komisiji kot odgovor na obrazloženo
         mnenje, je razvidno, da v roku, določenem v tem mnenju, v deželi Gradiščanski ni bilo določeno nobeno POV. Vendar se drugi
         očitek, kot je navedeno v tožbenih predlogih, nanaša le na že določena POV.

      72      Zato je ta očitek, kar zadeva stanje v navedeni deželi, zdaj brezpredmeten in ga je treba zavrniti.

       Dežela Dunaj
      –       Trditve strank
      73      Komisija navaja, da nobeno od štirih POV te dežele, ki so bila določena kot POV šele 17. oktobra 2007, nima pravnega statusa,
         ki bi jim dajal zadostno varstvo.

      74      Republika Avstrija odgovarja, da so navedena POV varovana skladno z zahtevami iz člena 4(1) ali (2) Direktive o pticah ter
         iz členov 6(2) in 7 Direktive o habitatih.

      –       Presoja Sodišča
      75      Ni sporno, da območja, ki so obravnavana v tej zadevi, niso bila določena kot POV v roku, določenem v obrazloženem mnenju.

      76      V teh okoliščinah je treba iz istih razlogov, kot so navedeni v točki 71 te sodbe, zavrniti drugi očitek v zvezi s stanjem
         v deželi Dunaj.

       Dežela Koroška
      –       Trditve strank
      77      Po mnenju Komisije pravnega statusa evropskega ohranitvenega območja za ptice Flachwasserbiotop Neudenstein, ki je edino POV,
         ki je bilo določeno pred iztekom roka, določenega v obrazloženem mnenju, ni mogoče obravnavati, kot da daje zadostno varstvo
         temu območju, z obrazložitvijo, da notranji predpisi ne določajo ne posebnih ohranitvenih ukrepov in ciljev glede konkretno
         zadevnih ptic ne kartografske predstavitve tega POV.

      78      Republika Avstrija je le potrdila obstoj navedenega POV.

      –       Presoja Sodišča
      79      V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 2 uredbe vlade dežele Koroške z dne 23. maja 2005 o navedenem POV določa, da če
         varstveni pogoji, določeni v členu 2 uredbe iste vlade z dne 8. novembra 1994, ki je bila objavljena v uradnem listu navedene
         dežele št. 92/1994, zagotavljajo zadostno varstvo, ni treba dodatno določiti obveznosti, prepovedi, omejitev izdaje dovoljenj
         in ohranitvenih ukrepov za evropsko ohranitveno območje Flachwasserbiotop Neudenstein.

      80      Poleg tega člen 3 te uredbe z dne 23. maja 2005 določa, da je njen cilj ohranitev, razvoj ali ponovna vzpostavitev ohranitvenega
         stanja, ki je ugodno za varovane vrste, navedene v prilogi.

      81      V tem okviru in glede na ugotovitve v točki 65 te sodbe ter ker ni nobenega dokaza o tem, da naj bi se zaradi uresničitve
         ciljev ohranitve ptičjih vrst, navedenih v členu 4(1) in (2) Direktive o pticah, med katere spadajo vrste, navedene v prilogi
         k navedeni uredbi, v obravnavani zadevi zahtevale podrobnejše določbe kot te, ki jih je sprejela vlada dežele Koroške, zato
         je treba očitek Komisije v zvezi s tem zavrniti.

      82      Glede trditve, da naj navedeno POV ne bi bilo kartografsko predstavljeno, je treba ugotoviti, da čeprav se s tako predstavitvijo
         lahko zagotovi jasna razmejitev območja, pa to, kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 84 sklepnih predlogov, ni
         edini mogoč in zanesljiv način razmejitve območja.

      83      Zato je treba ta očitek Komisije v zvezi s tem prav tako zavrniti.

      84      Drugi očitek je treba torej zavrniti v delu, ki se nanaša na stanje v deželi Koroški.

       Dežela Zgornja Avstrija
      –       Trditve strank
      85      Komisija trdi, da sistem varstva, ki velja na enajstih vpisanih POV te dežele, ni zadosten. Po eni strani naj ne bi obstajal
         noben predpis o POV Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal in Untere Traun. Po drugi strani naj
         predpisi, ki veljajo za POV Traun-Donau-Auen, Ettenau, Frankinger Moos, Dachstein, Unterer Inn in Nationalpark Kalkalpen,
         ne bi zagotavljali ustreznega varstva.

      86      Komisija navaja, da glede POV Ettenau, Traun-Donau-Auen in Frankinger Moos obstajajo splošni predpisi o naravnih rezervatih,
         ki v dveh zadnjenavedenih primerih urejajo le dovoljene posege. Za POV Dachstein, Unterer Inn in Nationalpark Kalkalpen naj
         bi veljali posebni predpisi o evropskih ohranitvenih območjih, ki v bistvu določajo le splošno prepoved poseganja.

      87      Republika Avstrija navaja, da vlada dežele Zgornje Avstrije pripravlja manjkajoče predpise. Vendar pa zavrača tezo Komisije,
         v skladu s katero naj nobeno POV te dežele ne bi imelo zadostnega statusa varstva. POV, ki naj bi bila trenutno varovana kot
         naravni rezervati, naj bi namreč na podlagi člena 25 zakona iz leta 2001 o varstvu narave in pokrajine Zgornje Avstrije (Oö.
         Natur-und Landschaftsschutzgesetz 2001, LGBl. št. 129/2001) imela popolno varstvo, ki celo presega zahteve iz Direktive o
         pticah. Poleg tega ta država članica kot primer POV, ki ima zadosten status varstva, navaja POV Dachstein in Nationalpark
         Kalkalpen, pri čemer omenja več notranjih določb, ki so še posebej osredotočene na ohranitev ptic.

      –       Presoja Sodišča
      88      Glede POV Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal in Untere Traun kaže, da noben upošteven predpis
         ni bil poslan Komisiji niti ni bil navajan v postopku pred Sodiščem. Zato je očitek Komisije o nezadostnosti predpisov o teh
         POV utemeljen.

      89      Glede pravne ureditve drugih POV je treba ugotoviti, da ker Komisija glede na konkretno stanje vsakega območja ni dokazala,
         da naj bi bila taka ureditev nezadostna z vidika upoštevnih zahtev Direktive o pticah in Direktive o habitatih, s svojimi
         ne dovolj podrobnimi navedbami ni dokazala utemeljenosti svojega očitka, ki ga je zato treba v zvezi s tem zavrniti.

      90      Iz tega je razvidno, da je drugi očitek v zvezi s stanjem v deželi Zgornja Avstrija mogoče sprejeti le v delu, v katerem se
         nanaša na POV Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal in Untere Traun.

       Dežela Vorarlberg
      –       Trditve strank
      91      Komisija navaja, da ureditev, ki velja v tej deželi, za POV ne določa posebnih varstvenih in ohranitvenih ciljev niti konkretnih
         ukrepov in obveznosti ali prepovedi. Komisija zlasti glede POV Klostertaler Bergwälder poudarja, da varstvo, ki ga temu območju
         daje upravljalni načrt za gozdove, ki ga je sprejela vlada dežele Vorarlberg, ni zadostno. POV Verwall pa naj bi posebej varovala
         uredba navedene vlade, ki pa je bila sprejeta po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, in naj bi vsebovala obveznosti,
         prepovedi in določbe za varstvo in ohranitev območja in varovanih vrst, ki so na tem območju.

      92      Republika Avstrija je na to odgovorila, da za POV Rheindelta, Lauteracher Ried, Bangser Ried in Matschels veljajo predpisi
         o varovanem območju, ki prepovedujejo ukrepe in uporabo, ki bi škodovali naravnim habitatom vrst, katerim so ta območja namenjena,
         oziroma ki znatno motijo te vrste. Glede POV Klostertaler Bergwälder pa naj bi bil gozdnovarstveni načrt pripravljen – z zavezujočo
         močjo – po navodilu organov, da bi se izvedli ohranitveni ukrepi, ki so nujni za vzdrževanje ohranitvenega stanja, ki je ugoden
         za ptičje vrste, navedene v Prilogi I k Direktivi o pticah in prisotne na tem območju.

      –       Presoja Sodišča
      93      Treba je poudariti, da člen 13(2) uredbe o varstvu narave (LGBl. str. 36/2003) določa, da je vlada dežele Vorarlberg zavezana,
         če je potrebno, z upravljalnimi načrti ali drugimi konvencijami oziroma z odločbo ali uredbo sprejeti vzdrževalne ukrepe in
         ukrepe za razvoj in ohranitev navedenih območij v skladu z ekološkimi zahtevami zlasti glede ptičjih vrst, ki so navedene
         v Prilogi I k Direktivi o pticah oziroma so prisotne na teh območjih.

      94      Člen 14 navedene uredbe izrecno določa prepoved poslabšanja, medtem ko člen 15 te uredbe določa študijo vplivov in, če je
         potrebno, zahteve glede dovoljenj v zvezi s cilji ohranitve, ki izhajajo iz zahteve o ugodnem stanju ohranjenosti naravnih
         habitatov in vrst, navedenih v prilogi, ki so odločilni za določitev območja.

      95      K temu je treba glede POV Rheindelta, Lauteracher Ried, Bangser Ried, Matschels in Klostertaler Bergwälder prišteti še ukrepe,
         ki jih je naštela Republika Avstrija in so navedeni v točki 92 te sodbe.

      96      V takih okoliščinah, zlasti glede na ugotovitve v točki 65 te sodbe in ker ni bilo dokazano, da so za uresničitev ciljev ohranitve
         ptičjih vrst, navedenih v členu 4(1) Direktive o pticah, v obravnavani zadevi nujne določbe, ki so podrobnejše od določb,
         ki jih je sprejela vlada dežele Vorarlberg, je treba očitek Komisije zavrniti v delu, ki se nanaša na POV, navedena v prejšnji
         točki te sodbe.

      97      Glede POV Verwall, za razliko od POV, navedenih v točki 95 te sodbe, ni razvidno, da je to območje imelo posebno pravno varstvo
         v roku, določenem v obrazloženem mnenju. Poleg tega, ker je navedena vlada malo po izteku tega roka sprejela uredbo, s katero
         se uveljavlja več posebnih varstvenih ukrepov, je treba v obravnavanem primeru ugotoviti, da to POV ni imelo zadostnega varstva
         do sprejetja teh ukrepov. Zato je tožba v zvezi s tem utemeljena.

      98      Drugi očitek – v delu, ki se nanaša na stanje v deželi Vorarlberg – je treba glede POV Verwall sprejeti.

       Dežela Tirolska
      –       Trditve strank
      99      Po mnenju Komisije splošna ureditev, ki velja v tej deželi, ne določa zadostnega statusa varstva za POV, ki se nahajajo na
         njenem območju. Vlada dežele Tirolske naj bi nedvomno sprejela uredbo, ki vsebuje seznam enajstih območij Natura 2000, vendar
         naj ta akt ne bi določal ne varovanih ptičjih vrst, ne varstvenih in ohranitvenih ciljev in ne bistvenih pravil ravnanja,
         ki jih je treba upoštevati. Ker posebni ohranitveni cilji niso bili določeni, so bili na splošno nadomeščeni z varstvom habitatov
         in ptic, navedenih v standardnih tehničnih listinah, v skladu s členom 14(11) zakona iz leta 1997 o varstvu narave dežele
         Tirolske, v različici z dne 12. maja 2004 (LGBl. št. 50/2004, v nadaljevanju: TNSchG). Komisija zlasti navaja, da status varstva
         POV Tiroler Lechtal ni zadosten.

      100    Republika Avstrija navaja, da je bilo izvajanje Direktive o pticah in Direktive o habitatih vključeno v sistem varstva, ki
         je bil že pripravljen in ki obsega zlasti naravne rezervate, naravne parke, območja varstva pokrajine, območja miru in varovana
         območja. To izvajanje naj bi se uresničevalo z navezovanjem pravil iz teh direktiv na obstoječa pravila na območjih varstva
         in z dopolnjevanjem takih pravil. V teh varstvenih območjih naj bi bile torej določene številne prepovedi, obveznosti in zahteve
         glede dovoljenj.

      101    Na podlagi načrta, sprejetega decembra 2004, naj bi za vsa POV dežele Tirolske veljala usklajeno upravljanje, katerega cilj
         je uresničitev ciljev varstva, določenih za vsako območje, in trajno zagotavljanje zlasti ohranjanja ptičjih vrst, ki se nahajajo
         na vsakem zadevnem območju. Republika Avstrija trdi, da prehodna ureditev, določena v členu 14 TNSchG zagotavlja zadostno
         varstvo POV do določitve ciljev ohranitve s posebno uredbo.

      102    Tožena država članica je podrobno opisala sistem varstva, ki velja za POV Tiroler Lechtal in trdi, da je zadosten glede na
         zahteve Direktive o pticah in Direktive o habitatih.

      –       Presoja Sodišča
      103    Treba je poudariti, da so na podlagi člena 3(9), točka 9, TNSchG ohranitveni cilji določeni kot vzdrževanje in obnovitev ugodnega
         ohranitvenega stanja ptic, navedenih v Prilogi I k Direktivi o pticah in v njenem členu 4(2), ki so prisotne na evropskem
         območju za ohranitev ptic ali njihovih habitatov.

      104    Vlada navedene dežele je na podlagi člena 14(3) TNSchG zavezana s predpisi določiti ohranitvene cilje za vsako območje Natura
         2000 in, če je potrebno, ohranitvene določbe in ukrepe, ki so nujni za vzpostavitev ugodnega ohranitvenega stanja.

      105    Člen 14(11) TNSchG glede prehodnega obdobja pred sprejetjem teh predpisov določa, da ohranitvene cilje začasno nadomeščajo
         ukrepi varstva divjih habitatov, favne in flore, med katere spadajo ptice, ki so določeni v standardnih listinah.

      106    Vendar tovrstna listina, določena z Odločbo Komisije 97/266/ES z dne 18. decembra 1996 o obliki informacij za predlagana območja
         Nature 2000 (UL 1997, L 107, str. 1), za katero se ve, da je na podlagi upoštevnih predpisov dežele Tirolske objavljena in
         jo tretje osebe lahko izpodbijajo, navaja ptičje vrste, zaradi katerih se zadevno območje določi kot POV. Poleg tega navedena
         listina med drugim vsebuje tudi opis območja, pregled kakovosti in njegovega pomena, zlasti ob upoštevanju ohranitvenih ciljev
         Direktive o pticah, ter oceno tega območja za vsako od navedenih vrst.

      107    Poleg tega ni sporno, da so v vsakem od POV navedene dežele določene številne prepovedi, obveznosti in postopki izdaje dovoljenj,
         ki za vsako od teh območij veljajo poleg splošnih zahtev glede dovoljenj in zakonskih prepovedi.

      108    Iz spisa je na primer tudi razvidno, da je v naravnih rezervatih načeloma prepovedana gradnja ali postavitev naprav, gradnja,
         razširitev ali prestavljanje cest ali poti, odstranjevanje ali zasipanje nezazidanih površin, nova pogozdovanja, pristajanje
         in vzletanje na polju, vsako povzročanje znatnega hrupa, gnojenje, uporaba strupenih sredstev in uporaba motornih vozil. V
         POV je poleg navedenih prepovedi prepovedan tudi splošen vstop nanje.

      109    Glede na navedeno ni mogoče šteti za dokazano, da je sistem varstva POV, ki velja v deželi Tirolski, nezadosten v smislu člena
         4(1) ali (2) Direktive o pticah in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive o habitatih.

      110    Enako velja tudi za POV Tiroler Lechtal, ki ima tudi varstvo naravnega parka in del katerega, namreč Tiroler Lech, je bil
         razglašen za naravni rezervat.

      111    Na ugotovitve v zgornjih dveh točkah pa ne more vplivati okoliščina, da člen 14(3) TNSchG določa, da mora vlada dežele Tirolske
         s predpisi določiti ohranitvene cilje za vsako območje Natura 2000. Namreč, tudi če se tak sistem lahko izboljša, to v obravnavanem
         primeru ne pomeni, da sistem, ki je že vzpostavljen v tej deželi, ne izpolnjuje ohranitvenih zahtev.

      112    Zato je treba drugi očitek zavrniti v delu, ki se nanaša na stanje v deželi Tirolski.

      113    Glede POV, za katere je v obravnavanem primeru ugotovljeno, da nimajo zadostnega statusa pravnega varstva glede na zahteve
         iz upoštevnih določb Direktive o pticah in Direktive o habitatih, Sodišče nima podatkov, na podlagi katerih bi odločilo, ali
         vrste, zaradi katerih so bila določena navedena POV, spadajo hkrati v odstavka 1 in 2 člena 4 Direktive o pticah ali v le
         enega od njiju.

      114    Zato se je treba v zvezi s tem sklicevati na člen 4 Direktive o pticah.

      115    V smislu vseh navedenih ugotovitev je treba ugotoviti, da Republika Avstrija:

      –        s tem, da na podlagi ornitoloških meril območja Hanság v deželi Gradiščanski ni pravilno določila kot POV oziroma ni pravilno
         razmejila POV Nizke Ture v deželi Štajerski v skladu s členom 4(1) Direktive o pticah, in

      –        s tem, da za POV Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal in Untere Traun v deželi Zgornja Avstrija
         ter POV Verwall v deželi Vorarlberg ni določila pravnega varstva v skladu z zahtevami iz člena 4 Direktive o pticah in člena
         6(2) v povezavi s členom 7 Direktive o habitatih,

      ni izpolnila obveznosti iz teh določb.
       Stroški
      116    V skladu s členom 69(3), prvi pododstavek, Poslovnika lahko Sodišče odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi
         svoje stroške, če vsaka stranka uspe samo deloma. Ker je v obravnavanem primeru vsaka stranka uspela samo deloma, je treba
         odločiti, da vsaka stranka nosi svoje stroške.

      117    V skladu s členom 69(4), prvi pododstavek, Poslovnika Zvezna republika Nemčija, ki je intervenirala v tem sporu, nosi svoje
         stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      1.      Republika Avstrija:
      –        s tem, da na podlagi ornitoloških meril območja Hanság v deželi Gradiščanski ni pravilno določila kot posebnega območja varstva
            oziroma ni pravilno razmejila posebnega območja varstva Nizke Ture v deželi Štajerski v skladu s členom 4(1) Direktive Sveta
            79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic, in
      –        s tem, da za posebna območja varstva Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal in Untere Traun v
            deželi Zgornja Avstrija ter za posebno območje varstva Verwall v deželi Vorarlberg ni določila pravnega varstva v skladu z
            zahtevami iz člena 4 Direktive 79/409 in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o
            ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst,
      ni izpolnila obveznosti iz teh določb.
      2.      V preostalem se tožba zavrne.
      3.      Evropska Komisija, Republika Avstrija in Zvezna republika Nemčija nosijo svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 27. februarja 2002. # Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-302/00.


Sodba Sodišča z dne 5. julija 1977. # Granaria BV proti Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nizozemska. # Zadeva 116-76. #


Sodba Sodišča z dne 12. marca 1987. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti. # Zadeva 176/84.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 5. oktobra 2004.#CaixaBank France proti Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Francija.#Pravica do ustanavljanja - Kreditne institucije - Nacionalna zakonodaja, ki prepoveduje obrestovanje računov za vloge na vpogled.#Zadeva C-442/02.

text:
      Zadeva C-442/02
      CaixaBank France
      proti
      Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe Conseil d'État (Francija))
      „Pravica do ustanavljanja – Kreditne institucije – Nacionalna zakonodaja, ki prepoveduje obrestovanje računov za vloge na vpogled“
      Povzetek sodbe
      Prosto gibanje oseb – Pravica do ustanavljanja – Kreditne institucije – Nacionalna zakonodaja, ki prepoveduje obrestovanje
            računov za vloge na vpogled – Nedopustnost – Utemeljitev – Odsotnost
      (Člen 43 ES)
      Člen 43 nasprotuje zakonodaji države članice, ki kreditni instituciji, hčerinski družbi družbe iz druge države članice, prepoveduje
         obrestovanje računov za vloge na vpogled v eurih, ki jih odprejo rezidenti prve države članice.

      Takšna prepoved, ki za družbe iz drugih držav članic pomeni resno oviro za opravljanje njihovih storitev prek podružnic, s
         čimer vpliva na njihov dostop do trga, se namreč šteje za omejitev v smislu člena 43 ES. Te omejitve ni mogoče utemeljiti
         z nujnimi razlogi v javnem interesu, in sicer varstvo potrošnikov ali spodbujanje srednje ali dolgoročnega varčevanja, ker
         prekorači okvire tistega, kar je potrebno za uresničitev teh ciljev.

      (Glej točke 12, 17, 21, 23-24 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 5. oktobra 2004(*)

      „Pravica do ustanavljanja – Kreditne institucije – Nacionalna zakonodaja, ki prepoveduje obrestovanje računov za vloge na vpogled“
      V zadevi C-442/02,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je s sklepom z dne 6. novembra 2002
         vložilo Conseil d’État (Francija) in je na Sodišče prispel 5. decembra 2002, v postopku

      Caixa-Bank France
      proti
      Ministère de l’Économie, des Finances et de l’Industrie,

      ob sodelovanju
      Banque fédérale des banques populaires in drugih,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.‑P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues (poročevalec),
         predsedniki senatov, in R. Schintgen, sodnik, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, in
         K. Lenaerts, sodnik,

      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodni tajnik: M. Múgica Arzamendi,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 19. novembra 2003,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Caixa-Bank France M. Dany, avocat, in G. Castello, generalni direktor,
      –        za Banque fédérale des banques populaires in druge A. Barav, avocat in barrister,
      –        za Francosko republiko R. Abraham, G. de Bergues, D. Petrausch in F. Alabrune, zastopnik, ter E. Fernández-Bollo, nacionalni
         strokovnjak,

      –        za Komisijo Evropskih skupnosti M. Patakia in G. Zavvos, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 25. marca 2004
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 43 ES.

       Nacionalni pravni okvir
      2        Člen L. 312-3 Monetarnega in finančnega zakonika v besedilu, ki je uporabno v tem primeru, določa:

      „Ne glede na drugačne določbe je vsem kreditnim institucijam, ki od javnosti sprejemajo depozite na račune za vloge na vpogled
         ali za manj kot pet let, ne glede na način, te depozite prepovedano obrestovati višje, kot to določa uredba Komiteja za bančno
         in finančno ureditev ali ministrstva, pristojnega za gospodarstvo.“

      3        Uredba Komiteja za bančno in finančno ureditev št. 86-13, potrjena z odlokom ministrstva, pristojnega za gospodarstvo in finance,
         z dne 14. maja 1986 (JORF (uradni list Francoske republike) z dne 15. 5. 1986, str. 6330) prepoveduje obrestovanje računov
         za vloge na vpogled.

      4        Ta prepoved velja za evroračune za vloge na vpogled, ki jih odprejo francoski rezidenti, ne glede na njihovo državljanstvo.

       Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
      5        Od 18. februarja 2002 je Caixa-Bank France (v nadaljevanju: Caixa-Bank), družba francoskega prava s sedežem v Franciji, ki
         je podružnica družbe Caixa Holding, družbe španskega prava s sedežem v Španiji, ki ima deleže skupine Caixa v kreditnih institucijah,
         ki so pod tem imenom ustanovljene v Španiji in v drugih državah Evropske unije, za depozite nad 1500 EUR v Franciji ponujala
         račun za vloge na vpogled, obrestovane z 2 % letno. Caixi Bank je Bančna in finančna komisija z odločbo z dne 16. aprila 2002
         prepovedala sklepanje novih pogodb s francoskimi rezidenti za evroračune za vloge na vpogled ter zahtevala, naj prekliče že
         sklenjena določila o obrestovanju teh vlog.

      6        Caixa-Bank je zoper to odločbo vložila zahtevo za varstvo zakonitosti pri Conseil d’État, ki je sklenilo, da prekine odločanje
         in Sodišču zastavi naslednji vprašanji:

      „1. Ali to, da država članica bančnim institucijam, ki so zakonito ustanovljene na njenem ozemlju, prepove obrestovanje vlog
         na vpogled in drugih vračljivih depozitov, ob tem da Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta št. 2000/12 z dne 20. marca
         2000 tega ne obravnava, pomeni omejitev pravice do ustanavljanja?

      2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, kateri so tisti razlogi javnega interesa, na podlagi katerih bi bilo v konkretnem
         primeru mogoče utemeljiti takšno omejitev?“

       Vprašanji za predhodno odločanje
      7        Najprej je treba poudariti, da se Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta št. 2000/12/ES z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja
         in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (UL L 126, str. 1), v primeru, kot je ta v glavni stvari, ne uporablja zlasti
         zato, ker ne določa omejitev za družbe, kot je Caixa-Bank, ki uporabijo pravico do ustanavljanja v državi članici tako, da
         ustanovijo podružnice kreditnih institucij v drugih državah članicah.

      8        Z navedenima vprašanjema predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člen 43 ES nasprotuje predpisu države članice, ki kreditni
         instituciji, podružnici družbe iz druge države članice, prepoveduje obrestovanje evroračunov za vloge na vpogled, ki jih rezidenti
         odprejo v prvi državi članici.

      9        Pravica do ustanavljanja iz člena 43 ES, v povezavi s členom 48 ES, je priznana tako fizičnim osebam, ki so državljani države
         članice, kot tudi pravnim osebam v smislu slednje določbe. Ob upoštevanju določenih izjem in pogojev zajema dostop do vseh
         lastnih storitev in njihovo izvajanje ter ustanovitev in upravljanje podjetij, ustanovitev agencij, hčerinskih družb in podružnic
         (glej zlasti sodbo z dne 11. maja 1999 v zadevi Pfeiffer, C-255/97, Recueil, str. I-2835, točko 18).

      10      Glede na določbe člena 43 ES se za urejanje pravnega položaja družbe, kot je Caixa-Bank, uporablja pravo Skupnosti.

      11      Člen 43 ES prepoveduje omejitve pravice do ustanavljanja. Za takšne omejitve je treba šteti vsakršne ukrepe, ki prepovedujejo,
         ovirajo ali napravijo uveljavitev te svoboščine manj zanimivo (glej zlasti sodbe z dne 30. novembra 1995 v zadevi Gebhard,
         C-55/94, Recueil, str. I-4165, točka 37; z dne 1. februarja 2001 v zadevi Mac Quen in drugi, C-108/96, Recueil, str. I-837,
         točka 26, in z dne 17. oktobra 2002 v zadevi Payroll in drugi, C-79/01, Recueil, str. I-8923, točka 26).

      12      Prepoved obrestovanja računov za vloge na vpogled, kot je določena s francoskim predpisom, za družbe iz držav članic razen
         Francije pomeni resno oviro za opravljanje njihovih storitev prek podružnic v tej državi članici, ki vpliva na njihov dostop
         do trga. Zato je treba to omejitev obravnavati kot omejitev v smislu člena 43 ES.

      13      Omenjena prepoved zbiranja kapitala od javnosti ovira podružnice tujih kreditnih institucij in jim odvzema možnost, da bi
         z obrestovanjem vlog na vpogled učinkoviteje konkurirale kreditnim institucijam, ki tradicionalno poslujejo v državi, kjer
         imajo sedež, in imajo veliko mrežo agencij ter zato večje možnosti kot omenjene podružnice, da od javnosti zbirajo kapital.

      14      Poleg tega je za kreditne institucije, ki so podružnice tuje družbe, ob prodoru na trg države članice konkuriranje s stopnjo
         obrestne mere za račune za vloge na vpogled ena izmed najučinkovitejših metod za dosego tega cilja. Dostop do trga je torej
         s takšno prepovedjo za te institucije dodatno otežen.

      15      Čeprav je francoska vlada na obravnavi izjavila, da obstajajo vrste računov, ki so primerljivi z računi za vloge na vpogled,
         kot so računi za dobo 15 dni, katerih prepoved obrestovanja ne zadeva, in ki so prispevali k temu, da je kreditnim institucijam,
         kot je Caixa-Bank, pri zbiranju depozitov od javnosti omogočeno konkuriranje francoskim kreditnim institucijam ter tudi povečanje
         njihovega deleža na francoskem trgu, je ta vlada priznala, da ti računi v nasprotju z računi za vloge na vpogled ne omogočajo
         uporabe bančnih kartic ali čekov. Obravnavana prepoved zato za kreditne institucije, kot je Caixa-Bank, pomeni oviro pri dejavnosti
         zbiranja depozitov od javnosti, ki je obstoj drugih vrst računov, katerih vloge so obrestovane, ne more odpraviti.

      16      Omejitev opravljanja in razvoja storitev preko omenjenih podružnic, ki je posledica sporne prepovedi, je poleg tega pomembnejša,
         ker je sprejemanje depozitov od javnosti in odobravanje kreditov temeljna storitev kreditnih institucij (v tem smislu glej
         predvsem člen 1, točka 1, Direktive 2000/12 in Prilogo I k tej direktivi).

      17      Iz stalne sodne prakse izhaja, da je ukrep, ki kot v zadevi v glavni stvari velja za vse osebe ali podjetja, ki opravljajo
         dejavnost na ozemlju države gostiteljice, utemeljen, če služi višjim razlogom v javnem interesu in pod pogojem, da je primeren
         in nujen za dosego cilja ki ga ni mogoče doseči z nobenim blažjim posegom (glej zlasti sodbo z dne 4. julija 2000 v zadevi
         Haim, C-424/97, Recueil, str. I-5123, točka 57; zgoraj navedeno sodbo Mac Quen in drugi, točka 26, in sodbo z dne 15. januarja
         2002 v zadevi Komisija proti Italiji, C-439/99, Recueil str. I-305, točka 23).

      18      Zato je treba preizkusiti, ali razlogi, ki jih je navedla francoska vlada, ustrezajo tem merilom.

      19      Da bi utemeljila omejitev svobode do ustanavljanja, ki izhaja iz sporne določbe, je francoska vlada navedla tako varstvo potrošnikov
         kot tudi spodbujanje srednje in dolgoročnega varčevanja.

      20      Najprej naj bi bila ta prepoved potrebna za ohranjanje brezplačnosti osnovnih bančnih storitev. Uvedba obrestovanja računov
         za vloge na vpogled bi pomembno povečala stroške poslovanja bank, ki bi jih nadomestile z uvedbo povečanja računov in določanjem
         tarif za različne do sedaj brezplačne bančne storitve, zlasti za izdajo čekov.

      21      Vendar je treba poudariti, da gre pri zadevni prepovedi v glavni stvari kljub temu, da je varstvo potrošnikov eden izmed razlogov,
         s katerim je mogoče upravičiti omejitev temeljne svoboščine, ki jih zagotavlja Pogodba, in kljub predpostavki, da konec koncev
         za potrošnike pomeni določene ugodnosti, za ukrep, ki ni nujno potreben za dosego cilja.

      22      Kljub predpostavki, da prenehanje prepovedi obrestovanja vlog na vpogled potrošnikom nujno prinaša povečanje cen osnovnih
         bančnih storitev ali zaračunavanje izdaje čekov, bi bilo treba za potrošnika zlasti predvideti možnost, da se odloči bodisi
         za račun za vloge na vpogled, ki niso obrestovane, in še nadaljnje brezplačne določene osnovne bančne storitve, bodisi za
         račun za vloge na vpogled, ki so obrestovane, in možnost za kreditne institucije, da do sedaj brezplačne storitve, kot je
         izdaja čekov, zaračunajo.

      23      Kar zadeva skrb francoskih organov za vzpodbujanje dolgoročnega varčevanja, je treba poudariti, da kljub temu da prepoved
         obrestovanja računov za vloge na vpogled gotovo lahko vzpodbuja dolgo ali srednjeročno varčevanje, ne gre nič manj za ukrep,
         ki ni nujno potreben za dosego tega cilja.

      24      Glede na zgoraj navedene ugotovitve je treba na predhodni vprašanji odgovoriti tako, da člen 43 nasprotuje predpisu države
         članice, ki kreditni instituciji, podružnici družbe iz druge države članice, prepoveduje obrestovanje evroračunov za vloge
         na vpogled, ki jih odprejo rezidenti prve države članice.

       Stroški
      25      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      Člen 43 ES nasprotuje predpisu države članice, ki kreditni instituciji, podružnici družbe iz druge države članice, prepoveduje
            obrestovanje evroračunov za vloge na vpogled, ki jih odprejo rezidenti prve države članice.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča za uslužbence (sodnik posameznik) z dne 15. oktobra 2014. # Evert Anton De Bruin proti Evropskemu parlamentu. # Zadeva F-15/14.