title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 18. decembra 2014.#CA Consumer Finance SA proti Ingrid Bakkaus in drugim.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal d’instance d’Orléans.#Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Potrošniški kredit – Direktiva 2008/48/ES – Obveznost zagotovitve predpogodbenih informacij – Obveznost preverjanja kreditne sposobnosti kreditojemalca – Dokazno breme – Dokazna sredstva.#Zadeva C‑449/13.

text:
         SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 18. decembra 2014 (
            *1
         )
      „Predhodno odločanje — Varstvo potrošnikov — Potrošniški kredit — Direktiva 2008/48/ES — Obveznost zagotovitve predpogodbenih informacij — Obveznost preverjanja kreditne sposobnosti kreditojemalca — Dokazno breme — Dokazna sredstva“
      V zadevi C‑449/13,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo tribunal d’instance d’Orléans (Francija) z odločbo z dne 5. avgusta 2013, ki je prispela na Sodišče 12. avgusta 2013, v postopku

         CA Consumer Finance SA

      proti

         Ingrid Bakkaus,

         Charline Bonato, rojeni Savary,

         Florianu Bonatu,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi L. Bay Larsen, predsednik senata, K. Jürimäe, sodnica, J. Malenovský, M. Safjan, sodnika, in A. Prechal (poročevalka),
      generalni pravobranilec: N. Wahl,
      sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. julija 2014,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za CA Consumer Finance SA B. Soltner, odvetnik,

               —

               za francosko vlado D. Colas in S. Menez, agenta,

               —

               za nemško vlado T. Henze in J. Kemper, agenta,

               —

               za špansko vlado A. Rubio González, agent,

               —

               za Evropsko komisijo M. Owsiany-Hornung in M. Van Hoof, agenta,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 11. septembra 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 5 in 8 Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL L 133, str. 66, in popravki v UL 2009, L 207, str. 14, UL 2010, L 199, str. 40 in UL 2011, L 234, str. 46).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru sporov med družbo CA Consumer Finance SA (v nadaljevanju: CA CF) in, v prvem sporu, I. Bakkaus ter, v drugem sporu, C. Bonato, rojeno Savary, in F. Bonatom (v nadaljevanju: skupaj: kreditojemalci) zaradi zahtevkov za plačilo preostalih dolgovanih zneskov od osebnih posojil, ki jih je ta družba odobrila kreditojemalcem in ki jih ti niso odplačali.

         Pravni okvir

         Pravo Unije

               3

               V uvodnih izjavah 7, 9, 19, 24 in od 26 do 28 Direktive 2008/48 je navedeno:

                        „(7)

                        Da bi olajšali nastanek dobro delujočega notranjega trga potrošniških kreditov, je treba zagotoviti usklajen okvir Skupnosti v številnih osrednjih območjih. […]

                  […]

                        (9)

                        Polna uskladitev je potrebna zato, da se vsem potrošnikom v Skupnosti zagotovi visoka in primerljiva raven varovanja njihovih interesov in se vzpostavi pravi notranji trg. Državam članicam se torej ne bi smelo dovoliti, da obdržijo ali uvedejo druge nacionalne določbe kot tiste, določene s to direktivo. Vendar naj bi se ta omejitev uporabljala samo za določbe, usklajene v tej direktivi. V primerih, ko ne obstajajo takšne usklajene določbe, bi se morale države članice same odločiti, ali bodo obdržale ali sprejele nacionalno zakonodajo. […]

                  […]

                        (19)

                        Da bi se potrošniki lahko odločali ob polnem poznavanju dejstev, bi morali še pred sklenitvijo kreditne pogodbe dobiti ustrezne podatke, ki jih lahko potrošnik odnese s seboj in preuči, o pogojih in stroških kredita ter svojih obveznostih. Za zagotovitev kar največje preglednosti in primerljivosti ponudb bi morali ti podatki vsebovati predvsem strošek efektivne obrestne mere za ta kredit, ki bi jo bilo treba v vsej Skupnosti določiti na enak način. […]

                  […]

                        (24)

                        Potrošnika je treba pred sklenitvijo kreditne pogodbe podrobno informirati, ne glede na to, ali je v trženje kredita vključen kreditni posrednik ali ne. Zato bi morale zahteve po predpogodbenih informacijah na splošno veljati tudi za kreditne posrednike. […]

                  […]

                        (26)

                        […] Še zlasti na rastočem kreditnem trgu je pomembno, da se dajalci kreditov ne spuščajo v neodgovorno posojanje ali izdajanje kreditov brez poprejšnje ocene kreditne sposobnosti, države članice pa bi morale izvajati potreben nadzor, da se izogne takšnemu ravnanju, in bi morale določiti potrebne ukrepe za sankcioniranje dajalcev kredita, v kolikor bi tako ravnali. […] [D]ajalci kreditov [bi morali biti] odgovorni za individualna preverjanja kreditne sposobnosti potrošnikov. V ta namen bi morali imeti možnost uporabe informacij, ki jih posredujejo potrošniki, ne samo med pripravo zadevne kreditne pogodbe, temveč tudi v času dolgotrajnega trgovinskega [poslovnega] odnosa. Organi držav članic bi lahko dali ustrezna navodila in smernice tudi dajalcem kredita. Prav tako pa morajo tudi potrošniki ravnati preudarno in spoštovati svoje pogodbene obveznosti.

                        (27)

                        Kljub obvezni zagotovitvi predpogodbenih informacij bo potrošnik morda potreboval še dodatno pomoč, da se bo lahko odločil, katera kreditna pogodba v okviru predlaganih proizvodov najbolj ustreza njegovim potrebam in finančnemu položaju. Zato bi morale države članice zagotoviti, da dajalci kreditov zagotavljajo takšno pomoč pri kreditnih proizvodih, ki jih nudijo potrošniku. Po potrebi je treba potrošniku na njemu razumljiv način pojasniti ustrezne predpogodbene informacije in bistvene značilnosti predlaganih kreditnih proizvodov, tako da potrošnik lahko razume učinke, ki bi jih lahko imeli na njegov gospodarski položaj. Po potrebi ta dolžnost nudenja pomoči potrošniku velja tudi za kreditne posrednike. Države članice smejo določiti, kdaj in v kakšni meri bi bilo treba potrošnikom dati taka pojasnila, pri tem pa morajo upoštevati posebne okoliščine, v katerih se ponuja kredit, potrebe potrošnika po pomoči in naravo posameznega kreditnega proizvoda.

                        (28)

                        Pri oceni kreditnega statusa potrošnika bi moral dajalec kredita uporabljati tudi ustrezne zbirke podatkov. Zaradi pravnih in dejanskih okoliščin se te lahko uporabijo v različnem obsegu. […]“

               4

               Člen 5 Direktive 2008/48, naslovljen „Predpogodbene informacije“, v odstavkih 1, prvi pododstavek, in 6 določa:
               „1.   Preden postane potrošnik zavezan izpolnjevanju kreditne pogodbe ali ponudbe, zagotovi dajalec kredita in, kjer je primerno, kreditni posrednik na temelju kreditnih pogojev dajalca kredita ter, kjer je to primerno, na izraženih preferencah potrošnika in informacijah, ki jih je ta posredoval, potrošniku informacije, da lahko primerja različne ponudbe in se tako zavestno odloči, ali bo sklenil kreditno pogodbo. Takšne informacije se na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov zagotovijo z obrazcem standardne informacije o evropskem potrošniškem kreditu iz Priloge II. Šteje se, da je dajalec kredita izpolnil zahteve po informacijah iz tega odstavka ter člena 3(1) in (2) Direktive 2002/65/ES, če je zagotovil ‚standardne informacije o evropskem potrošniškem kreditu‘.
               […]
               6.   Države članice zagotovijo, da dajalci kreditov in, kadar je ustrezno, kreditni posredniki potrošnikom zagotavljajo zadostne razlage, da bi jim omogočili oceno, ali je predlagana kreditna pogodba prilagojena njihovim potrebam in finančnemu položaju; kadar je ustrezno, […] to storijo z razlago predpogodbenih informacij, ki jih je treba zagotoviti v skladu z drugim odstavkom [s prvim odstavkom], bistvenih lastnosti predlaganih proizvodov in specifičnih posledic, ki jih lahko imajo za potrošnika, vključno s posledicami zamude plačila s strani potrošnika. Države članice lahko glede na posebne okoliščine položaja, v katerem se ponuja kreditna pogodba, glede na to, komu se ponuja, in glede na vrsto ponujenega kredita prilagodijo način in obseg zagotavljanja te pomoči ter tistega, ki jo zagotavlja.“

               5

               Člen 8 te direktive, naslovljen „Obveznost ocene kreditne sposobnosti potrošnika“, v odstavku 1 določa:
               „Države članice zagotovijo, da pred sklenitvijo kreditne pogodbe dajalec kredita oceni potrošnikovo kreditno sposobnost na podlagi zadostnih informacij, ki jih, kjer je to primerno, pridobi od potrošnika, in po potrebi informacij, ki jih pridobi s poizvedbo v ustrezni zbirki podatkov. Države članice, ki v okviru nacionalne zakonodaje zahtevajo, da dajalec kredita oceni potrošnikovo kreditno sposobnost na podlagi poizvedbe v ustrezni zbirki podatkov, lahko ohranijo to zahtevo.“

               6

               Člen 22 navedene direktive, naslovljen „Usklajevanje in obveznost izvajanja te direktive“, v odstavkih 2 in 3 določa:
               „2.   Države članice zagotovijo, da se potrošniki ne odpovejo pravicam, ki so jim podeljene z določbami nacionalne zakonodaje, ki uveljavljajo to direktivo ali so z njo usklajene.
               3.   Države članice nadalje zagotovijo, da se določbam, ki jih sprejmejo pri izvajanju te direktive, ni mogoče izogniti z načinom oblikovanja pogodb, zlasti z vnašanjem črpanj ali kreditnih pogodb, ki spadajo v področje uporabe te direktive, v kreditne pogodbe, katerih značilnosti ali namen bi lahko omogočili, da se izognejo njeni uporabi.“

         Francosko pravo

               7

               Zakon št. 2010‑737 z dne 1. julija 2010 o spremembi potrošniških kreditov (JORF z dne 2. julija 2010, str. 12001), ki je namenjen prenosu Direktive 2008/48 v notranje francosko pravo, je bil vključen v člen L. 311‑1 in naslednje zakonika o varstvu potrošnikov.

               8

               Člen L. 311‑6 tega zakonika določa:

                        „I.

                        Pred sklenitvijo kreditne pogodbe dajalec kredita ali kreditni posrednik kreditojemalcu zagotovi pisno ali na drugem trajnem nosilcu podatkov informacije, ki so potrebne za primerjanje različnih ponudb in ki kreditojemalcu omogočijo, da glede na svoje preference jasno razume svojo obveznost.
                        […]

                        II.

                        Kadar potrošnik predlaga sklenitev kreditne pogodbe v kraju prodaje, dajalec kredita zagotovi, da se mu obrazec z informacijami iz odstavka I, izroči v kraju prodaje.“

               9

               Člen L. 311‑8 navedenega zakonika določa:
               „Dajalec kreditov ali kreditni posrednik kreditojemalcu zagotovita vsa pojasnila, na podlagi katerih se ta lahko odloči, ali predlagana kreditna pogodba ustreza njegovim potrebam in njegovemu finančnemu položaju, zlasti na podlagi podatkov z obrazca, navedenega v členu L. 311‑6. Kreditojemalca opozori na bistvene značilnosti predlaganega kredita ali kreditov ter na posledice, ki jih imajo lahko ti krediti na njegov finančni položaj, vključno s tem, če jih ne odplača. Te informacije se po potrebi podajo na podlagi preferenc, ki jih je izrazil kreditojemalec.
               […]“

               10

               Člen L. 311‑9 navedenega zakonika določa:
               „Pred sklenitvijo kreditne pogodbe dajalec kredita preveri kreditno sposobnost kreditojemalca na podlagi zadostne količine informacij, vključno z informacijami, ki jih ta predloži na zahtevo dajalca kredita. Dajalec kredita vpogleda v register iz člena L. 333‑4 pod pogoji iz odloka, navedenega v členu L. 333‑5.“

               11

               Člen L. 311‑48, drugi in tretji odstavek, zakonika o varstvu potrošnikov določa:
               „Če dajalec kredita ne spoštuje obveznosti iz členov L. 311‑8 in L. 311‑9, izgubi pravico do obresti, v celoti ali v delu, ki ga določi sodišče. […]
               Kreditojemalec je zavezan le za povračilo glavnice v skladu z določenim rokom ter po potrebi do plačila obresti, do katerih dajalec kredita ni izgubil pravice. Zneske, prejete na podlagi obresti, določenih po zakonski obrestni meri od dneva njihovega izplačila, dajalec kredita vrne ali se vštejejo v še dolgovano glavnico.“

         Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

               12

               Zakonca Bonato sta 5. maja 2011 z družbo CA CF prek kreditnega posrednika sklenila kreditno pogodbo glede osebnega kredita za nakup avtomobila v višini 20.900 EUR z letno fiksno obrestno mero 6,40 % in letno efektivno obrestno mero 7,685 %.

               13

               I. Bakkaus je 15. julija 2011 pri družbi CA CF sklenila kreditno pogodbo glede osebnega kredita v višini 20.000 EUR z letno fiksno obrestno mero 7,674 % in letno efektivno obrestno mero 7,950 %.

               14

               Družba CA CF je zaradi prenehanja odplačevanja teh kreditov proti kreditojemalcem vložila tožbo pri tribunal d’instance d’Orléans in zahtevala, naj se jim naloži plačilo preostanka teh kreditov in obresti.

               15

               Predložitveno sodišče po uradni dolžnosti odloča, ali je prišlo do izgube pravice do obresti na podlagi člena L. 311‑48, drugi pododstavek, zakonika o varstvu potrošnikov, ker družba CA CF na obravnavah ni predložila niti obrazca s predpogodbenimi informacijami, ki bi moral biti izročen kreditojemalcem, niti nobenega drugega dokaza, da je v razmerju do kreditojemalcev izpolnila obveznost informiranja in obveznost preverjanja njihove kreditne sposobnosti.

               16

               Predložitveno sodišče navaja, da Direktiva 2008/48 in zakon št. 2010‑737, ki je namenjen prenosu te direktive v francosko pravo, nalagata dajalcem kreditov obveznosti informiranja in razlage, tako da se kreditojemalcem omogoči, da se jasno odločijo o sklenitvi kreditne pogodbe. Vendar naj nobena določba navedene direktive ali tega zakona ne bi določala pravil o dokaznem bremenu in o sredstvih za dokazovanje izpolnitve obveznosti dajalcev kredita.

               17

               V zvezi z obveznostjo dajalca kredita, da potrošnikom zagotovi obrazec s „standardnimi informacijami o evropskem potrošniškem kreditu“, predložitveno sodišče navaja, da v obravnavani zadevi družba CA CF tega obrazca ni predložila. Ta družba naj ne bi predložila nobenih dokazov v zvezi s svojo obveznostjo razlage in naj tudi ne bi pojasnila te nepredložitve. Vendar to sodišče navaja, da pogodba, ki jo je podpisala I. Bakkaus, vsebuje to vzorčno klavzulo: „Podpisana, Bakkaus Ingrid, potrjujem prejem obrazca s standardnimi informacijami o evropskem potrošniškem kreditu in seznanitev z njegovo vsebino“. Navedeno sodišče meni, da bi lahko taka klavzula povzročala težave, če bi bil njen učinek prenos dokaznega bremena na potrošnika. To sodišče meni, da lahko takšna klavzula otežuje ali celo onemogoča uresničevanje pravice potrošnika, da izpodbija to, da je dajalec kredita v celoti izpolnil svoje obveznosti.

               18

               V zvezi s preverjanjem kreditne sposobnosti kreditojemalcev predložitveno sodišče navaja, da medtem ko je družba CA CF v sporu proti I. Bakkaus predložila izkaz dohodkov in bremen, ki ga je ta podpisala, ter dokazila o dohodkih, ki jih je predložila zadevna oseba, tega v sporu proti zakoncema Bonato ni storila.

               19

               V teh okoliščinah je tribunal d’instance d’Orléans prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

                        „1.

                        Ali je treba [Direktivo 2008/48] razlagati tako, da mora dajalec kredita dokazati, da je pravilno in v celoti izpolnil obveznosti ob pripravi in izvrševanju kreditne pogodbe, ki jih ima na podlagi nacionalnega prava, s katerim je bila prenesena [navedena d]irektiva?

                        2.

                        Ali je na podlagi [Direktive 2008/48] prepovedano, da je pravilno in popolno izpolnitev obveznosti, ki jih ima dajalec kredita, mogoče dokazati izključno na podlagi vzorčne klavzule, ki je vključena v kreditno pogodbo in ki izkazuje potrditev potrošnika, da so bile izpolnjene obveznosti dajalca kredita, brez drugih dokumentov, ki jih dajalec kredita izroči kreditojemalcu?

                        3.

                        Ali je treba člen 8 [Direktive 2008/48] razlagati tako, da v skladu z njim kreditne sposobnosti potrošnika ni mogoče preveriti zgolj na podlagi informacij, ki jih posreduje potrošnik, brez učinkovite preveritve teh informacij z drugimi elementi?

                        4.

                        Ali je treba člen 5(6) [Direktive 2008/48] razlagati tako, da dajalec kredita potrošniku ni mogel zagotoviti zadostne razlage, če ni prej preveril njegovega finančnega položaja in njegovih potreb?
                        Ali je treba člen 5(6) [Direktive 2008/48] razlagati tako, da prepoveduje, da zadostna razlaga potrošniku izhaja le iz pogodbenih informacij, ki so navedene v kreditni pogodbi, ne da bi bil pripravljen poseben dokument?“

         Vprašanja za predhodno odločanje

         Prvo in drugo vprašanje

               20

               Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, prvič, ali je treba Direktivo 2008/48 razlagati tako, da mora dajalec kredita dokazati, da je pravilno in v celoti izpolnil predpogodbene obveznosti iz členov 5 in 8 te direktive, ki izhajajo iz nacionalnega prava za prenos te direktive, in drugič, ali vključitev vzorčne klavzule – ki izkazuje potrditev potrošnika, da so bile izpolnjene obveznosti dajalca kredita, ki pa ni podkrepljena z dokumenti, ki jih dajalec kredita izroči kreditojemalcu – v kreditno pogodbo lahko zadošča za dokaz pravilne izpolnitve predpogodbenih obveznosti informiranja, ki jih ima dajalec kredita.

               21

               Najprej je treba poudariti, da predpogodbene obveznosti, ki so predmet teh vprašanj, prispevajo k uresničitvi cilja Direktive 2008/48, ki je, kot je razvidno iz uvodnih izjav 7 in 9 te direktive, na področju potrošniških kreditov določiti popolno in obvezno uskladitev na nekaterih ključnih področjih, ki je potrebna za to, da se vsem potrošnikom v Uniji zagotovi visoka in primerljiva raven varovanja njihovih interesov in se na trgu potrošniških kreditov vzpostavi pravi notranji trg (glej sodbo LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, točka 42).

               22

               Vendar je treba ugotoviti, da glede, prvič, dokaznega bremena v zvezi s tem, ali je dajalec kredita izpolnil svoji obveznosti zagotovitve ustreznih informacij potrošniku in preveritve njegove kreditne sposobnosti, ki sta določeni v členih 5 in 8 Direktive 2008/48, in drugič, sredstev za dokazovanje izpolnitve teh obveznosti, ta direktiva ne vsebuje nobenih določb.

               23

               V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča so, kadar ni ureditve Unije s tega področja, natančna postopkovna pravila za zaščito pravic, ki jih imajo osebe na podlagi prava Unije, določena v notranjem pravnem redu vsake države članice v skladu z načelom postopkovne avtonomije držav članic, vendar le, če ta pravila niso manj ugodna kot tista, ki urejajo podobne notranje položaje (načelo enakovrednosti), in če dejansko ne onemogočajo ali čezmerno otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih priznava pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (glej zlasti sodbo Specht in drugi, od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točka 112 in navedena sodna praksa).

               24

               Glede načela enakovrednosti je treba navesti, da Sodišče ne razpolaga z nobenim dokazom, na podlagi katerega bi lahko podvomilo v skladnost ureditve iz postopka v glavni stvari s tem načelom.

               25

               V zvezi z načelom učinkovitosti je treba opozoriti, da je treba vsak položaj, v katerem se postavi vprašanje, ali neka nacionalna procesna določba onemogoča ali pretirano otežuje uporabo prava Unije, preizkusiti ob upoštevanju položaja te določbe v celotnem postopku ter poteka postopka in njegovih posebnosti pred različnimi nacionalnimi organi (sodba Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, točka 52 in navedena sodna praksa).

               26

               V obravnavani zadevi je treba v zvezi z nacionalno ureditvijo iz postopka v glavni stvari opozoriti, da ni naloga Sodišča presojati o razlagi določb notranjega prava, saj ta naloga pripada izključno predložitvenemu sodišču.

               27

               Vendar je treba pojasniti, da bi bilo spoštovanje tega načela ogroženo, če bi bil potrošnik tisti, ki bi nosil dokazno breme glede neizpolnitve obveznosti iz členov 5 in 8 Direktive 2008/48. Ta namreč nima sredstev, s katerimi bi lahko dokazal, da mu dajalec kredita, prvič, ni zagotovil informacij, ki se zahtevajo v členu 5 te direktive, in drugič, ni preveril njegove kreditne sposobnosti.

               28

               Je pa učinkovitost izvrševanja pravic iz Direktive 2008/48 zagotovljena z nacionalnim pravilom, da mora načeloma dajalec kredita pred sodiščem utemeljiti pravilno izpolnitev svojih predpogodbenih obveznosti. S tem pravilom se, kot je bilo opozorjeno v točki 21 te sodbe, zagotavlja varstvo potrošnika, brez da bi to prekomerno posegalo v pravico dajalca kredita do poštenega sojenja. Kot je namreč navedel generalni pravobranilec v točki 35 sklepnih predlogov, se mora skrbni dajalec kredita zavedati nujnosti zbiranja in shranjevanja dokazov o izpolnitvi svojih obveznosti informiranja in razlage.

               29

               Vzorčna klavzula, vsebovana v kreditni pogodbi, ki jo je sklenila I. Bakkaus, ne ogroža učinkovitosti pravic iz Direktive 2008/48, če na podlagi nacionalnega prava ta klavzula pomeni samo, da kreditojemalec potrdi, da mu je bil predložen obrazec s standardnimi informacijami o evropskem potrošniškem kreditu.

               30

               Glede tega iz člena 22(3) Direktive 2008/48 izhaja, da takšna klavzula dajalcu kredita ne more omogočiti, da obide svoje obveznosti. Tako zadevna vzorčna klavzula pomeni indic, ki ga mora dajalec kredita podpreti z enim ali več upoštevnimi dokazi. Poleg tega mora potrošnik vedno imeti možnost zatrjevati, da mu ta obrazec ni bil predložen ali da z njim dajalec kredita ni mogel izpolniti svojih obveznosti zagotovitve predpogodbenih informacij.

               31

               Če pa bi, nasprotno, taka vzorčna klavzula na podlagi nacionalnega prava pomenila potrditev potrošnika, da je dajalec kredita v celoti in pravilno izpolnil svoje predpogodbene obveznosti, bi posledično povzročila obrnitev dokaznega bremena glede izvršitve navedenih obveznosti, ki bi zmanjševala učinkovitost pravic, priznanih z Direktivo 2008/48. Tako mora predložitveno sodišče preveriti, ali dokazna vrednost te vzorčne klavzule zmanjšuje možnost potrošnika in sodišča izpodbijati ali ovreči pravilno izvršitev predpogodbenih obveznosti informiranja in preverjanja, ki ju ima dajalec kredita.

               32

               Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba določbe Direktive 2008/48 razlagati tako, da:

                        —

                        prvič, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v skladu s katero bi dokazno breme glede neizpolnitve obveznosti iz členov 5 in 8 Direktive 2008/48 nosil potrošnik, in

                        —

                        drugič, nasprotujejo temu, da mora zaradi vzorčne klavzule sodišče šteti, da je potrošnik priznal, da je dajalec kredita v celoti in pravilno izpolnil svoje predpogodbene obveznosti, saj bi ta klavzula s tem povzročila obrnitev dokaznega bremena glede izvršitve navedenih obveznosti, kar bi zmanjševalo učinkovitost pravic, priznanih z Direktivo 2008/48.

         Tretje vprašanje

               33

               Predložitveno sodišče želi s tretjim vprašanjem izvedeti, ali je treba člen 8 Direktive 2008/48 razlagati tako, da nasprotuje temu, da se kreditna sposobnost potrošnika oceni zgolj na podlagi informacij, ki jih posreduje potrošnik, brez učinkovite preveritve teh informacij z drugimi elementi.

               34

               Iz člena 8(1) Direktive 2008/48 izhaja, da mora pred sklenitvijo kreditne pogodbe dajalec kredita oceniti potrošnikovo kreditno sposobnost na podlagi zadostnih informacij, ki mu jih, kadar je to primerno, posreduje potrošnik, in po potrebi informacij, ki jih pridobi s poizvedbo v ustrezni zbirki podatkov.

               35

               Glede tega je v uvodni izjavi 26 te direktive navedeno, da bi morali biti dajalci kreditov odgovorni za individualna preverjanja kreditne sposobnosti potrošnikov in da bi morali v ta namen imeti možnost uporabe informacij, ki jih posredujejo potrošniki, ne samo med pripravo zadevne kreditne pogodbe, temveč tudi v času dolgotrajnega poslovnega odnosa. Namen te obveznosti je tako doseči odgovornost dajalcev kreditov in preprečiti izdajanje posojil kreditno nesposobnim potrošnikom.

               36

               V Direktivi 2008/48 informacije, s katerimi mora dajalec kredita oceniti kreditno spodobnost potrošnika, niso navedene izčrpno in tudi ni pojasnjeno, ali je treba te informacije preverjati in kako. Nasprotno, s členom 8(1) Direktive 2008/48 v povezavi z uvodno izjavo 26 te direktive je dajalcu kredita podeljeno polje proste presoje, da se odloči, ali informacije, s katerimi razpolaga, zadostujejo za potrditev kreditne sposobnosti potrošnika, in ali mora te informacije preveriti z drugimi elementi.

               37

               Iz tega izhaja, da mora dajalec kredita, prvič, v vsakem posameznem primeru ob upoštevanju posebnih okoliščin tega primera presoditi, ali so navedene informacije ustrezne in zadostne za oceno kreditne sposobnosti potrošnika. Glede tega je lahko zadostnost navedenih informacij odvisna od okoliščin, v katerih se sklene kreditna pogodba, od osebnega položaja potrošnika ali od zneska, ki je predmet te pogodbe. To oceno je mogoče opraviti z listinami, ki dokazujejo finančni položaj potrošnika, ni pa mogoče izključiti, da bi dajalec kredita lahko upošteval morebitno predhodno poznavanje finančnega položaja prosilca za kredit. Vendar zgolj izjav potrošnika, ki jih ta ni utemeljil, ni mogoče šteti za zadostne, če niso podprte z dokaznimi listinami.

               38

               Drugič, brez poseganja v drugi stavek člena 8(1) Direktive 2008/48, v katerem je navedeno, da države članice v svoji zakonodaji lahko ohranijo obveznost dajalca kredita do vpogleda v zbirke podatkov, Direktiva 2008/48 dajalcem kredita ne nalaga, da sistematično nadzirajo resničnost informacij, ki jih posreduje potrošnik. Ob upoštevanju okoliščin vsakega primera se lahko dajalec kredita bodisi zadovolji z informacijami, ki mu jih posreduje potrošnik, bodisi presodi, da je treba te informacije potrditi.

               39

               Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8(1) Direktive 2008/48 razlagati tako, da, prvič, ne nasprotuje temu, da se kreditna sposobnost potrošnika oceni zgolj na podlagi informacij, ki jih ta posreduje, če so te informacije zadostne in če so izjave potrošnika podprte z dokaznimi listinami, in drugič, ne nalaga dajalcu kredita, da sistematično preverja informacije, ki jih posreduje potrošnik.

         Četrto vprašanje

               40

               Predložitveno sodišče želi s četrtim vprašanjem, ki ima dva dela, izvedeti, prvič, ali je treba člen 5(6) Direktive 2008/48 razlagati tako, da ni mogoče šteti, da je dajalec kredita potrošniku zagotovil zadostno razlago, če ni prej preveril njegovega finančnega položaja in njegovih potreb. Drugič, to sodišče sprašuje, ali je treba to določbo razlagati tako, da prepoveduje, da zadostna razlaga, zagotovljena potrošniku, izhaja le iz pogodbenih informacij, ki so navedene v kreditni pogodbi, ne da bi bil pripravljen poseben dokument.

               41

               V zvezi s prvim delom tega vprašanja iz člena 5(6) Direktive 2008/48 in iz uvodne izjave 27 te direktive izhaja, da bo potrošnik kljub predpogodbenim informacijam, ki jih je treba zagotoviti na podlagi člena 5(1) te direktive, pred sklenitvijo kreditne pogodbe morda potreboval še dodatno pomoč, da se bo lahko odločil, katera kreditna pogodba najbolj ustreza njegovim potrebam in finančnemu položaju. Dajalec kredita mora torej potrošniku zagotoviti zadostno in njemu razumljivo razlago, da bi mu omogočil oceno, ali je predlagana kreditna pogodba prilagojena njegovim potrebam in finančnemu položaju, kadar je ustrezno, z razlago predpogodbenih informacij, bistvenih lastnosti predlaganih proizvodov in specifičnih posledic, ki jih lahko imajo za potrošnika, vključno s posledicami zamude plačila potrošnika.

               42

               Tako je cilj obveznosti zagotovitve zadostne razlage potrošniku omogočiti odločitev za neko vrsto kreditne pogodbe ob polnem poznavanju dejstev.

               43

               Nasprotno pa je, kot je bilo navedeno v točki 35 te sodbe, cilj obveznosti oceniti kreditno sposobnost potrošnika, ki je določena v členu 8(1) Direktive 2008/48, doseči odgovornost dajalca kredita in preprečiti, da bi ta odobril kredite kreditno nesposobnim potrošnikom.

               44

               Člena 5 in 8 navedene direktive sta namenjena varstvu in zagotovitvi visoke in primerljive ravni varovanja interesov vseh potrošnikov v Uniji.

               45

               Čeprav je narava teh dveh obveznosti predpogodbena, ker morata biti izpolnjeni pred sklenitvijo kreditne pogodbe, ni niti iz besedila niti iz ciljev členov 5 in 8 Direktive 2008/48 razvidno, da mora biti ocena finančnega položaja in potreb potrošnika opravljena pred zagotovitvijo zadostne razlage. Načeloma med tema obveznostma, ki izhajata iz teh členov navedene direktive, ni povezave. Dajalec kredita potrošniku lahko zagotovi razlago zgolj na podlagi elementov, ki mu jih ta posreduje, da bi se potrošnik lahko odločil za neko vrste kreditne pogodbe, brez da bi moral pred tem oceniti njegovo kreditno sposobnost. Vendar mora dajalec kredita upoštevati oceno kreditne sposobnosti potrošnika, če ta ocena zahteva prilagoditev dane razlage.

               46

               V zvezi z drugim delom četrtega vprašanja je treba opozoriti, da iz člena 5(1) Direktive 2008/48 izhaja, da so obveznosti na področju informiranja, na katere se nanaša člen 5 te direktive, predpogodbene. Zato jih ni mogoče izpolniti v fazi sklenitve kreditne pogodbe, ampak z zagotovitvijo razlage, omenjene v členu 5(6) navedene direktive, potrošniku pred podpisom te pogodbe.

               47

               Glede načinov izvršitve obveznosti, ki jo ima dajalec kredita glede razlage, odstavek 6 člena 5 Direktive 2008/48 – drugače kot odstavek 1 tega člena – ne pojasnjuje, v kakšni obliki je treba potrošniku zagotoviti zadostno razlago, na katero se nanaša. Tako niti iz besedila tega odstavka 6 niti iz cilja, ki mu ta sledi, ne izhaja, da mora biti ta razlaga predložena v obliki posebnega dokumenta, in ni izključeno, da lahko dajalec kredita to razlago potrošniku poda ustno med pogovorom z njim.

               48

               Vendar lahko države članice na podlagi člena 5(6), drugi stavek, te direktive natančneje opredelijo obveznost dajalca kredita, da zagotovi zadostno razlago. Vprašanje oblike, v kateri je treba potrošniku predložiti to razlago, je zato v domeni nacionalnega prava.

               49

               Glede na zgornje preudarke je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(6) Direktive 2008/48 razlagati tako, da sicer ne prepoveduje, da dajalec kredita potrošniku zagotovi zadostno razlago pred oceno njegove kreditne sposobnosti in njegovih potreb, vendar se lahko izkaže, da ocena kreditne sposobnosti potrošnika zahteva prilagoditev zagotovljene zadostne razlage, ki mora biti potrošniku dana v primernem roku pred podpisom kreditne pogodbe, pri čemer v ta namen ni treba pripraviti posebnega dokumenta.

         Stroški

               50

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

                           1.

                           Določbe Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS je treba razlagati tako, da:

                                 —

                                    prvič, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v skladu s katero bi dokazno breme glede neizpolnitve obveznosti iz členov 5 in 8 Direktive 2008/48 nosil potrošnik, in

                                 —

                                    drugič, nasprotujejo temu, da mora zaradi vzorčne klavzule sodišče šteti, da je potrošnik priznal, da je dajalec kredita v celoti in pravilno izpolnil svoje predpogodbene obveznosti, saj bi ta klavzula s tem povzročila obrnitev dokaznega bremena glede izvršitve navedenih obveznosti, kar bi zmanjševalo učinkovitost pravic, priznanih z Direktivo 2008/48.

                           2.

                           Člen 8(1) Direktive 2008/48 je treba razlagati tako, da, prvič, ne nasprotuje temu, da se kreditna sposobnost potrošnika oceni zgolj na podlagi informacij, ki jih ta posreduje, če so te informacije zadostne in če so izjave potrošnika podprte z dokaznimi listinami, in drugič, ne nalaga dajalcu kredita, da sistematično preverja informacije, ki jih posreduje potrošnik.

                           3.

                           Člen 5(6) Direktive 2008/48 je treba razlagati tako, da sicer ne prepoveduje, da dajalec kredita potrošniku zagotovi zadostno razlago pred oceno njegove kreditne sposobnosti in njegovih potreb, vendar se lahko izkaže, da ocena kreditne sposobnosti potrošnika zahteva prilagoditev zagotovljene zadostne razlage, ki mora biti potrošniku dana v primernem roku pred podpisom kreditne pogodbe, pri čemer v ta namen ni treba pripraviti posebnega dokumenta.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: francoščina.


Sodba Sodišča z dne 16. decembra 1992. # Grigorios Katsikas proti Angelos Konstantinidis in Uwe Skreb in Günter Schroll proti PCO Stauereibetrieb Paetz & Co. Nachfolger GmbH. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Arbeitsgericht Bamberg in Arbeitsgericht Hamburg - Nemčija. # Združene zadeve C-132/91, C-138/91 in C-139/91.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. aprila 2013. # Steinel Vertrieb GmbH proti Hauptzollamt Bielefeld. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Düsseldorf - Nemčija. # Trgovinska politika - Uredba (ES) št. 1470/2001 - Uredba (ES) št. 1205/2007 - Skupna carinska tarifa - Tarifna uvrstitev - Kombinirana nomenklatura - Dokončne protidampinške dajatve za uvoz kompaktnih fluorescentnih sijalk - Uporaba dokončnih protidampinških dajatev za proizvode, uvrščene pod tarifno podštevilko, navedeno v protidampinški uredbi - Zadevni proizvod - Področje uporabe. # Zadeva C-595/11.

text:
         SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 18. aprila 2013 (
            *1
         )
      „Trgovinska politika — Uredba (ES) št. 1470/2001 — Uredba (ES) št. 1205/2007 — Skupna carinska tarifa — Tarifna uvrstitev — Kombinirana nomenklatura — Dokončne protidampinške dajatve za uvoz kompaktnih fluorescenčnih sijalk — Uporaba dokončnih protidampinških dajatev za proizvode, uvrščene pod tarifno podštevilko, navedeno v protidampinški uredbi — Zadevni proizvod — Področje uporabe“
      V zadevi C-595/11,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) z odločbo z dne 16. novembra 2011, ki je prispela na Sodišče 25. novembra 2011, v postopku

         Steinel Vertrieb GmbH

      proti

         Hauptzollamt Bielefeld,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, G. Arestis (poročevalec), J.-C. Bonichot, A. Arabadžiev in J. L. da Cruz Vilaça, sodniki,
      generalni pravobranilec: M. Wathelet,
      sodni tajnik: M. Aleksejev, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. decembra 2012,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Steinel Vertrieb GmbH H.-M. Wolffgang, Steuerberater, kot tudi S. Kastner in J. Borggräffe, odvetnika,

               —

               za Hauptzollamt Bielefeld K. Greven, agent,

               —

               za Evropsko komisijo H. van Vliet in T. Maxian Rusche, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (ES) št. 1470/2001 z dne 16. julija 2001 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene za uvoz integralnih elektronskih kompaktnih fluorescentnih svetilk (CFL-i) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 38, str. 43), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1322/2006 z dne 1. septembra 2006 (UL L 244, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1470/2001), in Uredbe Sveta (ES) št. 1205/2007 z dne 15. oktobra 2007 o uvedbi protidampinških dajatev na uvoz integriranih elektronskih kompaktnih fluorescenčnih žarnic (CFL-i) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske po pregledu zaradi izteka ukrepov, izvedenim v skladu s členom 11(2) Uredbe (ES) št. 384/96, in razširitvi protidampinških dajatev na uvoz istih izdelkov, poslanih iz Socialistične republike Vietnam, Islamske republike Pakistan in Republike Filipini (UL L 272, str. 1, v nadaljevanju skupaj z Uredbo št. 1470/2001: Uredbi CFL-i).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Steinel Vertrieb GmbH (v nadaljevanju: Steinel Vertrieb) in Hauptzollamt Bielefeld (v nadaljevanju: Hauptzollamt) v zvezi z uvrstitvijo spornih proizvodov, ki jih družba Steinel Vertrieb uvaža za sprostitev v prosti promet, pod tarifne številke kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 254/2000 z dne 31. januarja 2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 9, str. 357).

         Pravni okvir

         Osnovna uredba

               3

               Določbe, s katerimi je urejena uporaba protidampinških ukrepov, ki jih izvaja Evropska unija, in ki se uporabljajo v sporu o glavni stvari, so navedene v Uredbi Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2117/2005 z dne 21. decembra 2005 (UL L 340, str. 17, v nadaljevanju: osnovna uredba).

               4

               Člen 1(1), (2) in (4) osnovne uredbe določa:
               „1.   Protidumpinška dajatev se lahko uporabi za vsak dumpinški izdelek, čigar sprostitev v prosti promet v [Uniji] povzroča škodo.
               2.   Izdelek šteje kot dumpinški, če je njegova izvozna cena pri izvozu v [Unijo] manjša kot primerljiva cena podobnega izdelka, ki se pojavlja v običajnem poteku trgovanja, uveljavljenim za državo izvoznico.
               […]
               4.   V tej uredbi pomeni izraz ‚podoben izdelek‘ izdelek, ki je identičen, se pravi v vseh pogledih enak obravnavanemu izdelku, ali, če takega izdelka ni, kak drug izdelek, ki, čeprav ni enak v vseh pogledih, ima značilnosti, ki zelo spominjajo na tiste, ki jih ima obravnavani izdelek.“

               5

               Odstavek 4 člena 9 osnovne uredbe, naslovljenega „Zaključek brez ukrepov; uvedba dokončnih dajatev“, določa:
               „Če končno ugotovljena dejstva kažejo na to, da gre za dumping in škodo, ki jo ta povzroča, in je treba v interesu Skupnosti posredovati v skladu s členom 21, Svet uvede dokončno protidumpinško dajatev […] na predlog Komisije, po posvetovanju s Svetovalnim odborom. […]“

               6

               V odstavkih 2, 3 in 4 člena 11 te uredbe, ki zadeva postopek pregleda, je določeno:
               „2.   Dokončni protidumpinški ukrep preneha veljati pet let po svoji uvedbi ali pet let od datuma zaključka zadnjega pregleda, ki je obravnaval tako dumping kot tudi škodo, razen če je v tem pregledu določeno, da bo po izteku ukrepov verjetno prišlo do nadaljevanja ali do ponovnega pojava dumpinga in škode. Tak pregled zaradi izteka ukrepa se začne na pobudo Komisije ali pa na zahtevo, ki jo vložijo proizvajalci Skupnosti ali pa se vloži v njihovem imenu, in ukrep ostane v veljavi, dokler ni znan rezultat takega pregleda.
               […]
               3.   Potrebo po nadaljevanju izvajanja ukrepov je mogoče pregledati, kjer je to upravičeno, na pobudo Komisije ali na zahtevo države članice ali pa, pod pogojem, da je minilo smiselno dolgo časovno obdobje vsaj enega leta od uvedbe dokončnega ukrepa, na zahtevo katerega koli izvoznika ali uvoznika ali proizvajalcev [Unije], če ta zahteva vsebuje dovolj dokazov, ki utemeljujejo potrebo po takšnem vmesnem pregledu.
               Vmesni pregled se začne, če zahteva vsebuje dovolj dokazov, da nadaljnje izvajanje ukrepa ni več potrebno za preprečevanje dumpinga in/ali da bi se škoda verjetno ne nadaljevala oz. se ne bi spet pojavljala, če se ukrep odstrani ali spremeni, ali pa, da obstoječi ukrep ni ali pa ni več zadosten, da prepreči dumping, ki povzroča škodo.
               Pri izvajanju preiskave, o kateri govori ta odstavek, Komisija med drugim oceni, ali so se okoliščine glede dumpinga in škode bistveno spremenile, ali če obstoječi ukrepi dosegajo želene rezultate pri odstranjevanju škode, ki je bila prej ugotovljena v zvezi s členom 3. V tem pogledu se pri končnem odločanju upoštevajo vsi relevantni in ustrezno dokumentirani dokazi.
               4.   Pregled se izvede tudi v namene določanja individualnih stopenj dumpinga za nove izvoznike v obravnavani državi izvoznici, ki niso izvažali izdelka v času obdobja preiskave, na osnovi katerega so bili ukrepi določeni.
               Pregled se začne, če lahko novi izvoznik ali proizvajalec pokaže, da ni povezan z nobenim od izvoznikov ali proizvajalcev v državi izvoznici, ki so predmet proti dumpinških ukrepov za ta izdelek, in da je dejansko izvažal v [Unijo] po zgoraj navedenem obdobju preiskave, ali pa, če lahko dokaže, da je prevzel nepreklicno pogodbeno obveznost, da izvozi znatno količino v [Unijo].
               […]“

               7

               Odstavek 1 člena 13 navedene uredbe, naslovljenega „Izogibanje“, določa:
               „Proti dampinške dajatve, ki se uvedejo na podlagi te uredbe, se lahko razširijo na uvoz podobnih izdelkov, bodisi rahlo spremenjenih ali nespremenjenih, iz tretjih držav; ali na uvoz rahlo spremenjenih podobnih izdelkov iz države, za katero veljajo ukrepi; ali njihovih delov, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom. Proti dampinške dajatve, ki ne presegajo preostalih proti dampinških dajatev, uvedenih v skladu s členom 9(5) te uredbe, se lahko razširijo na uvoz iz družb, ki uporabljajo individualne dajatve v državah, za katere veljajo ukrepi, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom. Izogibanje se opredeli kot sprememba v trgovinskih vzorcih med tretjimi državami in [Unijo] ali med posameznimi družbami v državi, kjer veljajo ukrepi, in [Unijo], do katere pride zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, z izjemo uvedbe dajatve, ter kadar obstajajo dokazi o škodi ali o tem, da se popravljalni učinki dajatve spodkopavajo s cenami in/ali količinami podobnega izdelka, ter kadar obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, predhodno ugotovljenimi za podoben izdelek, če je potrebno v skladu z določbami člena 2.
               […]“

               8

               Člen 14(1) te uredbe določa:
               „Začasne ali dokončne proti dumpinške dajatve uvede uredba, pobirajo pa jih države članice v obliki, po določeni stopnji in v skladu z drugimi kriteriji, določenimi v uredbi, ki uvaja takšne dajatve. Take dajatve se tudi pobirajo neodvisno od carin, davkov in drugih dajatev, ki se običajno plačujejo pri uvozu. […]“

         Uredbi CFL-i

               9

               Komisija je z Uredbo (ES) št. 255/2001 z dne 7. februarja 2001 o uvedbi začasne protidampinške dajatve za uvoz integralnih elektronskih kompaktnih fluorescentnih svetilk s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL L 38, str. 8) uvedla začasno protidampinško dajatev za to vrsto proizvodov, uvrščenih pod oznako KN ex 8539 31 90. V Uredbi št. 1470/2001 je bila za te proizvode določena dokončna protidampinška dajatev. Zadnjenavedena uredba je veljala do 18. oktobra 2008.

               10

               Člen 1(1) Uredbe št. 1470/2001 je določal:
               „Dokončna protidampinška dajatev se uvede na uvoz elektronskih kompaktnih fluorescentnih svetilk na razelektrenje, ki delujejo na izmenični tok (vključno z elektronskimi kompaktnimi fluorescenčnimi žarnicami na razelektrenje, ki delujejo tako na izmenični kot na enosmerni tok), z eno ali več steklenimi cevkami, z vsemi razsvetljevalnimi elementi in elektronskimi komponentami, pritrjenimi na podstavek svetilke ali integriranimi v podstavek svetilke, ki sodijo pod oznako KN ex 8539 31 90 (oznaka TARIC 8539 31 90*91 do 10. septembra 2004 in oznaka TARIC 8539 31 90*95 od 11. septembra 2004 naprej), in izvirajo iz Ljudske republike Kitajske.“

               11

               V Uredbi št. 1205/2007 je bilo po pregledu zaradi izteka ukrepov, izvedenim v skladu s členom 11(2) osnovne uredbe, določeno, da ukrepi, uvedeni z Uredbo št. 1470/2001, ostanejo v veljavi in da se na podlagi sprejetja Uredbe Sveta (ES) št. 866/2005 z dne 6. junija 2005 o razširitvi dokončnih protidampinških ukrepov, uvedenih z Uredbo (ES) št. 1470/2001 za uvoz integriranih elektronskih kompaktnih fluoroscenčnih žarnic (CFL-i) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz enakega izdelka, poslanega iz Socialistične republike Vietnam, Islamske republike Pakistan in Republike Filipini (UL L 145, str. 1) ti ukrepi razširijo na uvoz iz drugih držav.

               12

               Člen 1(1) Uredbe št. 1205/2007 je določal:
               „Uvede se dokončna protidampinška dajatev na uvoz elektronskih kompaktnih fluorescenčnih žarnic na razelektrenje, ki delujejo na izmenični tok (vključno z elektronskimi kompaktnimi fluorescenčnimi žarnicami na razelektrenje, ki delujejo tako na izmenični kot na enosmerni tok), z eno ali več steklenimi cevmi, z vsemi svetilnimi elementi in elektronskimi sestavnimi deli, pritrjenimi na podnožje ali vanj vdelanimi, ki se uvrščajo v oznako KN ex 8539 31 90 (oznaka TARIC 8539 31 90 95), s poreklom iz Ljudske republike Kitajske.“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               13

               Družba Steinel Vertrieb je razvila svetlobni detektor, opremljen s prilagojeno nadzorno programsko opremo. Na tej podlagi je razvila in patentirala napravo (v nadaljevanju: zatemnitveno stikalo) za namestitev v sijalke, ki omogoča samodejen vklop in izklop teh sijalk glede na jakost naravne svetlobe, ne da bi na to dvoje vplivala svetloba, ki jo proizvaja sijalka sama.

               14

               Družba Steinel Vertrieb je v letih 2007 in 2008 iz Kitajske uvažala energijsko varčne sijalke znamke Sensor Light Plus z 11-vatno, 15-vatno in 18-vatno močjo ter jih prijavila pod tarifno podštevilko 8539 39 00 KN za sprostitev v prosti promet brez obračunanja carin. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so izdelki znamke Sensor Light Plus fluorescenčne sijalke, ki delujejo na izmenični tok in so sestavljene iz svetilne cevi s spiralno termokatodo v zaščitnem steklu, ki je v podnožju za sijalko, ki vsebuje predstikalno napravo in zatemnitveno stikalo, ki ga je razvila in patentirala družba Steinel Vertrieb.

               15

               Hauptzollamt je po inšpekcijskem pregledu ugotovil, da bi energijsko varčne sijalke, ki jih uvaža družba Steinel Vertrieb, morali uvrstiti pod tarifno podštevilko 8539 31 90 KN in da zato za njihov uvoz velja protidampinška dajatev na podlagi uredb CFL-i. Zato je Hauptzollamt z odločbami z dne 31. marca, 17. maja, 13. julija in 30. avgusta 2010 družbi Steinel Vertrieb naložil protidampinško dajatev v skupni višini 485240,07 EUR.

               16

               Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je družba Steinel Vertrieb navedla, ne da bi ji glede tega Hauptzollamt nasprotoval, da sta v Uniji ob uvedbi začasne protidampinške dajatve z Uredbo št. 255/2001 le ona in družba Osram GmbH (v nadaljevanju: Osram) izdelovali fluorescenčne sijalke z zatemnitvenim stikalom. Na Kitajskem so takrat izdelovali le fluorescenčne sijalke brez te naprave.

               17

               Hauptzollamt trdi, da je treba kompaktne fluorescenčne sijalke, ki jih uvaža Steinel Vertrieb, uvrstiti pod tarifno podštevilko 8539 31 90 KN, saj gre za kompaktne fluorescenčne sijalke, ki delujejo na izmenični tok. Za te izdelke je treba na tej podlagi naložiti protidampinško dajatev, določeno v uredbah CFL-i.

               18

               V teh okoliščinah je Finanzgericht Düsseldorf prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je treba [uredbi CFL-i] razlagati tako, da zajemata tudi kompaktne fluorescenčne sijalke z zatemnitvenim stikalom, ki jih uvaža družba Steinel Vertrieb in so podrobneje opisane v [predložitveni odločbi]?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               19

               Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali to, da fluorescenčne sijalke z zatemnitvenim stikalom, ki jih uvaža družba Steinel Vertrieb, spadajo pod tarifno številko ex 8539 31 90 KN, pomeni, da se naloži protidampinške dajatve, določene v uredbah CFL-i.

         Trditve strank

               20

               Družba Steinel Vertrieb v bistvu trdi, da se leta 2011, ko je bila uvedena protidampinška dajatev, sporni proizvodi niso proizvajali na Kitajskem. Na svetovni ravni sta samo družbi Steinel Vertrieb in Osram prijavili patenta v zvezi z izdelavo opreme za razsvetljevanje, opremljene z zatemnitvenim stikalom. Poudarja, da je tako iz namena kot iz cilja uredb CFL-i razvidno, da se nanašata zgolj na enostavne energijsko varčne sijalke. Proizvodi iz postopka v glavni stvari pa naj bi bili visoko kakovostni in ekskluzivni ter naj ne bi povzročali škode evropskim proizvajalcem, saj naj bi zgolj družba Osram proizvajala primerljive proizvode. Poleg tega naj bi sistema za zaznavanje in zatemnitveno stikalo, ki sta značilna za te proizvode, bila patentirana in naj enaki proizvodi ne bi obstajali niti na Kitajskem niti v Uniji. Zato naj ukrepanje v interesu Unije ne bi bilo potrebno.

               21

               Družba Steinel Vertrieb navaja, da vmesni pregled ukrepa na podlagi člena 11(3) osnovne uredbe ni bil zahtevan, saj so bili proizvodi iz postopka v glavni stvari več let uvrščeni pod tarifno podštevilko 8539 39 00 KN, ne da bi temu nacionalni organi kakor koli nasprotovali.

               22

               Po mnenju Komisije mora Sodišče upoštevati dejanske okoliščine, kot jih je opredelilo predložitveno sodišče. To naj bi odločilo, da je treba fluorescenčne sijalke, ki jih uvaža družba Steinel Vertrieb, uvrstiti pod tarifno podštevilko 8539 31 90 KN in da zato spadajo na področje uporabe uredb CFL-i.

               23

               Komisija meni, da je besedilo uredb CFL-i jasno in da zato omogoča zgolj eno samo razlago. Zavrača teleološko razlago sporne norme, saj bi bila ta po njenem mnenju neprimerna za določitev področja uporabe neke protidampinške uredbe. Če bi namreč nacionalni carinski organi morali v vsakem posamičnem primeru presojati, ali je v skladu s ciljem in z namenom neke protidampinške uredbe, da tak proizvod spada na njeno področje uporabe, ne bi mogli več opravljati svojih nalog. Taka obveznost ne bi bila v skladu s praktičnimi zahtevami dela carinske uprave.

               24

               Komisija poleg tega meni, da dejstvo, ki ga je ugotovilo predložitveno sodišče, da se sporne fluorescenčne sijalke ob uvedbi začasne protidampinške dajatve niso proizvajale na Kitajskem, temveč zgolj v Uniji, ni pomembno pri ugotavljanju, ali protidampinška dajatev, določena v uredbah CFL-i, velja za fluorescenčne sijalke iz postopka v glavni stvari.

               25

               Komisija glede tega meni, da ni neobičajno, zlasti v primeru potrošniških dobrin, katerih zasnova se hitro spreminja, da je opredelitev področja uporabe protidampinške uredbe tako splošna, da obsega tudi proizvode, ki ob sprejetju te uredbe še ne obstajajo ali se še ne proizvajajo v državi, ki izvaja damping. Tako naj v okviru postopka v glavni stvari področje uporabe uredb CFL-i ne bi bilo omejeno na fluorescenčne sijalke, ki so se ob začetku veljavnosti teh določb že proizvajale na Kitajskem.

               26

               Komisija dodaja, da je v protidampinški uredbi njeno področje uporabe treba opredeliti abstraktno in splošno z navedbo proizvodov, na katere se nanaša, z uporabo oznake KN ali drugih značilnosti, kadar ta oznaka KN ni dovolj natančna.

         Presoja Sodišča

               27

               Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je treba sporne proizvode uvrstiti pod tarifno podštevilko 8539 31 90 KN in da imajo navedeni proizvodi tudi druge bistvene značilnosti, navedene v členu 1(1) uredb CFL-i.

               28

               Najprej je treba navesti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso postopek iz člena 267 PDEU temelji na jasni ločitvi funkcij med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, in sicer tako, da je zgolj nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, glede na posebnosti zadeve, dolžno presoditi tako potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, kot tudi ustreznost vprašanj, ki jih postavi Sodišču (glej sodbo z dne 11. februarja 2010 v zadevi Hoesch Metals and Alloys, C-373/08, ZOdl., str. I-951, točka 59).

               29

               V teh okoliščinah preizkusa vprašanja za predhodno odločanje ni treba razširiti na vprašanje, ali sporni proizvodi, ki jih uvaža družba Steinel Vertrieb, spadajo na področje uporabe uredb CFL-i glede na razloge, ki jih predložitveno sodišče ne navaja, to je glede na presojo uvrstitve proizvodov iz postopka v glavni stvari pod tarifne številke KN, ki so jo opravili nacionalni organi (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Hoesch Metals and Alloys, točka 60). Zato je treba iz predložitvene odločbe sklepati, da predložitveno sodišče Sodišča v zvezi s tem ne sprašuje (glej v tem smislu sodbo z dne 2. junija 1994 v zadevi AC-ATEL Electronics, C-30/93, Recueil, str. I-2305, točka 19).

               30

               Treba je spomniti, da se na podlagi člena 14(1) osnovne uredbe protidampinške dajatve uvedejo z uredbo, pobirajo pa jih države članice v obliki, po določeni stopnji in v skladu z drugimi merili, določenimi v uredbi, ki uvaja te dajatve.

               31

               Da bi se opredelilo proizvode, za katere se namerava uvesti protidampinško dajatev, so v izvedbenih delih protidampinških uredb ti opisani zlasti na podlagi tarifne podštevilke KN, pod katero se uvrščajo. Tako sklicevanje pa vedno ne zadošča za natančno opredelitev proizvodov, ki jih zadeva protidampinška zakonodaja, saj je lahko besedilo teh tarifnih podštevilk premalo natančno. Zato so v besedilu izvedbenega dela protidampinške uredbe proizvodi, za katere se določa dajatev, opisani s pomočjo dodatnih meril razlikovanja. Nek proizvod postane podvržen protidampinški dajatvi samo, če se uvršča pod tarifno podštevilko KN, navedeno v protidampinški uredbi, in ima hkrati značilnosti zadevnega proizvoda, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

               32

               Kar zadeva postopek v glavni stvari, se na podlagi uredb CFL-i dokončna protidampinška dajatev uvede na uvoz elektronskih kompaktnih fluorescenčnih sijalk na razelektrenje, ki delujejo na izmenični tok (vključno z elektronskimi kompaktnimi fluorescenčnimi žarnicami na razelektrenje, ki delujejo tako na izmenični kot na enosmerni tok), z eno ali več steklenimi cevkami, z vsemi razsvetljevalnimi elementi in elektronskimi komponentami, pritrjenimi na podstavek svetilke ali integriranimi v podstavek svetilke, ki sodijo pod oznako KN ex 8539 31 90 in izvirajo iz Ljudske republike Kitajske, kot tudi na uvoz istega proizvoda iz Vietnama, Pakistana in Filipinov.

               33

               V zvezi s tem je treba navesti, da samo besedilo člena 1(1) uredb CFL-i in zlasti uporabljeni izraz „ki sodijo pod oznako KN ex 8539 31 90“ omogočata zaključiti, da morebitna uvrstitev nekega proizvoda pod to tarifno številko ne povzroči, da se ta proizvod samodejno podvrže protidampinški dajatvi na podlagi te določbe (glej po analogiji sodbi z dne 24. junija 1993 v zadevi Dr. Tretter, C-90/92, Recueil, str. I-3569, točka 13, in z dne 28. marca 1996 v zadevi Birkenbeul, C-99/94, Recueil, str. I-1791, točka 15).

               34

               Te razlage ne more omajati nujnost enotne uporabe carinskih predpisov v Uniji, ki bi jo povzročila dobesedna razlaga zadevne določbe. Taka enotna uporaba mora biti namreč zagotovljena z jasno, natančno in celovito formulacijo zadevnih predpisov Unije (glej sodbo z dne 1. aprila 1993 v zadevi Findling Wälzlager, C-136/91, Recueil, str. I-1793, točka 14).

               35

               Te razlage poleg tega ne more omajati to, da bi zainteresirane stranke lahko sprožile pregled uredb, ki določajo protidampinške dajatve, v skladu s členom 11 osnovne uredbe. Ta pregled je namreč lahko upravičen samo pod nekaterimi pogoji (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Findling Wälzlager, točka 15).

               36

               Osnovna uredba, kadar veljajo dokončni protidampinški ukrepi, tako v skladu s členom 11(3) in (4) določa možnost vmesnega pregleda primernosti nadaljevanja izvajanja teh ukrepov, kadar zahteva, ki jo veljavno vloži izvoznik, uvoznik ali proizvajalci Unije, vsebuje dovolj dokazov za to, da nadaljevanje izvajanja ukrepa ni več potrebno, ali kadar nov izvoznik s sedežem v državi izvoznici, za katero veljajo protidampinški ukrepi, lahko dokaže, da zadevnih proizvodov ni izvažal v času obdobja preiskave, na osnovi katere so bili ukrepi določeni.

               37

               Poleg tega je treba navesti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije treba upoštevati ne le njeno besedilo, temveč tudi njeno sobesedilo in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (glej zgoraj navedeno sodbo Birkenbeul, točka 12).

               38

               V zvezi s tem je zlasti iz členov 1 in 9(4) osnovne uredbe razvidno, da se lahko protidampinške ukrepe določi samo za proizvode, v zvezi s katerimi je potekala protidampinška preiskava, če je bilo ugotovljeno, da se zadevni proizvodi izvažajo v Unijo po ceni, nižji od cene podobnih izdelkov, v zvezi s katerimi poteka protidampinška preiskava.

               39

               Ker torej gre za nove vrste proizvodov, ki se ob sprejetju antidampinške uredbe niso proizvajali v državi, glede katere poteka protidampinška preiskava, kot je ugotovilo predložitveno sodišče v postopku v glavni stvari, je to, ali bodo te nove vrste proizvodov podvržene protidampinški dajatvi, odvisno ne le od njihove uvrstitve pod tarifno podštevilko KN, navedeno v tej uredbi, temveč tudi od tega, ali imajo ti proizvodi, kot je navedeno v točki 31 te sodbe, vse značilnosti, ki so v navedeni uredbi določene za njihovo opredelitev.

               40

               Če nove vrste proizvodov, čeprav bi jih bilo mogoče uvrstiti pod tarifno podštevilko iz protidampinške uredbe, ne bi imele tudi vseh drugih značilnosti, določenih v tej uredbi, teh proizvodov ne bi bilo mogoče podvreči protidampinški dajatvi, ne da bi se predhodno preučilo, ali so tudi ti proizvodi predmet dampinga na trgu Unije.

               41

               Člen 13(1) osnovne uredbe poleg tega določa, da se, kadar pride do izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom zaradi uvoza podobnih proizvodov, bodisi rahlo spremenjenih ali nespremenjenih, iz tretjih držav; ali zaradi uvoza rahlo spremenjenih podobnih proizvodov iz države, za katero veljajo ukrepi, ali njihovih delov, lahko začne preiskava za preučitev potrebe po razširitvi veljavnih ukrepov na take podobne proizvode.

               42

               Vseeno pa je treba ugotoviti, da bi bile tudi take nove vrste proizvodov lahko podvržene protidampinškim dajatvam, določenim v uredbah CFL-i, če bi se ugotovilo, da imajo poleg uvrstitve pod tarifno podštevilko KN, navedeno v teh uredbah, tudi prav enake značilnosti kot proizvodi, na katere sta se v začetku nanašali navedeni uredbi.

               43

               Nasprotno pa je iz vsega zgoraj navedenega razvidno, da bi bila razširitev uporabe protidampinških dajatev, določenih z uredbama CFL-i, na nove vrste proizvodov, ki so – čeprav imajo enake bistvene značilnosti kot ti, na katere se nanašata ti uredbi, in se prav tako uvrščajo pod oznako KN ex 8539 31 90 – drugačni proizvodi, ker imajo dodatne značilnosti, ki v navedenih uredbah niso navedene, nezdružljiva s ciljem in sistematiko osnovne uredbe ter zlasti s členoma 1 in 11, ki zadevata postopek preiskave in preučitve, kot tudi s členom 13, ki zadeva izogibanje.

               44

               Za ugotovitev, ali gre za različne proizvode, je treba zlasti preveriti, ali imajo enake tehnične in fizične značilnosti, enako osnovno končno uporabo in enako razmerje med kakovostjo in ceno. V zvezi s tem bi bilo treba preučiti tudi zamenljivost in konkurenco med temi proizvodi.

               45

               V teh okoliščinah je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da se uredbi CFL-i nanašata na vse proizvode, ki imajo enake bistvene značilnosti kot proizvodi, navedeni v teh uredbah, in ki prav tako spadajo pod tarifno podštevilko ex 8539 31 90 KN. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali to drži za proizvode iz postopka v glavni stvari, čeprav jim je dodano zatemnitveno stikalo, ali pa so proizvodi iz postopka v glavni stvari drugačni proizvodi, ker imajo dodatne značilnosti, ki v navedenih uredbah niso navedene.

         Stroški

               46

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

                     Uredba Sveta (ES) št. 1470/2001 z dne 16. julija 2001 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene za uvoz integralnih elektronskih kompaktnih fluorescentnih svetilk (CFL-i) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1322/2006 z dne 1. septembra 2006, in Uredba Sveta (ES) št. 1205/2007 z dne 15. oktobra 2007 o uvedbi protidampinških dajatev na uvoz integriranih elektronskih kompaktnih fluorescenčnih žarnic (CFL-i) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske po pregledu zaradi izteka ukrepov, izvedenim v skladu s členom 11(2) Uredbe (ES) št. 384/96, in razširitvi protidampinških dajatev na uvoz istih izdelkov, poslanih iz Socialistične republike Vietnam, Islamske republike Pakistan in Republike Filipini, se nanašata na vse proizvode, ki imajo enake bistvene značilnosti kot proizvodi, navedeni v teh uredbah, in ki prav tako spadajo pod tarifno podštevilko ex 8539 31 90 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 254/2000 z dne 31. januarja 2000. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali to drži za proizvode iz postopka v glavni stvari, čeprav jim je dodano zatemnitveno stikalo, ali pa so proizvodi iz postopka v glavni stvari drugačni proizvodi, ker imajo dodatne značilnosti, ki v navedenih uredbah niso navedene.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.