title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 21. maja 2015.#Ralf Schräder proti Uradu Skupnosti za rastlinske sorte.#Pritožba – Žlahtniteljska pravica v Skupnosti – Urad Skupnosti za rastlinske sorte (USRS) – Uredba (ES) št. 2100/94 – Člena 20 in 76 – Uredba (ES) št. 874/2009 – Člen 51 – Predlog za začetek postopka za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti – Instrukcijsko načelo – Postopek pred odborom za pritožbe pri USRS – Tehtni dokazi.#Zadeva C-546/12 P.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 21. maja 2015 (
            *1
         )
      „Pritožba — Žlahtniteljska pravica v Skupnosti — Urad Skupnosti za rastlinske sorte (USRS) — Uredba (ES) št. 2100/94 — Člena 20 in 76 — Uredba (ES) št. 874/2009 — Člen 51 — Predlog za začetek postopka za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti — Instrukcijsko načelo — Postopek pred odborom za pritožbe pri USRS — Tehtni dokazi“
      V zadevi C‑546/12 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 28. novembra 2012,

         Ralf Schräder, stanujoč v Lüdinghausnu (Nemčija), ki ga zastopa T. Leidereiter, odvetnik,
      pritožnik,
      drugi stranki v postopku sta

         Urad Skupnosti za rastlinske sorte (USRS), ki jo zastopata M. Ekvad, agent, skupaj z A. von Mühlendahlom, odvetnik,
      tožena stranka na prvi stopnji,

         Jørn Hansson, ki ga zastopa G. Würtenberger, odvetnik,
      intervenient na prvi stopnji,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, S. Rodin, E. Levits (poročevalec), sodnika, M. Berger, sodnica, in F. Biltgen, sodnik,
      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. aprila 2014,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 13. novembra 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Pritožnik s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije, Schräder/USRS – Hansson (LEMON SYMPHONY) (T‑133/08, T‑134/08, T‑177/08 in T‑242/09, EU:T:2012:430, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njegovo tožbo, ki jo je vložil zoper odločbo odbora za pritožbe pri Uradu Skupnosti za rastlinske sorte (USRS) z dne 23. januarja 2009 (zadeva A 010/2007) v zvezi z zahtevo za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti za sorto LEMON SYMPHONY (v nadaljevanju: sporna odločba).

         Pravni okvir

               2

               Člen 6 Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 16, str. 390), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2506/95 z dne 25. oktobra 1995 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 18, str. 255, v nadaljevanju: Uredba št. 2100/94), določa, da mora biti sorta, da se zanjo lahko podeli žlahtniteljska pravica v Skupnosti, med drugim razločljiva in nova.

               3

               Člen 7 te uredbe določa:
               „1.   Za sorto velja, da je razločljiva, če jo je po izražanju lastnosti, ki izvirajo iz nekega genotipa ali kombinacije genotipov, mogoče razločiti od katere koli druge sorte, ki je splošno znana na dan prijave, opredeljen v skladu s členom 51.
               […]“

               4

               V členu 10 Uredbe št. 2100/94 so opredeljena merila v zvezi pogojem, da je sorta, za katero je vložena prijava za dodelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti, nova.

               5

               Člen 20 te uredbe, ki se nanaša na ničnost te pravice, določa:
               „1.   [USRS] razglasi žlahtniteljsko pravico v Skupnosti za nično, če je ugotovljeno:

                        (a)

                        da v času [ob podelitvi] žlahtniteljske pravice v Skupnosti pogoji iz členov 7 ali 10 niso bili izpolnjeni;
                        ali

                        (b)

                        da ob podelitvi žlahtniteljske pravice v Skupnosti, ki je temeljila na podatkih in dokumentih prijavitelja, pogoji iz členov 8 in 9 ob podelitvi pravice niso bili izpolnjeni;
                        ali

                        (c)

                        da je bila pravica podeljena neupravičeni osebi, razen če se prenese na upravičeno osebo.

                  2.   Če se žlahtniteljska pravica v Skupnosti razglasi za nično, se šteje, da učinki te uredbe že od začetka ne veljajo.“

               6

               V členih 54 in 55 navedene uredbe sta opisana vsebinski pregled oziroma preskušanje, ki ju je treba opraviti za rastlinsko sorto, da bi bila zanjo podeljena žlahtniteljska pravica v Skupnosti.

               7

               V zvezi s pravili, ki urejajo postopek pred USRS, člen 75 te uredbe določa:
               „Odločbe [USRS] morajo biti obrazložene. Odločbe lahko temeljijo samo na razlogih ali dokazih, o katerih so se stranke v postopku imele možnost ustno ali pisno izjaviti.“

               8

               Člen 76 Uredbe št. 2100/94 določa:
               „V postopkih pred [USRS] ta na lastno pobudo razišče dejstva v okviru zahtevanih pregledov iz členov 54 in 55. Ne upošteva pa dejstev ali dokaznega gradiva, [ne]predloženih v roku, ki ga določi [USRS].“

               9

               Člen 81 Uredbe št. 2100/94, ki se nanaša na splošna načela, določa:
               „1.   Če v tej uredbi ali v predpisih, sprejetih po tej uredbi, ni določb o postopku, uporablja [USRS] načela procesnega prava, ki so splošno priznana v državah članicah.
               […]“

               10

               V Uredbi Komisije (ES) št. 874/2009 z dne 17. septembra 2009 so določena izvedbena pravila za izvajanje Uredbe št. 2100/94 v zvezi s postopkom, ki poteka na [USRS] (UL L 251, str. 3).

               11

               V zvezi s pritožbami zoper odločbe USRS člen 51 navedene uredbe določa:
               „Če ni drugače določeno, se določbe v zvezi s postopkom, ki poteka na [USRS], uporabljajo smiselno za pritožbeni postopek; stranke v postopku se v tem pogledu obravnavajo kot stranke v pritožbenem postopku.“

               12

               Člen 63 te uredbe določa:
               „1.   V zapisnik ustnega postopka in dokaznega postopka se navedejo bistvene točke ustnega postopka ali dokaznega postopka, relevantne izjave strank v postopku, pričevanje strank v postopku, prič ali strokovnjakov ter rezultati preiskav.
               2.   Zapisnik o njihovem pričevanju se pričam, strokovnjakom ali strankam v postopku prebere ali predloži v pregled. V zapisnik se zapiše, da je to formalno dejanje bilo izvedeno in da je oseba, ki je pričala, zapisnik odobrila. Če oseba tega ne odobri, se njeni ugovori zapišejo.
               3.   Zapisnik podpiše uradnik, ki ga je sestavil, in uradnik, ki je vodil ustni postopek ali dokazni postopek.
               4.   Stranke v postopku dobijo en izvod zapisnika in, kadar je to primerno, prevod zapisnika.“

         Dejansko stanje in sporna odločba

               13

               Splošno sodišče je dejansko staje spora predstavilo tako:

                        „5

                        Intervenient Jørn Hansson je 5. septembra 1996 pri [USRS] v skladu z Uredbo [št. 2100/94] vložil prijavo za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti. Ta prijava je bila registrirana pod številko 1996/0984. Rastlinska pridobitev, za katero je bila tako vložena prijava, je sorta LEMON SYMPHONY iz podvrste Osteospermum ecklonis.

                  […]

                        7

                        USRS je Bundessortenamt (zvezni urad za rastlinske sorte, Nemčija) naročil, naj v skladu s členom 55(1) Uredbe [št. 2100/94] opravi preskus sorte LEMON SYMPHONY.

                        8

                        Bundessortenamt je z dopisom z dne 6. novembra 1996 USRS zaprosil, naj mu zagotovi rastlinski material LEMON SYMPHONY za preskušanje. V navedenem dopisu je bilo pojasnjeno, da naj bi šlo za ‚20 mladih rastlin tržne kakovosti, ki ne smejo biti niti obrezovane niti obdelane z regulatorji rasti‘.

                        9

                        Intervenient je 10. januarja 1997 zahtevani rastlinski material poslal Bundessortenamt.

                        10

                        Bundessortenamt je z dopisom z dne 13. januarja 1997, ki ga je podpisala ga. Menne, uslužbenka Bundessortenamt, zadolžena za preskušanje sorte LEMON SYMPHONY, USRS sporočil:
                        ‚[…] obveščamo [vas], da gre pri semenskem materialu sorte, navedene v predmetu, ki ste nam ga poslali, za rastline z brsti, namenjene prodaji, ki so bile obdelane z regulatorji rasti in obrezovane. Ustrezen potek preskušanja se tako zdi ogrožen.‘

                        11

                        Preskušanje je bilo pozneje leta 1997 vseeno izvedeno, Bundessortenamt pa danes ne more več potrditi, ali se je nanašalo neposredno na rastlinski material, ki ga je poslal intervenient, ali na sadike, pridobljene iz tega materiala, kot je razvidno iz ročnega zapisa z dne 30. januarja 1997 v spisu, v katerem je navedeno: ‚Bundessortenamt je vzgojil sadike, počakati, TK 30/01/97.‘ Pri tem preskušanju, ki je bilo izvedeno na podlagi ‚tabele lastnosti VI‘ Bundessortenamt z dne 8. avgusta 1997, ki se je takrat uporabljala kot smernica za preskušanje, se je sorta LEMON SYMPHONY primerjala z nekaj drugimi sortami vrste Osteospermum. Bundessortenamt je po tem preskušanju ugotovil, da sorta LEMON SYMPHONY izpolnjuje merila DUS za priznanje žlahtniteljske pravice v Skupnosti.

                        12

                        Bundessortenamt je 16. oktobra 1997 na podlagi te ‚tabele lastnosti VI‘ pripravil poročilo o preskušanju, h kateremu je bil priložen uradni opis sorte LEMON SYMPHONY. Iz tega opisa je razvidno, da je bila lastnost ‚Rast stebel‘ izražena kot ‚pokončna‘ (ocena 1).

                        13

                        Z odločbo USRS z dne 6. aprila 1999 je bila za sorto LEMON SYMPHONY podeljena žlahtniteljska pravica v Skupnosti, uradni opis te sorte, ki ga je Bundessortenamt pripravil leta 1997, pa je bil povzet v registru žlahtniteljskih pravic v Skupnosti.

                        14

                        Tožeča stranka […] je 26. novembra 2001 pri USRS v skladu z Uredbo [št. 2100/94] vložil[a] prijavo za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti. Ta prijava je bila registrirana pod številko 2001/1758. Rastlinska pridobitev, za katero je bila vložena prijava, je sorta SUMOST 01 iz podvrste Osteospermum ecklonis […].

                        15

                        Ker je intervenient menil, da se s pridelavo in prodajo sorte SUMOST 01 kršijo njegove pravice v zvezi s sorto LEMON SYMPHONY, je pri nemških civilnih sodiščih vložil tožbo zaradi kršitev […], s katero je […] zahteval prenehanje trženja sorte SUMOST 01 in odškodnino. Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) je odredilo sodno izvedensko mnenje Bundessortenamt, ki je po ‚primerjalnem poljskem preskusu‘ ugotovil, da sorta SUMOST 01 ni jasno razločljiva od sorte LEMON SYMPHONY, in ugodilo tem zahtevkom s sodbo z dne 12. julija 2005, ki je bila na pritožbeni stopnji potrjena s sodbo Oberlandesgericht Düsseldorf (drugostopenjsko deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) z dne 21. decembra 2006. […] [V] okviru tega sodnega izvedenskega mnenja [je bilo zatrjevano], da rastlinski material sorte LEMON SYMPHONY, ki je bil uporabljen za primerjavo, ni bil enak rastlinskemu materialu, ki je bil leta 1997 preskušen v zvezi s podelitvijo žlahtniteljske pravice v Skupnosti za to sorto […].

                        16

                        Intervenient je v postopku zaradi kršitev pred nemškimi civilnimi sodišči trdil, da LEMON SYMPHONY nikoli ni bila pokončna sorta. V zvezi s tem je predložil izvedensko poročilo z dne 21. novembra 2003[…]. Izvedenec je v tem poročilu navedel:
                        ‚Sorta LEMON SYMPHONY je bila pri preskušanju s strani Bundessortenamt leta 1997 opredeljena kot pokončna sorta. Na podlagi izkušenj in ugotovitev, pridobljenih v okviru preskusov, ocen in poljskih preskusov, opravljenih v zadnjih letih, LEMON SYMPHONY ni sorta, ki bi rasla popolnoma pokončno. […] Sorta NAIROBI, uporabljena za primerjavo zaradi njene pokončne rasti v tabeli lastnosti v smernicah za preskušanje TG/176/3, raste pokončno v celotni rastni dobi. Rast sorte NAIROBI je očitno drugačna od rasti sorte LEMON SYMPHONY. Na splošno so v nekaterih poznejših opisih sort, ki jih je pripravil Bundessortenamt, na primer sorte SEIMORA, kot polpokončne opredeljene druge sorte SYMPHONY z enakimi značilnostmi rasti kot sorta LEMON SYMPHONY.‘

                        17

                        USRS je vzporedno s postopkom zaradi kršitev pred nemškimi civilnimi sodišči Bundessortenamt naložil, naj v skladu s členom 55(1) Uredbe [št. 2100/94] opravi preskus sorte SUMOST 01. V okviru tega preskušanja, ki se je opravljalo od leta 2001, se je sorta LEMON SYMPHONY med drugim uporabljala kot primerjalna sorta. To preskušanje se je opravljalo v skladu z novimi smernicami za opravljanje preskušanja razločljivosti, izenačenosti in nespremenljivosti TG/176/3, ki jih je 5. aprila 2000 določila Mednarodna zveza za varstvo novih sort rastlin (UPOV).

                  […]

                        20

                        Bundessortenamt je 7. oktobra 2004 […] ugotovil, da [SUMOST 01] ni jasno razločljiva od drugih splošno znanih sort, zlasti sorte LEMON SYMPHONY.

                        21

                        Tožeča stranka je 26. oktobra 2004 v skladu s členom 21 Uredbe [št. 2100/94] […] vložila zahtevo za razveljavitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti, podeljene za sorto LEMON SYMPHONY, ker naj ta sorta vsaj od leta 2002 ne bi več ustrezala uradnemu opisu, ki je bil leta 1997 vpisan v register žlahtniteljskih pravic v Skupnosti. V utemeljitev zahteve je v bistvu trdila, da so pri preskušanju sorte LEMON SYMPHONY, ki je bilo opravljeno leta 2001 na podlagi smernic za preskušanje TG/176/3, ki se uporabljajo od leta 2001, različne lastnosti te sorte pridobile drugačne ocene v primerjavi z uradnim opisom te sorte iz leta 1997. Iz tega naj bi bilo po njenem mnenju razvidno, da zadevna sorta ni nespremenljiva.

                        22

                        USRS je 7. decembra 2004 odločil, da bo v skladu s členom 64 Uredbe [št. 2100/94] opravil tehnično preverjanje, da bi ugotovil, ali sorta LEMON SYMPHONY še obstaja v nespremenjeni obliki. Ta odločitev je bila tožeči stranki in intervenientu sporočena 15. decembra 2004. Za preskušanje so se uporabile smernice iz protokola za preskušanje razločljivosti, izenačenosti in nespremenljivosti CPVO-TP/176/1, ki ga je 31. oktobra 2002 sprejel USRS in je temeljil na smernicah za preskušanje TG/176/3.

                        23

                        Iz dopisa Bundessortenamt USRS z dne 5. januarja 2005 je razvidno, da je na splošno več dejavnikov lahko povzročilo spremembe, ugotovljene pri opisu izraženih lastnosti, kot so spremembe, povezane z okoljskimi dejavniki, sprememba lestvice ocen v primeru velike spremembe več primerjalnih sort, ki jih je treba upoštevati, in spremembe ocen zaradi uporabe novih smernic za preskušanje. […]

                  […]

                        25

                        Bundessortenamt je 14. septembra 2005 pripravil poročilo o preskušanju, s katerim je ugotovil nespremenjeno stanje sorte LEMON SYMPHONY. Temu poročilu je bil priložen nov opis sorte z istim datumom, iz katerega je med drugim razvidno, da je bila lastnost ‚Rast stebel‘ izražena kot ‚od polpokončna do vodoravna‘ (ocena 4).

                  […]

                        28

                        Bundessortenamt je z dopisom z dne 18. maja 2006 USRS sporočil:
                        ‚Priložene so fotografije sorte LEMON SYMPHONY iz let 1997, 2003 in 2004. Iz njih je razvidno, da se rast stebel ni spremenila.
                        […].‘

                        29

                        USRS se je z dopisom z dne 12. junija 2006 ponovno obrnil na Bundessortenamt s temi besedami: ‚Da bi [USRS] lahko ugotovil to povezavo, vas prosimo, da za vsako lastnost[, navedeno v] protokolu v zvezi z vrsto Osteospermum , ki je veljal leta 1997, navedete, na kateri ravni bi jo sorta LEMON SYMPHONY izražala v preskusu iz leta 2005 in kako je to povezano z ugotovitvami, sprejetimi v skladu s protokolom, sprejetim leta 2001.‘

                  […]

                        31

                        Iz odgovora Bundessortenamt z dne 2. avgusta 2006 in iz primerjave izidov preskušanj sorte LEMON SYMPHONY – opravljenih leta 1997 in leta 2005 – ki jo je opravil navedeni urad in je bila tožeči stranki poslana 25. avgusta 2006, je razvidno, da je po mnenju tega urada razliko ocene lastnosti ‚Rast stebel‘ mogoče pojasniti z okoliščino, da nobena primerjalna sorta ni bila navedena v ‚tabeli lastnosti VI‘, ki jo je navedeni urad uporabljal leta 1997, in da je bila LEMON SYMPHONY najbolj pokončna sorta v tem letu. Poleg tega se je število sort podvrste Osteospermum ecklonis znatno povečalo od leta 1997, smernice za preskušanje pa so bile delno spremenjene, zaradi česar naj bi bilo treba prilagoditi ravni izražanja.

                        32

                        USRS je z dopisom z dne 25. avgusta 2006 intervenientu predlagal, naj uradni opis sorte LEMON SYMPHONY, ki je bil leta 1997 vpisan v register žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, prilagodi z novim opisom sorte z dne 14. septembra 2005. USRS je menil, da je ta prilagoditev nujna zaradi, prvič, napredka na področju selekcije od preskušanja navedene sorte leta 1997 in, drugič, spremembe smernic za preskušanje leta 2001.

                        33

                        Intervenient je ta predlog z dopisom z dne 22. septembra 2006 sprejel.

                        34

                        USRS je z odločbo z dne 19. februarja 2007 (v nadaljevanju: zavrnitvena odločba) ugodil ugovorom intervenienta zoper podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti za sorto SUMOST 01 in zavrnil prijavo za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti za navedeno sorto, zlasti ker naj ta ne bi bila jasno razločljiva od sorte LEMON SYMPHONY in ker naj tako pogoji iz člena 7 Uredbe [št. 2100/94] ne bi bili izpolnjeni. […]

                        35

                        Tožeča stranka je 11. aprila 2007 na podlagi člena 20 Uredbe [št. 2100/94] vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti, podeljene za sorto LEMON SYMPHONY, zlasti ker naj ta sorta nikoli ne bi obstajala v obliki, kakršna je navedena v uradnem opisu, ki je bil leta 1997 vpisan v register žlahtniteljskih pravic v Skupnosti.

                        36

                        USRS je z dopisom z dne 18. aprila 2007 intervenienta obvestil o svoji odločitvi, da bo v skladu s členom 87(4) Uredbe [št. 2100/94] po uradni dolžnosti prilagodil uradni opis sorte LEMON SYMPHONY (v nadaljevanju: odločba o prilagoditvi opisa). Temu dopisu je bil priložen prilagojen opis na podlagi preskušanja iz leta 2005.

                        37

                        USRS je z dopisom z dne 10. maja 2007 (v nadaljevanju: odločba o zahtevi za razveljavitev) tožečo stranko obvestil, da je pristojni odbor preveril, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo člena 21 Uredbe [št. 2100/94], in ugotovil, da niso […].

                  […]

                        39

                        USRS je 21. maja 2007 tožečo stranko obvestil o odločbi o prilagoditvi opisa in o zamenjavi uradnega opisa sorte LEMON SYMPHONY, ki je bil leta 1997 vpisan v register žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, s tistim iz leta 2005.

                        40

                        USRS je z dopisom z dne 26. septembra 2007 zavrnil zahtevo za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti, podeljene za sorto LEMON SYMPHONY, ki jo je na podlagi člena 20 Uredbe [št. 2100/94] vložila tožeča stranka (v nadaljevanju: odločba o zahtevi za ugotovitev ničnosti) […].

                  Postopki pred odborom za pritožbe USRS v zadevah A 005/2007, A 006/2007 in A 007/2007

                        41

                        Tožeča stranka je 10. maja 2007 pri odboru za pritožbe [pri USRS (v nadaljevanju: odbor za pritožbe)] zoper zavrnitveno odločbo vložila pritožbo, registrirano pod številko A 005/2007.

                  […]

                        43

                        Tožeča stranka je 11. junija 2007 pri odboru za pritožbe zoper odločbo o zahtevi za razveljavitev vložila pritožbo, registrirano pod številko A 006/2007.

                  […]

                        45

                        Tožeča stranka je 12. julija 2007 pri odboru za pritožbe zoper odločbo o prilagoditvi opisa vložila pritožbo, registrirano pod številko A 007/2007.

                  […]

                        63

                        Odbor za pritožbe je kljub ugovorom tožeče stranke v vsaki od treh zadev A 005/2007, A 006/2007 in A 007/2007 ustni postopek izvedel 4. decembra 2007, in sicer ob odsotnosti tožeče stranke, kot je razvidno iz zapisnikov obravnave. […]

                        64

                        Ga. Menne se je teh postopkov udeležila kot izvedenka Bundessortenamt in zastopnica USRS. Pojasnila je zlasti, da je bil rastlinski material, ki je bil leta 1997 predložen za preizkušanje sorte LEMON SYMPHONY, nedvomno obdelan z regulatorji rasti, vendar naj to preskušanja nikakor ne bi otežilo, ‚saj so rastline rasle popolnoma običajno‘. Navedla je tudi, da je v času tega preizkušanja ‚učinek regulatorjev rasti prenehal‘, in potrdila, da ‚v primeru sorte LEMON SYMPHONY ni [bilo] dvoma o kakovosti preskusov, opravljenih julija/avgusta 1997‘. Intervenient je potrdil, da ‚regulatorji rasti na splošno delujejo le od 4 do 6 tednov‘, zlasti v primeru vrste Osteospermum.

                        65

                        Odbor za pritožbe je pritožbo, ki jo je tožeča stranka vložila zoper odločbo o zahtevi za razveljavitev, z odločbo z dne 4. decembra 2007 (zadeva A 006/2007) zavrnil kot dopustno, vendar neutemeljeno.

                        66

                        Odbor za pritožbe je pritožbo, ki jo je tožeča stranka vložila zoper zavrnitveno odločbo, z odločbo z dne 4. decembra 2007 (zadeva A 005/2007) zavrnil kot dopustno, vendar neutemeljeno.

                        67

                        Odbor za pritožbe je pritožbo, ki jo je tožeča stranka vložila zoper odločbo o prilagoditvi opisa, z odločbo z dne 4. decembra 2007 (zadeva A 007/2007) zavrgel kot nedopustno.

                        68

                        V vsaki od teh treh zadev je odbor za pritožbe predhodno ugotovil, da je bilo vabilo na ustni postopek poslano v predpisani obliki. V zvezi s tem je poudaril, da čeprav enomesečni rok, določen v členu 59(1) [Uredbe št. 874/2009], ni bil spoštovan, pa to, da je bilo vabilo tožeči stranki vročeno šele 6. novembra 2007, nima posledic […]

                  […]

                  Postopek pred odborom za pritožbe USRS v zadevi A 010/2007

                        71

                        Tožeča stranka je 19. oktobra 2007 pri odboru za pritožbe vložila pritožbo zoper odločbo o zahtevi za ugotovitev ničnosti, ki je bila registrirana pod številko A 010/2007.

                        72

                        Tožeča stranka je v utemeljitev te pritožbe v bistvu trdila, da je bil rastlinski material, na katerem se je opravljalo preskušanje sorte LEMON SYMPHONY leta 1997, neprimeren. Poudarila je tudi, da je mogoče, da so bile poslane rastline razmnožene in da so se te sadike nato uporabile pri navedenem preskušanju. […] Opozorila je tudi, da so se vse sorte, primeroma navedene v smernicah za preskušanje, ki so se uporabljale od leta 2001, razen sorte NAIROBI, leta 1997 primerjale s sorto LEMON SYMPHONY. Tožeča stranka je glede na trditve ge. Menne in intervenienta na obravnavi z dne 4. decembra 2007 v zadevah A 005/2007, A 006/2007 in A 007/2007 predlagala, naj se z izvedenskim mnenjem dokaže njena trditev, da posledice obdelave z regulatorji rasti na preskušanje niso bile omejene na obdobje od štiri do šest tednov. Tožeča stranka nazadnje pojasnjuje, da je njena zahteva za ugotovitev ničnosti temeljila na povezanih določbah člena 20(1)(a) in člena 7 Uredbe [št. 2100/94]. Meni, da ker je sorto mogoče opredeliti kot razločljivo le, če se razlikuje po izražanju lastnosti, ki izvirajo iz nekega genotipa ali kombinacije genotipov, ta ne more biti razločljiva, če ugotovljeno izražanje lastnosti izvira iz mehanične obdelave ali obdelave z regulatorji rasti.

                        73

                        Tožeča stranka je, potem ko je bila pozvana na obravnavo, v dodatni vlogi z dne 12. januarja 2009 nasprotovala temu, da bi se obravnave udeležila ga. Menne in da bi se upoštevale njene izjave.

                        74

                        Tožeča stranka je v tej vlogi tudi ponovila predlog, da bi se z izvedenskim mnenjem dokazalo, da izidov preskušanja meril DUS pri sorti LEMON SYMPHONY leta 1997 ni mogoče pojasniti z genotipom, temveč s kemijsko in mehansko obdelavo ali z okoliščino, da so bile uporabljene sadike poslanih rastlin. Poleg tega je tožeča stranka izrecno zaprosila za možnost predstavitve predlaganih dokazov.

                  […]

                        76

                        Odbor za pritožbe je pritožbo tožeče stranke zoper odločbo o zahtevi za ugotovitev ničnosti [s sporno odločbo] zavrnil kot dopustno, vendar neutemeljeno […]“

         Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

               14

               Pritožnik je 24. junija 2009 vložil tožbo zoper sporno odločbo.

               15

               Predsednik Splošnega sodišča je s sklepom z dne 15. junija 2010 odločil, da se tožbe, ki jih je pritožnik vložil zoper odločbe A 007/2007 (zadeva T‑133/08), A 006/2007 (zadeva T‑134/08), A 005/2007 (zadeva T‑177/08) in A 010/2007 (zadeva T‑242/09), združijo za ustni postopek in izdajo sodbe.

         Zadeva T‑242/09

               16

               Pritožnik je v utemeljitev tožbe v zadevi T‑242/09 navedel štiri razloge za razveljavitev.

               17

               Splošno sodišče je v zvezi s prvim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na kršitev členov 76 in 81 Uredbe št. 2100/94, v točki 126 izpodbijane sodbe razsodilo, da se ti določbi glede na besedilo navedenega člena 76 ne uporabita v postopku za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti, ki je določen v členu 20 te uredbe. Na podlagi tega je v točkah 128 in 129 te sodbe ugotovilo, da mora to, da rastlinska sorta ne izpolnjuje pogojev za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti, dokazati zainteresirana stranka, ki izpodbija navedeno pravico.

               18

               Splošno sodišče je na podlagi ugotovitve, da je ureditev, uvedena z Uredbo št. 2100/94, skladna z veljavnimi določbami na področju modelov Skupnosti in s splošnimi pravnimi načeli, ta tožbeni razlog zavrnilo kot brezpredmeten.

               19

               Vendar je Splošno sodišče v točki 134 izpodbijane sodbe dodalo, da postopek pred USRS nikakor ni popolnoma preiskovalen, saj morajo stranke pravočasno navesti dejstva, za katera želijo, da bi jih USRS ugotovil, in predložiti dokaze, s katerimi želijo ta dejstva utemeljiti.

               20

               Na podlagi te ugotovitve je v točkah od 135 do 170 izpodbijane sodbe preučilo trditve pritožnika.

               21

               V zvezi s tem, da je USRS zavrnil predlog pritožnika za sprejetje pripravljalnih ukrepov, je Splošno sodišče tako, da je po analogiji uporabilo rešitev na koncu sodbe ILFO/Visoka oblast (51/65, EU:C:1966:21), v točki 138 izpodbijane sodbe ugotovilo, da pritožnik v postopku pred USRS ni nikoli predložil nobenega dokaza ali indica v utemeljitev svojih predlogov. Tako je ugotovilo, da ni bila storjena kršitev pravil v zvezi z dokaznim bremenom in izvajanjem dokazov, in menilo, da je želel pritožnik dejansko doseči, da bi Splošno sodišče ponovno presojalo upoštevna dejstva in dokaze.

               22

               Zato je Splošno sodišče razlikovalo glede na to, ali so ugotovitve in presoje dejstev odbora za pritožbe rezultat zapletenih presoj, upoštevajoč da je v primeru zapletenih presoj, ki zahtevajo dokazovanje z izvedenci ali znanstvena dognanja, nadzor Splošnega sodišča omejen na nadzor nad očitnimi napakami.

               23

               Prvič, v zvezi z vprašanjem narave rastlinskega materiala, ki je bil uporabljen za preskušanje sorte LEMON SYMPHONY leta 1997, je Splošno sodišče v točki 149 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je odbor za pritožbe to, da je praksa razmnoževanja s potaknjenci ustaljena, štel za splošno znano dejstvo. Glede tega je po analogiji uporabilo sodno prakso v zvezi z Uradom za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT), na podlagi katere odborom tega urada pri njihovih odločbah ni treba ugotavljati resničnosti splošno znanih dejstev.

               24

               Splošno sodišče je menilo, da je bilo treba za odgovor na vprašanje učinka regulatorjev rasti na rastlinske vzorce, ki so bili predloženi za preskušanje sorte LEMON SYMPHONY, opraviti zapleteno botanično presojo. V točki 157 izpodbijane sodbe pa je ugotovilo, da pritožnik ni predložil nobenega dokaza, na podlagi katerega bi bilo mogoče odkriti očitno napako pri presoji.

               25

               Drugič, v zvezi s trditvami pritožnika, ki so se nanašale na prilagoditev izvirnega opisa sorte LEMON SYMPHONY v letu 2006, kar zadeva lastnost „Rast stebel“, je Splošno sodišče v točki 161 izpodbijane sodbe razsodilo, da pritožnik ni dokazal, da je bila ta lastnost odločilna za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti za to rastlinsko sorto.

               26

               Poleg tega je Splošno sodišče v točki 166 izpodbijane sodbe poudarilo, da lastnost „Rast stebel“, za katero se ravni izražanja raztezajo od „pokončna“ do „povešena“, ni absolutno merilo in ga je, odvisno od primera, mogoče presojati sorazmerno in primerjalno med sortami iste vrste.

               27

               Zato je Splošno sodišče prvi tožbeni razlog zavrnilo kot delno neutemeljen in kot delno brezpredmeten.

               28

               Splošno sodišče je drugi tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev členov 7 in 20 Uredbe št. 2100/94, zavrnilo upoštevajoč elemente, navedene v okviru preizkusa prvega tožbenega razloga glede kemične in mehanske obdelave materiala, ki je bil uporabljen za preskušanje leta 1997, in glede uporabe materiala, pridobljenega iz sadik.

               29

               V zvezi s tretjim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na kršitev člena 75 Uredbe št. 2100/94, je Splošno sodišče v točkah 181 in 182 izpodbijane sodbe navedlo, da pravica do izjave ne pomeni, da mora sodišče strankam dati možnost, da se izjavijo o vsaki točki njegove pravne presoje. Natančneje, Splošno sodišče je v okviru preizkusa prvega tožbenega razloga dokazalo, da je uporaba potaknjencev za preskušanje ustaljena praksa, znana pritožniku.

               30

               V zvezi s četrtim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na kršitev člena 63 Uredbe št. 874/2009, je Splošno sodišče v bistvu menilo, da odbor za pritožbe ni storil nobene postopkovne napake.

               31

               Zato je Splošno sodišče tožbo zavrnilo v celoti.

         Zadeve T‑133/08, T‑134/08 in T‑177/08

               32

               Splošno sodišče je v zvezi s tožbami v zadevah T‑133/08, T‑134/08 in T‑177/08 v točki 217 izpodbijane sodbe ugotovilo, da najkrajši enomesečni rok za obvestitev o obravnavi, ki je potekala 4. decembra 2007 pred odborom za pritožbe, v primeru pritožnika ni bil spoštovan.

               33

               V točki 237 izpodbijane sodbe je ugotovilo obstoj bistvene kršitve postopka, zaradi katere je bilo treba tri izpodbijane odločbe v okviru zadev T‑133/08, T‑134/08 in T‑177/08 razveljaviti. Vendar je predlog za spremembo odločbe o prilagoditvi opisa zavrnilo.

         Pritožba

               34

               Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov, ki so razdeljeni na različne trditve.

               35

               Pritožnik s prvim in drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je kršilo pravila v zvezi z dokaznim bremenom in izvajanjem dokazov ter načelo raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti. Pritožnik s tretjim in četrtim pritožbenim razlogom zatrjuje kršitev obveznosti nadzora nad zakonitostjo in neobrazložitev izpodbijane sodbe. Pritožnik s petim in šestim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da ni spoštovalo njegove pravice do izjave in da ni opravilo celovitega nadzora nad zakonitostjo sporne odločbe.

         Prvi pritožbeni razlog

      Trditve strank

               36

               Pritožnik s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno uporabilo pravo s tem, da je razsodilo, da odbor za pritožbe ni mogel ravnati po uradni dolžnosti, ter da je kršilo njegovo pravico do učinkovitega pravnega sredstva in načelo dobrega upravljanja.

               37

               Na prvem mestu pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je v točki 126 izpodbijane sodbe razsodilo, da se člen 76 Uredbe št. 2100/94 ne uporabi v postopkih pred odborom za pritožbe, in da je zato kršilo člen 51 Uredbe št. 874/2009.

               38

               Na drugem mestu naj ugotovitev v točki 129 izpodbijane sodbe, da je postopek za ugotovitev ničnosti pred USRS in njegovim odborom za pritožbe akuzatoren, ne bi bila skladna z besedilom člena 20 Uredbe št. 2100/94. Inkvizitornost naj bi bila poleg tega potrjena s primerjavo z odgovarjajočimi določbami v zvezi z znamko Skupnosti in z modelom Skupnosti.

               39

               Na tretjem mestu naj bi Splošno sodišče v točki 133 izpodbijane sodbe izkrivilo trditve pritožnika na prvi stopnji.

               40

               Na četrtem mestu naj bi Splošno sodišče kršilo načeli dobrega upravljanja in pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ker ni preučilo elementov, ki jih je navedel pred odborom za pritožbe.

               41

               USRS opozarja na posebnosti postopkov pred njim. Zlasti poudarja, da postopek za ugotovitev ničnosti, začet na podlagi člena 20 Uredbe št. 2100/94, temelji izključno na preverjanju po uradni dolžnosti. Zato naj v tem postopku ne bi bilo strank, saj mora USRS objektivno preučiti vsa upoštevna dejstva. J. Hansson trdi, da ima USRS široko polje proste presoje pri preučevanju dokazov, ki jih predloži tretja oseba, da bi utemeljila začetek tega postopka.

               42

               V obravnavani zadevi naj bi USRS uporabil ta načela in zavrnil začetek postopka za ugotovitev ničnosti, ki ga je predlagal pritožnik.

               43

               V preostalem USRS in J. Hansson menita, da so trditve pritožnika v najboljšem primeru brezpredmetne, najmanj pa da niso dopustne, ker se z njimi izpodbija presoja dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče.

         Presoja Sodišča

               44

               V delu, v katerem pritožnik izpodbija pojmovanje Splošnega sodišča na področju izvajanja dokazov in dokaznega bremena v zvezi s postopkom, ki je bil začet pred odborom za pritožbe, je treba najprej preveriti, ali je to sodišče v tem okviru napačno uporabilo pravo.

               45

               Glede tega je treba navesti, prvič, da, kot je ugotovilo Splošno sodišče v točki 126 izpodbijane sodbe, besedilo člena 76 Uredbe št. 2100/94 omejuje uporabo načela raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti na tista dejstva, ki so predmet preskusa iz členov 54 in 55 te uredbe,.

               46

               Drugič, na podlagi člena 51 Uredbe št. 874/2009 se določbe v zvezi s postopkom, ki poteka pred USRS, uporabljajo smiselno za pritožbeni postopek. Tako je treba načelo raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti uporabiti tudi v tem postopku pred odborom za pritožbe.

               47

               Splošno sodišče je zato s tem, da je razsodilo, da se načelo raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti v postopkih pred odborom za pritožbe ne uporabi, napačno uporabilo pravo.

               48

               Vendar ta napačna uporaba prava in preudarki v točki 135 izpodbijane sodbe, ki so eventualno privedli do nje, ne pomenijo, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti, ker je Splošno sodišče kljub vsemu od točke 136 izpodbijane dalje preverjalo, ali dokazi, ki jih je pritožnik navedel pred odborom za pritožbe, izpolnjujejo merila v zvezi z načelom raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti.

               49

               Tako je treba v nadaljevanju preveriti, ali ni Splošno sodišče napačno uporabilo prava v zvezi s tem.

               50

               V ta namen je treba opozoriti, da je postopek, v katerem je bila sprejeta sporna odločba, postopek pred odborom za pritožbe, ki je odločal o pritožbi zoper odločbo USRS o zavrnitvi razglasitve žlahtniteljske pravice v Skupnosti za nično na podlagi člena 20(1) Uredbe št. 2100/94.

               51

               Na podlagi te določbe USRS razglasi žlahtniteljsko pravico v Skupnosti za nično, če je ugotovljeno, da ob podelitvi žlahtniteljske pravice v Skupnosti pogoji iz členov 7 ali 10 Uredbe št. 2100/94 niso bili izpolnjeni.

               52

               Glede tega so pogoji, povezani zlasti z razločljivostjo in novostjo, na podlagi člena 6 navedene uredbe pogoji sine qua non za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti. Zato je žlahtniteljska pravica, podeljena ob neizpolnjevanju teh pogojev, nezakonita in je v splošnem interesu, da se jo razglasi za nično.

               53

               Res je sicer, da se neupravičeno podeljena žlahtniteljska pravica lahko razglasi za nično tudi v interesu tretje osebe, zlasti kadar je ta vložila prijavo za žlahtniteljsko pravico, katere zavrnitev je bila obrazložena z neobstojem razlikovalnega učinka sorte kandidatke v primerjavi z neupravičeno zaščiteno sorto.

               54

               Vendar pa to ne more upravičiti, da se tretji osebi omogoči, da v kakršnih koli okoliščinah in brez posebnih razlogov predlaga razglasitev ničnosti te pravice, ko se konča postopek podelitve pravice in se iztečejo roki, ki so določeni v členu 59 Uredbe št. 2100/94 za vložitev ugovorov tretjih oseb.

               55

               Glede tega je treba opozoriti, da je v okviru postopka podelitve žlahtniteljske pravice rastlinska sorta kandidatka v skladu s členoma 54 in 55 navedene uredbe predmet vsebinskega pregleda ter poglobljenega in zapletenega preskušanja.

               56

               Tako ima USRS pri razglasitvi žlahtniteljske pravice za nično v smislu člena 20 Uredbe št. 2100/94 široko diskrecijsko pravico, če je bila zaščitena sorta predmet v prejšnji točki navedenega preizkusa. Ponoven preizkus zaščitene sorte z uporabo postopka za razglasitev ničnosti na podlagi člena 20 Uredbe št. 2100/94 lahko torej upravičijo zgolj resni dvomi glede tega, da so bili ob preizkusu, določenem v členih 54 in 55 navedene uredbe, izpolnjeni pogoji iz členov 7 ali 10 te uredbe.

               57

               V tem okviru mora tretja oseba, ki predlaga, naj se žlahtniteljska pravica razglasi za nično, navesti tehtne dokaze in dejstva, s katerimi je mogoče utemeljiti resne dvome v zvezi z zakonitostjo podelitve žlahtniteljske pravice po izvedenem preizkusu iz členov 54 in 55 navedene uredbe.

               58

               Zato mora v okviru tožbe, ki je bila vložena zoper sporno odločbo, pritožnik dokazati, da je USRS ob upoštevanju dejstev in dokazov v zvezi z vsebinskim pregledom in preskušanjem, ki jih je navedel pred njim, moral izvesti nadzor iz člena 20(1)(a) Uredbe št. 2100/94.

               59

               Ob upoštevanju teh elementov je treba nazadnje preučiti, ali ni Splošno sodišče napačno uporabilo prava pri nadzoru odbora za pritožbe in njegove uporabe načela „raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti“.

               60

               Splošno sodišče pa je v zvezi z elementi, s katerimi je pritožnik utemeljeval ničnost predhodno podeljene žlahtniteljske pravice, po eni strani v točki 138 izpodbijane sodbe ugotovilo, da pritožnik ni nikoli predložil nobenega dokaza ali indica, ki bi lahko pomenila začetek dokazovanja njegove trditve, v skladu s katero so mehanska in kemična obdelava ali razmnoževanje s potaknjenci, kot v obravnavanem primeru, lahko izkrivljali preskušanje sorte LEMON SYMPHONY leta 1997.

               61

               Po drugi strani je Splošno sodišče v točki 157 izpodbijane sodbe opozorilo, da pritožnik na nobeni stopnji postopka ni predložil nobenega indica ali konkretnega dokaza, s katerim bi lahko potrdil svoje navedbe, zlasti glede trajnega učinka regulatorjev rasti.

               62

               Nazadnje v zvezi s trditvami, ki se nanašajo na kršitev načela dobrega upravljanja in pravice do učinkovitega pravnega sredstva, iz spisa izhaja, da je pritožnik v utemeljitev pritožbe pred odborom za pritožbe trdil, da je bil rastlinski material, na katerem se je opravljalo preskušanje sorte LEMON SYMPHONY leta 1997, neprimeren, ker so bile rastline, uporabljene za preizkus, po eni strani mehansko in kemijsko obdelane, po drugi strani pa so bile sadike rastlin, ki jih je poslal J. Hansson.

               63

               Glede na te ugotovitve in upoštevajoč načeli, izpostavljeni v točkah 57 in 58 te sodbe, Splošno sodišče s tem, da je razsodilo, da pritožnik ni pravno zadostno navedel dejstev in dokazov, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da ob preskušanju sorte LEMON SYMPHONY pogoj iz člena 7 Uredbe št. 2100/94 ni bil izpolnjen, zaradi česar bi bila upravičena razglasitev ničnosti v smislu člena 20(1) te uredbe, ni napačno uporabilo prava pri izvajanju dokazov.

               64

               Zato trditev, ki se nanašajo na kršitev načela dobrega upravljanja in pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ni mogoče sprejeti.

               65

               Na podlagi teh ugotovitev je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.

         Drugi pritožbeni razlog

      Trditve strank

               66

               Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je v točkah od 136 do 138 izpodbijane sodbe kršilo pravila v zvezi z dokaznim bremenom in izvajanjem dokazov.

               67

               V skladu s prvo trditvijo, ki jo pritožnik navaja v okviru tega pritožbenega razloga, naj bi Splošno sodišče glede predlogov za izvedbo pripravljalnih ukrepov, podanih pred USRS, napačno uporabilo sodno prakso Sodišča, izhajajočo iz sodbe ILFO/Visoka oblast (51/65, EU:C:1966:21), v skladu s katero predlogu za sprejetje pripravljalnih ukrepov, ki ga vloži stranka, ni mogoče ugoditi, če ta ne predloži začetnega dokaza, ki zadostuje za potrebo po odreditvi takih ukrepov.

               68

               S tem naj bi Splošno sodišče štirikrat napačno uporabilo pravo. Na prvem mestu naj načela iz zgoraj navedene sodne prakse ne bi bila združljiva s členom 76 Uredbe št. 2100/94. Na drugem mestu naj Splošno sodišče ne bi izpolnilo obveznosti obrazložitve, ker ni pojasnilo, zakaj je mogoče uporabiti to sodno prakso. Na tretjem mestu naj bi kršilo pravico do poštenega sojenja z uvedbo pogoja v zvezi s sprejetjem pripravljalnega ukrepa, ki ni bil omenjen na nobeni stopnji postopka. Na četrtem mestu naj bi navedeno sodno prakso posnemalo napačno, saj v njej ni omenjena potreba po začetnem dokazu za sprejetje pripravljalnega ukrepa.

               69

               Pritožnik z drugo trditvijo poudarja, da tudi če bi moral predložiti začetni dokaz za nadaljnje razlogovanje, je bilo v izpodbijani sodbi kljub temu pravo napačno uporabljeno, ker je Splošno sodišče izkrivilo dejstva in dokaze, ki jih je navedel pritožnik, zlasti glede vplivanja mehanske in kemične obdelave preskušenega rastlinskega materiala ter razmnoževanja s potaknjenci.

               70

               USRS in J. Hansson trdita, da je izpodbijana sodba „pravilna“ ne glede na to, ali pritožnik nosi dokazno breme ali obveznost predložitve začetnega dokaza, ker je odbor za pritožbe preučil njegove trditve in stališča. Poleg tega naj Splošno sodišče nikakor ne bi napačno uporabilo prava pri uporabi tako izpeljanih pravil za sprejetje pripravljalnih ukrepov.

         Presoja Sodišča

               71

               V zvezi s prvo trditvijo pritožnika je treba navesti, da Splošnemu sodišču na prvem mestu ni mogoče očitati, da je kršilo obveznost obrazložitve.

               72

               Po eni strani namreč iz ustaljene sodne prakse izhaja, da obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče v skladu s členom 36 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se za Splošno sodišče uporablja na podlagi člena 53, prvi odstavek, tega statuta in člena 81 Poslovnika Splošnega sodišča, temu ne nalaga, da zagotovi obrazložitev, ki bi izčrpno in posamično sledila argumentom, ki jih navajajo stranke v sporu. Obrazložitev Splošnega sodišča je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi za odločitev Splošnega sodišča, Sodišču pa, da razpolaga z dovolj elementi za izvajanje nadzora (glej zlasti sodbo Nexans in Nexans France/Komisija, C‑37/13 P, EU:C:2014:2030, točka 21 in navedena sodna praksa).

               73

               Splošno sodišče pa je v točki 137 izpodbijane sodbe to, da se načela, določena v sodbi ILFO/Visoka oblast (51/65, EU:C:1966:21), po analogiji uporabijo za odbor za pritožbe, utemeljilo z razlogom, da je ta tako rekoč sodni organ.

               74

               Poleg tega tej uporabi ne nasprotuje načelo raziskovanja dejstev po uradni dolžnosti na podlagi člena 76 Uredbe št. 2100/94, ker, kot je razvidno iz točk 53 in 54 te sodbe, mora v okviru predloga za začetek postopka za ugotovitev ničnosti iz člena 20(1) te uredbe predlagatelj predložiti tehtne elemente, ki dokazujejo obstoj resnih dvomov v zvezi z zakonitostjo izpodbijane žlahtniteljske pravice.

               75

               Po drugi strani, kot je navedla generalna pravobranilka v točki 76 sklepnih predlogov, člen 81 Uredbe št. 2100/94 določa, da se za postopke pred USRS uporabljajo splošna načela postopkovnega prava, ki so priznana v državah članicah.

               76

               Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je ugotovilo, da bi moral pritožnik pred odborom za pritožbe predloži začetni dokaz, da bi pri tem odboru dosegel sprejetje pripravljalnega ukrepa.

               77

               Na drugem mestu iz izpodbijane sodbe ni razvidno, da bi Splošno sodišče napačno uporabilo načela iz sodbe ILFO/Visoka oblast (51/65, EU:C:1966:21).

               78

               Splošno sodišče je namreč v točki 138 izpodbijane sodbe ugotovilo, da pritožnik v utemeljitev svojega predloga ni nikoli predložil nobenega dokaza ali indica.

               79

               V teh okoliščinah pritožnik ne more zatrjevati, da je Splošno sodišče napačno razsodilo, da ni mogel zahtevati sprejetja pripravljalnega ukrepa, ker ni predložil začetnega dokaza.

               80

               V zvezi s tem pritožnik trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva in dokaze, ki jih je navedel v postopku pred USRS, glede, prvič, vpliva kemične in mehanske obdelave materiala, na katerem je bilo opravljeno preskušanje sorte LEMON SYMPHONY, in drugič, uporabe potaknjencev te sorte za to preskušanje.

               81

               Najprej je treba poudariti, da iz člena 256 PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča izhaja, da je Splošno sodišče edino pristojno za, prvič, ugotavljanje dejstev, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in drugič, za presojo teh dejstev. Vendar, ko je Splošno sodišče ugotovilo ali presodilo dejstva, je Sodišče pristojno, da na podlagi člena 256 PDEU opravi nadzor nad pravno opredelitvijo teh dejstev in pravnimi posledicami, ki jih je iz tega izpeljalo Splošno sodišče (glej zlasti sodbo CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, točka 41 in navedena sodna praksa).

               82

               Na prvem mestu se pritožnik sklicuje na dopis z dne 13. januarja 1997, ki ga je poslala uslužbenka Bundessortenamt, zadolžena za preskušanje sorte LEMON SYMPHONY, v katerem je navedeno, da se [u]strezen potek preskušanja zdi ogrožen[, ker je bil poslan material obdelan z regulatorji rasti]“.

               83

               Glede tega je po eni strani – kot izhaja iz dejanskega stanja, tako kot ga je predstavilo Splošno sodišče v točki 64 izpodbijane sodbe – navedena uslužbenka Bundessortenamt na obravnavi, ki je potekala pred odborom za pritožbe 4. decembra 2007 v zadevah A 005/2007, A 006/2007 in A 007/2007, potrdila, da „ni [bilo] dvoma o kakovosti preskusov, opravljenih julija/avgusta 1997“, saj da je učinek regulatorjev rasti prenehal.

               84

               Po drugi strani je Splošno sodišče v točki 164 navedene sodbe razsodilo, da ima pristojni nacionalni urad diskrecijsko pravico, da med preskušanjem prouči in odloči, ali je rastlinski material, ki ga je poslal J. Hansson, dejansko neprimeren oziroma ali – kot v obravnavanem primeru – tehnika razmnoževanja s potaknjenci omogoča odpravo njegovih prvotnih pomanjkljivosti.

               85

               Ker pritožnik ni nikoli izpodbijal trditve uslužbenke Bundessortenamt, podane po dokazih, ki jih je predložil, in sicer da so učinki regulatorjev rasti ob preskušanju sorte LEMON SYMPHONY prenehali, Splošno sodišče s tem, da je menilo, da pritožnik ni predložil nobenega dokaza, na podlagi katerega bi bilo mogoče izpodbiti presojo odbora za pritožbe, ni izkrivilo nobenega dejstva v zadevi niti nobenega dokaza, ki ga je predložil.

               86

               Na drugem mestu v zvezi z navedbami pritožnika glede nevarnosti, povezanih z uporabo materiala, pridobljenega z razmnoževanjem s potaknjenci sorte, za preskušanje, zadošča navesti, da pritožnik meni, da je bila ta nevarnost splošno znana in da zato ni bilo treba predložiti elementov, ki bi dokazovali obstoj te nevarnosti v obravnavani zadevi.

               87

               V teh okoliščinah pa je lahko Splošno sodišče le ugotovilo, da pritožnik ni izpolnil zahtev za sprejetje pripravljalnega ukrepa.

               88

               Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je izkrivilo dejstva v zadevi ali dokaze, ki jih je predložil pritožnik.

               89

               Glede na te preudarke drugega pritožbenega razloga ni mogoče sprejeti.

         Tretji pritožbeni razlog

      Trditve strank

               90

               Pritožnik s tretjim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 141 do 151 izpodbijane sodbe kršilo obveznost nadzora nad zakonitostjo in izkrivilo dejstva.

               91

               Prvič, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da ni upoštevalo, da strokovnega znanja USRS v zvezi s prakso razmnoževanja s potaknjenci ni mogoče obravnavati kot „splošno znano dejstvo“. To „dejstvo“ naj bi bilo vsekakor izkrivljeno, glede te opredelitve pa naj ne bi bil opravljen nadzor nad zakonitostjo.

               92

               Drugič, Splošno sodišče naj bi v točki 147 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker ni obrazložilo svoje ugotovitve, da je utemeljitev odbora za pritožbe „skladna z objektivnimi podatki o zadevi, kakor so razvidni iz spisa“.

               93

               Tretjič, pritožnik navaja nekatere napake, ki naj bi jih Splošno sodišče zlasti v točki 147 izpodbijane sodbe storilo pri sklicevanju na nekatera dejstva v zadevi.

               94

               USRS trdi, da ta pritožbeni razlog v veliki meri pomeni ponovitev trditev, ki so bile podane v okviru prejšnjih pritožbenih razlogov.

               95

               J. Hansson ugotavlja, da napačna dejstva, na katera opozarja pritožnik, ne vplivajo na zakonitost izpodbijane sodbe.

         Presoja Sodišča

               96

               Na prvem mestu je treba navesti, da je dejanski namen trditev pritožnika izpodbiti presojo dejstev Splošnega sodišča, ki pa, kot je bilo opozorjeno v točki 81 te sodbe, razen v primeru izkrivljanja dejstev ni predmet nadzora Sodišča v postopku s pritožbo.

               97

               Tako pritožnik s tem, da Splošnemu sodišču očita, da je ugotovilo, da je uporaba potaknjencev, vzgojenih iz rastlin, ki jih je poslal J. Hansson, pri preskušanju splošno znano dejstvo, nujno izhaja iz predpostavke, da material, pridobljen s potaknjenci, ni primeren za to preskušanje, sicer bi bila ta trditev brezpredmetna.

               98

               Preizkus tega elementa pa nujno zahteva dejansko presojo, za katero Sodišče v postopku s pritožbo ni pristojno.

               99

               Vsekakor bi moral pritožnik v zvezi s tem predložiti dokaze v utemeljitev svojega izpodbijanja, česar pa ni storil, kot je bilo razsojeno v točkah od 84 do 86 te sodbe.

               100

               Na drugem mestu, tudi če bi Splošno sodišče storilo napake pri poimenovanju uslužbencev USRS in Bundessortenamt, pritožnik ne navaja, zakaj bi lahko te napake omajale zakonitost izpodbijane sodbe. Nikakor ni očitno, da bi te napake povzročile dvom glede vsebine navedene sodbe.

               101

               Zato je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.

         Četrti pritožbeni razlog

      Trditve strank

               102

               Pritožnik s četrtim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na točke od 152 do 157 izpodbijane sodbe, Splošnemu sodišču v bistvu očita pomanjkljivo obrazložitev.

               103

               V skladu s prvo trditvijo, ki jo pritožnik navaja v okviru tega pritožbenega razloga, naj bi bila izpodbijana sodba protislovna v delu, v katerem je Splošno sodišče po eni strani v točki 10 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je mehanska in kemična obdelava posredovanega rastlinskega materiala ogrozila preskušanje sorte LEMON SYMPHONY, po drugi strani pa je Splošno sodišče v točki 156 navedene sodbe razsodilo, da pritožnik ni predložil konkretnih indicev, ki bi dokazovali, da preizkušen rastlinski material ni bil primeren za izvedbo tega preskušanja.

               104

               V skladu z drugo trditvijo pritožnika bi se moral nadzor Splošnega sodišča nanašati na to, ali so navedeni dokazi pomenili vse upoštevne podatke, ki jih je bilo treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, in ali so lahko potrdili ugotovitve, ki izhajajo iz njih.

               105

               USRS trdi, da pritožnik izpodbija zgolj dejanske ugotovitve Splošnega sodišča. Poleg tega naj druga trditev, podana v okviru četrtega pritožbenega razloga, ne bi bila utemeljena.

               106

               J. Hansson poudarja, da mora pritožnik dokazati, ali vsaj predložiti indice za to, da regulatorji rasti povzročijo ne samo napačno presojo meril, na podlagi katerih se odloča o pravici, ampak tudi napačno presojo merila razlikovanja iz člena 7 Uredbe št. 2100/94.

         Presoja Sodišča

               107

               Pritožnik s tem pritožbenim razlogom na prvem mestu zatrjuje, da je izpodbijana sodba protislovna, zato zadošča opozoriti, da – kot izhaja iz točke 83 te sodbe – je Splošno sodišče ugotovilo, da po mnenju Bundessortenamt ni bilo dvoma glede kakovosti rastlinskega materiala, ki je bil uporabljen za preskušanje sorte LEMON SYMPHONY. Zato izpodbijana sodba zaradi ugotovitve v točki 156 navedene sodbe, in sicer da pritožnik ni predložil nobenega indica, ki bi dokazoval nasprotno, ni protislovna.

               108

               Na drugem mestu je treba ugotoviti, da je bila presoja Splošnega sodišča, kot izhaja iz točk od 152 do 157 izpodbijane sodbe, ki jih pritožnik izpodbija s tem pritožbenim razlogom, v točkah od 141 do 151 navedene sodbe navedena zaradi celovitosti. Zato izpodbijane sodbe tudi v primeru, da bi bilo treba ta četrti pritožbeni razlog, s katerim pritožnik utemeljuje pritožbo, sprejeti, ne bi bilo mogoče razveljaviti.

               109

               Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti.

         Peti in šesti pritožbeni razlog

      Trditve strank

               110

               Pritožnik v okviru petega pritožbenega razloga izpodbija presojo Splošnega sodišča, kot izhaja iz točk od 159 do 162 izpodbijane sodbe.

               111

               Na prvem mestu meni, da je Splošno sodišče kršilo člen 7 Uredbe št. 2100/94, ker je v točki 159 izpodbijane sodbe ugotovilo, da za sorto LEMON SYMPHONY razločljivost v smislu te določbe ni bila ugotovljena „izključno oziroma nikakor ni bila ugotovljena“ na podlagi lastnosti „rast stebel“. Poleg tega naj bi Splošno sodišče tudi nedopustno razširilo predmet spora.

               112

               Na drugem mestu pritožnik navaja, da je Splošno sodišče v točki 160 izpodbijane sodbe izkrivilo dejstva z ugotovitvijo, da se prilagojeni opis sorte LEMON SYMPHONY iz leta 2006 ne razlikuje od izvirnega opisa iz leta 1997. Poleg tega naj bi Splošno sodišče kršilo člen 20(2) Uredbe št. 2100/94 s tem, da ni razsodilo, da sorta, katere opis je bil spremenjen, ne bi smela biti zaščitena.

               113

               V okviru šestega pritožbenega razloga, s katerim se izpodbija presoja Splošnega sodišča v točkah od 165 do 168 izpodbijane sodbe, pritožnik najprej trdi, da je to sodišče izkrivilo dejstva, saj naj pritožnik svojih trditev ne bi omejil na vprašanje, ali je lastnost„rast stebel“ relativna ali absolutna.

               114

               Dalje, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je predmet spora nedopustno razširilo na trditve, ki so se nanašale na postopek v zadevi T‑177/08.

               115

               Nazadnje, Splošno sodišče naj bi kršilo obveznost izvajanja celovitega nadzora nad zakonitostjo sporne odločbe, ker ni sprejelo očitka pritožnika v zvezi s tem, da odbor za pritožbe ni upošteval trditev pritožnika.

               116

               V zvezi s petim pritožbenim razlogom USRS trdi, da je treba ugotovitev Splošnega sodišča v točki 159 izpodbijane sodbe razumeti tako, da leta 1997 ni bilo na voljo nobene primerljive sorte.

               117

               J. Hansson meni, da izpodbijane ugotovitve niso odločilne glede vprašanja razločljivosti zaščitene sorte.

               118

               V zvezi s šestim pritožbenim razlogom USRS trdi, da si pritožnik napačno razlaga izpodbijano sodbo. Poleg tega naj nobena ugotovitev glede rasti stebel ne bi bila odločilna za presojo tega, ali je izpodbijana sodba zakonita.

               119

               J. Hansson trdi, da presoja razločljivosti neke sorte temelji na primerjavi prijavljene sorte z znanimi sortami iste vrste. Zato naj bi bilo mogoče merila razločljivosti presojati zgolj s takšno primerjavo.

         Presoja Sodišča

               120

               Najprej je treba navesti, da po eni strani pritožnik s petim in šestim pritožbenim razlogom izpodbija presojo Splošnega sodišča iz točk od 159 do 162 in od 165 do 168 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na trditve pritožnika, za katere je Splošno sodišče štelo, da so brezpredmetne, kot je poudarilo v točki 158 navedene sodbe.

               121

               Iz tega izhaja, da ker je Splošno sodišče pravilno razsodilo, da pritožnik ni predložil nobenega indica ali dokaza, s katerima bi bilo mogoče izpodbiti preskušanje, na podlagi katerega je bila za sorto LEMON SYMPHONY podeljena žlahtniteljska pravica, trditve pritožnika o ravni izražanja, ki je bila pripisana lastnosti „rast stebel“, ne morejo povzročiti razveljavitve izpodbijane sodbe.

               122

               Ker torej pritožnik ni dokazal, da rastlinski material, uporabljen za preskušanje sorte LEMON SYMPHONY, ni bil primeren in da zato merila DUS niso bila izpolnjena, so tudi trditve v zvezi s prilagoditvijo opisa te sorte brezpredmetne.

               123

               Po drugi strani je, kot je bilo opozorjeno v točki 81 te sodbe, pritožba omejena na pravna vprašanja, presoja dejstev in dokazov pa razen v primeru njihovega izkrivljanja ni pravno vprašanje, ki je predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe.

               124

               Glede tega pritožnik ne more izpodbijati presoj Splošnega sodišča o dejstvih, zlasti glede ravni izražanja, ki je bila pripisana lastnosti „rast stebel“ v zvezi s sorto LEMON SYMPHONY.

               125

               Ob upoštevanju teh preudarkov je treba preučiti vsako trditev, podano v utemeljitev petega in šestega pritožbenega razloga.

               126

               Prvič, pritožnik trdi, da je lastnost rast stebel nujno zajeta s preizkusom razločljivosti sorte na podlagi člena 7 Uredbe št. 2100/94.

               127

               Vendar si pritožnik s tem, da Splošnemu sodišču očita kršitev navedenega člena, ker je v točki 159 izpodbijane sodbe ugotovilo, da presoja razločljivosti rastlinske sorte ni bila ugotovljena izključno oziroma nikakor ni bila ugotovljena na podlagi lastnosti „rast stebel“, napačno razlaga izpodbijano sodbo.

               128

               Splošno sodišče namreč ni trdilo, da v okviru preizkusa razločljivosti sorte iz člena 7 Uredbe št. 2100/94 ni treba upoštevati lastnosti „rast stebel“. Jasno pa je, da preizkus razločljivosti rastlinske sorte nujno predpostavlja obstoj referenčnih rastlinskih sort. Zato je treba lastnost „rast stebel“ preučiti in jo v zvezi z razločljivostjo rastlinske sorte, ki naj se zaščiti, kot bolj ali manj odločilno uporabiti ob upoštevanju obstoja takšnih sort.

               129

               Posledično je treba prvo in drugo trditev, ki sta bili podani v okviru petega pritožbenega razloga, in tretjo trditev, podano v okviru šestega pritožbenega razloga, zavrniti.

               130

               Poleg tega Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je menilo, da prilagoditev opisa lastnosti „rast stebel“ ni omajala žlahtniteljske pravice za sorto LEMON SYMPHONY. Ker je namreč ta lastnost določena s primerjavo z drugimi rastlinskimi sortami, je neizogibno, da se opis s pojavom drugih rastlinskih vrst prilagodi.

               131

               V teh okoliščinah je treba tretjo in četrto trditev, ki sta bili podani v okviru petega pritožbenega razloga, zavrniti.

               132

               Nazadnje, pritožnikova očitka Splošnemu sodišču, prvič, da se je izreklo glede trditev, ki se nanašajo na postopek v zadevi T‑177/08, čeprav je te trditve podal pritožnik, in drugič, da ni izvedlo celovitega nadzora nad zakonitostjo sporne odločbe v delu, v katerem v tej odločbi niso bile upoštevane trditve pritožnika glede narave lastnosti „rast stebel“, hkrati pa, da se je izreklo prav glede narave te lastnosti, sta protislovna. Zato je treba prvo in drugo trditev, ki sta bili podani v okviru šestega pritožbenega razloga, zavrniti.

               133

               Ker je treba peti in šesti pritožbeni razlog zavrniti, iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da je treba pritožbo zavrniti v celoti.

         Stroški

               134

               V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporabi na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. USRS je predlagal, naj se R. Schräderju naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                           1.

                           Pritožba se zavrne.

                           2.

                           Ralfu Schräderju se naloži plačilo stroškov.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. decembra 1997. # Fábrica de Queijo Eru Portuguesa Ldª proti Subdirector-Geral das Alfândegas, ob udeležbi Ministério Público. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Supremo Tribunal Administrativo - Portugalska. # Zadeva C-325/96.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 14. oktobra 2008.#Stefan Grunkin in Dorothee Regina Paul.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Amtsgericht Flensburg - Nemčija.#Pravica prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic - Mednarodno zasebno pravo o priimku - Državljanstvo kot edina navezna okoliščina za določitev veljavnega prava - Mladoletnik, ki je rojen v eni državi članici in ima v njej prebivališče, a ima državljanstvo druge države članice - Nepriznavanje imena, pridobljenega v državi članici rojstva in prebivališča, v državi članici, katere državljanstvo ima.#Zadeva C-353/06.

text:
      Zadeva C-353/06
      Postopek, ki sta ga sprožila
      Stefan Grunkin in Dorothee Regina Paul
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Flensburg)
      „Pravica prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Mednarodno zasebno pravo o priimku – Državljanstvo kot edina navezna okoliščina za določitev veljavnega prava – Mladoletnik, ki je rojen v eni državi članici in ima v njej prebivališče, vendar ima državljanstvo druge države članice – Nepriznavanje imena, pridobljenega v državi članici rojstva in prebivališča, v državi članici, katere državljanstvo ima“
      Povzetek sodbe
      1.        Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija zaradi nacionalne pripadnosti – Nacionalna kolizijska pravila
            – Določitev osebnega imena
      (člen 12 ES)
      2.        Državljanstvo Evropske unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Nacionalna kolizijska pravila
            – Določitev osebnega imena
      (člen 18 ES)
      1.        Če imajo otrok, ki je državljan ene države članice, hkrati pa zakonito živi na ozemlju druge države članice, in njegovi starši
         le državljanstvo prve države članice in če kolizijsko pravilo te države članice za dodelitev priimka napotuje na materialno
         pravo te države o imenih, določitev imena tega otroka v tej državi članici v skladu z njeno zakonodajo ne more biti diskriminacija
         zaradi državljanstva v smislu člena 12 ES.

      (Glej točke od 16 do 18 in 20.)
      2.        Člen 18 ES nasprotuje temu, da pristojni organ ene države članice na podlagi uporabe nacionalnega prava, v katerem je za navezno
         okoliščino za določitev priimka določena izključno nacionalnost, zavrne priznanje priimka otroka – kot je bil določen in registriran
         v drugi državi članici, v kateri je bil ta otrok rojen in v njej od rojstva živi – ki ima tako kot njegovi starši le državljanstvo
         prve države članice. Dejstvo, da mora imeti prizadeti v državi članici, katere državljanstvo ima, ime, ki je drugačno od imena,
         ki mu je že bilo dodeljeno in je bilo registrirano v državi članici rojstva in prebivališča, namreč lahko ovira pravico prostega
         gibanja in bivanja na ozemlju držav članic iz člena 18 ES. V zvezi s tem bi lahko neenakost priimkov prizadetemu povzročila
         hudo neprijetnost, med drugim v javnem ali zasebnem življenju, ker mu bo država, katere državljan je in ki je edina pristojna
         za izdajo potnega lista, izdala potni list, v katerem bo navedeno drugačno ime, kot ga je dobil v državi rojstva in prebivališča.
         Prizadeti v zvezi s tem tvega, da bo zaradi razlike med priimkoma vselej, ko bo moral v državi članici, v kateri živi, dokazati
         svojo istovetnost, o njej vzbudil dvom in da bo povzročil sum o lažnem izdajanju. Poleg tega lahko glede spričeval, potrdil
         in diplom ali katerih koli drugih dokumentov, na podlagi katerih obstaja neka pravica, razlika v priimkih vzbudi dvom o pristnosti
         predloženih dokumentov ali resničnosti podatkov, vsebovanih v njih.

      Glede na dejstvo, da bo imel prizadeti drugačno ime vsakič, ko bo prečkal mejo med zadevnima državama članicama, bo navezovanje
         na državljanstvo, katerega namen je zagotoviti, da se ime osebe lahko določi trajno in nespremenljivo, pripeljalo do izida,
         ki je nasproten od zastavljenega, tako da ga ni mogoče upravičiti. Čeprav je cilj zagotovitve tesnih odnosov med člani širše
         družine lahko sam po sebi legitimen, se mu ne more pripisati takega pomena, da bi lahko upravičil tako zavrnitev. Poleg tega
         preudarki, ki se nanašajo na poenostavitev dela uprave in ki so državo članico, katere državljanstvo ima prizadeti, pripeljali
         do tega, da je prepovedala sestavljene priimke, ne morejo zadostovati za upravičenje ovire prostega pretoka, ker zadevna prepoved
         glede na zakonodajo zadevne države članice ni absolutna.

      (Glej točke 22, 23, od 25 do 28, 31, 32, 36, 37 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 14. oktobra 2008(*)

      „Pravica prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Mednarodno zasebno pravo o priimku – Državljanstvo kot edina navezna okoliščina za določitev veljavnega prava – Mladoletnik, ki je rojen v eni državi članici in ima v njej prebivališče, vendar ima državljanstvo druge države članice – Nepriznavanje imena, pridobljenega v državi članici rojstva in prebivališča, v državi članici, katere državljanstvo ima“
      V zadevi C‑353/06,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Amtsgericht Flensburg (Nemčija)
         z odločbo z dne 16. avgusta 2006, ki je prispela na Sodišče 28. avgusta 2006, v postopku, ki sta ga sprožila:

      Stefan Grunkin,

      Dorothee Regina Paul,

      skupaj z:
      Leonhardom Matthiasom Grunkin-Paulom,

      Standesamt Niebüll,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann (poročevalec), C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, in M. Ilešič, predsedniki
         senatov, G. Arestis, A. Borg Barthet, J. Malenovský, J. Klučka, U. Lõhmus in E. Levits, sodniki, in C. Toader, sodnica,

      generalna pravobranilka: E. Sharpston,
      sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. decembra 2007,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za S. Grunkina on sam,
      –        za nemško vlado M. Lumma in J. Kemper, zastopnika,
      –        za belgijsko vlado L. Van den Broeck, zastopnica,
      –        za grško vlado E.-M. Mamouna, G. Skiani in O. Patsopoulou, zastopnice,
      –        za špansko vlado M. Sampol Pucurull in J. Rodríguez Cárcamo, zastopnika,
      –        za francosko vlado G. de Bergues in J.-C. Niollet, zastopnika,
      –        za litovsko vlado D. Kriaučiūnas, zastopnik,
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster, zastopnica,
      –        za poljsko vlado E. Ośniecka-Tamecka, zastopnica,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti D. Maidani, S. Gruenheid in W. Bogensberger, zastopniki,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 24. aprila 2008
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 12 ES in 18 ES.

      2        Ta predlog je bil vložen v sporu med S. Grunkinom in D. R. Paul ter Standesamt Niebüll (urad za osebna stanja mesta Niebüll),
         ker je slednji zavrnil priznanje priimka njunega sina Leonharda Matthiasa, kot je bil določen in registriran na Danskem, in
         njegov vpis v družinsko knjižico, ki je bila zanje odprta pri navedenem uradu.

       Nemško pravo
       Mednarodno zasebno pravo
      3        Člen 10(1) zakona o uvedbi civilnega zakonika (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch, v nadaljevanju: EGBGB) določa:

      „Ime osebe ureja zakon države, katere državljan je ta oseba.“
       Civilno pravo
      4        Glede določitve priimka otroka, čigar starši imajo različna priimka, člen 1617 nemškega civilnega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch,
         v nadaljevanju: BGB) določa:

      „1. Če starši ne uporabljajo moževega priimka in če imajo skupno skrbništvo nad otrokom, z izjavo pred matičarjem določijo,
         da bo otrokov rojstni priimek priimek očeta ali matere v času te izjave. [...]

      2. Če starši en mesec po rojstvu otroka ničesar ne izjavijo, Familiengericht [sodišče za družinske zadeve] prenese pravico
         do določitve priimka na enega od staršev. Odstavek 1 se uporablja smiselno. Sodišče lahko enemu od staršev določi rok za uveljavljanje
         njegove pravice. Če se pravica do določitve priimka po izteku roka ni uveljavljala, se otroku določi priimek tistega od staršev,
         na katerega je bila ta pravica prenesena.

      3. Če otrok ni rojen na nacionalnem ozemlju, sodišče v skladu z odstavkom 2 prenese pravico do določitve njegovega priimka
         na enega od staršev, le če to zahteva eden od staršev ali otrok ali če je treba priimek otroka vpisati v nemško rojstno matično
         knjigo ali v uradni nemški osebni dokument.“

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      5        Leonard Matthias Grunkin-Paul, otrok D. Paul in S. Grunkina, ki sta bila takrat zakonca in sta oba nemška državljana, je bil
         rojen 27. junija 1998 na Danskem. Tudi ta otrok je nemški državljan in od rojstva živi na Danskem.

      6        V skladu z odločbo o imenu („navnebevis“) pristojnega danskega organa je navedeni otrok na podlagi danskega prava dobil priimek
         Grunkin-Paul, ki je bil vpisan v njegov danski rojstni list.

      7        Nemški urad za osebna stanja je zavrnil priznanje otrokovega imena, kot je bilo določeno na Danskem, ker v skladu s členom
         10 EGBGB priimek osebe ureja zakon države, katere državljan je ta oseba, in ker nemško pravo ne dopušča, da bi otrok imel
         dvojni priimek, sestavljen iz priimka njegovega očeta in priimka njegove matere. Pravna sredstva, ki so jih starši otroka
         Leonharda Matthiasa vložili zoper to zavrnitev, so bila zavrnjena.

      8        Starši otroka, katerih zakonska zveza je bila med tem razvezana, niso imeli skupnega priimka in so zavrnili določitev otrokovega
         priimka v skladu s členom 1617(1) BGB.

      9        Standesamt Niebüll je zadevo predložil Amtsgericht Niebüll in predlagal, naj se na enega od staršev Leonharda Matthiasa prenese
         pravica določiti njegov priimek v skladu s členom 1617(2) in (3) BGB. To sodišče je prekinilo odločanje in v skladu s členom 234 ES
         predlagalo Sodišču, naj sprejme predhodno odločbo. V sodbi z dne 27. aprila 2006 v zadevi Standesamt Stadt Niebüll (C‑96/04,
         ZOdl., str. I‑3561) je Sodišče ugotovilo, da je Amtsgericht Niebüll, ki mu je bila zadeva predložena v zunajsodnem postopku,
         deloval kot upravni organ, ne da bi moral rešiti spor, in torej ni bilo mogoče šteti, da je opravljal vlogo sodišča. Sodišče
         se je zato izreklo za nepristojno, da odgovori na zastavljeno vprašanje.

      10      Starši Leonharda Matthiasa so 30. aprila 2006 zaprosili pristojni organ, naj se zanj v družinsko knjižico v Niebüllu vpiše
         priimek Grunkin-Paul. Standesamt Niebüll je z odločbo z dne 4. maja 2006 zavrnil ta vpis, ker nemško pravo o priimku tega
         ne dopušča.

      11      Starši navedenega otroka so 6. maja 2006 pri Amtsgericht Flensburg vložili predlog, naj se Standesamt Niebüll naloži priznanje
         priimka njihovega sina, kot je bil določen in registriran na Danskem, in naj se sina vpiše v družinsko knjižico z imenom Leonhard
         Matthias Grunkin‑Paul.

      12      Predložitveno sodišče ugotavlja, da Standesamt Niebüll ni mogoče naložiti, naj vpiše ime, ki ga nemško pravo ne dopušča, vendar
         dvomi, da je dejstvo, da mora imeti državljan Unije v različnih državah članicah različen priimek, skladno s pravom Skupnosti.

      13      V teh okoliščinah je Amtsgericht Flensburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali ob upoštevanju načela prepovedi diskriminacije iz člena 12 ES in glede na pravico do prostega gibanja, ki jo vsakemu
         državljanu Unije zagotavlja člen 18 ES, lahko velja kolizijsko pravilo iz člena 10 EGBGB, ki določa, da se pravo glede osebnih
         imen navezuje le na državljanstvo?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      14      Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člena 12 ES in 18 ES nasprotujeta temu, da pristojni organ ene države članice
         zavrne priznanje priimka otroka – kot je bil določen in registriran v drugi državi članici, v kateri je bil otrok rojen in
         v njej od rojstva živi – ki ima tako kot njegovi starši le državljanstvo prve države članice.

       Področje uporabe Pogodbe ES
      15      Najprej je treba poudariti, da položaj otroka Leonharda Matthiasa spada na področje materialne uporabe Pogodbe ES.

      16      Čeprav so glede na sedanje stališče prava Skupnosti pravila, ki urejajo priimek osebe, v pristojnosti držav članic, morajo
         države članice pri izvrševanju te pristojnosti kljub temu ravnati v skladu s pravom Skupnosti, razen če gre za notranji položaj,
         ki ni povezan s pravom Skupnosti (glej sodbo z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Garcia Avello, C‑148/02, Recueil, str. I‑11613,
         točki 25 in 26 ter navedena sodna praksa).

      17      Sodišče je že razsodilo, da taka povezava s pravom Skupnosti obstaja v zvezi z otroki, ki so državljani ene države članice,
         hkrati pa zakonito živijo na ozemlju druge države članice (glej zgoraj navedeno sodbo Garcia Avello, točka 27).

      18      Tako se lahko otrok Leonhard Matthias, kar zadeva državo članico, katere državljan je, načeloma upravičeno sklicuje na pravico,
         ki jo ima v skladu s členom 12 ES, da ni diskriminiran zaradi svojega državljanstva, in na pravico iz člena 18 ES, da se sme
         prosto gibati in prebivati na ozemlju držav članic.

       Člen 12 ES
      19      V zvezi s členom člena 12 ES je vendar treba najprej poudariti, kot navajajo države članice, ki so Sodišču predložile stališča,
         in Komisija Evropskih skupnosti, da otrok Leonhard Matthias v Nemčiji ne trpi nobene diskriminacije zaradi svojega državljanstva.

      20      Ker imajo namreč navedeni otrok in njegovi starši le nemško državljanstvo in ker nemško kolizijsko pravilo, ki se ga obravnava
         v postopku v glavni stvari, za dodelitev priimka napotuje na nemško materialno pravo o imenih, določitev imena tega otroka
         v Nemčiji v skladu z nemško zakonodajo ne more biti diskriminacija zaradi državljanstva.

       Člen 18 ES
      21      Treba je poudariti, da je nacionalna zakonska ureditev, ki je za določene državljane manj ugodna zgolj zato, ker so uporabili
         svojo svoboščino do prostega gibanja in bivanja v drugi državi članici, omejitev pravic, ki jih člen 18(1) ES priznava vsakemu
         državljanu Unije (glej sodbi z dne 18. julija 2006 v zadevi De Cuyper, C‑406/04, ZOdl., str. I‑6947, točka 39, in z dne 22. maja 2008
         v zadevi Nerkowska, C‑499/06, še neobjavljena v ZOdl., točka 32).

      22      Dejstvo, da mora imeti prizadeti v državi članici, katere državljanstvo ima, ime, ki je drugačno od imena, ki mu je že bilo
         dodeljeno in je bilo registrirano v državi članici rojstva in prebivališča, lahko ovira pravico prostega gibanja in bivanja
         na ozemlju držav članic iz člena 18 ES.

      23      Spomniti je namreč treba, da je Sodišče v zvezi z otroki, ki imajo državljanstvo dveh držav članic, že razsodilo, da bi lahko
         neenakost priimkov prizadetim povzročila resno neprijetnost, tako na strokovni kot zasebni ravni, ki med drugim nastane zaradi
         težav, ki jih imajo v eni državi članici, katere državljani so, pri uživanju pravnih učinkov diplom in dokumentov, izdanih
         na ime, ki je priznano v drugi državi članici, katere državljani so prav tako (zgoraj navedena sodba Garcia Avello, točka 36).

      24      Tako resne neprijetnosti lahko nastanejo tudi v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari. V zvezi s tem namreč ni pomembno,
         ali je razlika v priimkih posledica dvojnega državljanstva prizadetih ali okoliščine, da je določitev imena v državi rojstva
         in bivanja vezana na prebivališče, medtem ko je v državi, katere državljanstvo imajo, ta določitev vezana na državljanstvo.

      25      Kot navaja Komisija, številne dejavnosti v vsakdanjem javnem ali zasebnem življenju zahtevajo dokaz o istovetnosti, za kar
         se navadno uporabi potni list. Ker ima otrok Leonhard Matthias le nemško državljanstvo, so le nemški organi pristojni za izdajo
         navedenega dokumenta. Če slednji torej zavrnejo priznanje priimka, kot je bil določen in registriran na Danskem, bodo navedeni
         organi temu otroku izdali potni list, v katerem bo navedeno drugačno ime, kot ga je dobil v tisti državi članici.

      26      Prizadeti torej tvega, da bo vsakič, ko bo moral na Danskem, v državi članici, v kateri je bil rojen in v njej od rojstva
         živi, dokazati svojo istovetnost, o njej vzbudil dvom in povzročil sum o lažnem izdajanju zaradi razlike med imenom, ki ga
         je vedno uporabljal v vsakdanjem življenju in je naveden v registrih danskih organov in vseh uradnih dokumentih, izdanih zanj
         na Danskem, kot je rojstni list, ter imenom, navedenim v nemškem potnem listu.

      27      Poleg tega obstaja tveganje, da se bo sčasoma povečalo število dokumentov, predvsem spričeval, potrdil in diplom, v katerih
         bo uporabljen različen priimek, ker je otrok v tesnem razmerju z Dansko in Nemčijo. Iz spisa je namreč razvidno, da ta otrok,
         ki večinoma živi z materjo na Danskem, redno biva v Nemčiji, kjer obiskuje očeta, ki se je tam naselil po razvezi zakonske
         zveze.

      28      Vselej kadar ime, uporabljeno v konkretnem primeru, ne ustreza imenu iz dokumentov, predloženih kot dokaz o istovetnosti določene
         osebe, med drugim zaradi pridobitve ugodnosti ali katere od pravic ali zaradi ugotovitve uspešno opravljenega preizkusa ali
         pridobitve kvalifikacije, ali ko ime, navedeno v dveh skupaj predloženih dokumentih, ni isto, taka razlika v priimkih lahko
         vzbudi dvom o istovetnosti te osebe, o pristnosti predloženih dokumentov ali resničnosti podatkov, vsebovanih v njih.

      29      Ovira prostega pretoka, kot izhaja iz resnih neprijetnosti, opisanih v točkah od 23 do 28 te sodbe, je lahko upravičena le,
         če temelji na objektivnih preudarkih in je sorazmerna z zakonito zastavljenim ciljem (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2007
         v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑318/05, ZOdl., str. I‑6957, točka 133 in navedena sodna praksa).

      30      Da bi nemška vlada upravičila državljanstvo kot izključno navezno okoliščino za določitev priimka, ta in nekatere druge vlade,
         ki so Sodišču predložile stališča, trdijo, da je ta navezna okoliščina objektivno merilo, ki omogoča jasno in trajno določitev
         imena osebe, zagotovitev enotnega priimka med brati in sestrami ter ohranitev odnosov med člani širše družine. Poleg tega
         naj bi bil namen tega merila, da so vse osebe, ki imajo določeno državljanstvo, obravnavane enako in da se zagotovi, da se
         imena oseb z istim državljanstvom določijo enako.

      31      Nobeden od teh razlogov, navedenih v podporo državljanstvu osebe kot navezni okoliščini za določitev njenega imena – čeprav
         so legitimni, kolikor pač so lahko sami po sebi – si ne zasluži take veljave, da bi v okoliščinah, kot so v zadevi v glavni
         stvari, lahko upravičil, da pristojni organi države članice zavrnejo priznanje priimka otroka, kot je že bil določen in registriran
         v drugi državi članici, v kateri je bil ta otrok rojen in v njej od takrat biva.

      32      V delu, v katerem je namen tega navezovanja na državljanstvo zagotoviti, da se ime osebe lahko določi trajno in nespremenljivo,
         je treba ugotoviti, kot je poudarila  Komisija, da bo v okoliščinah, kot so v zadevi v glavni stvari, tako navezovanje pripeljalo
         do izida, ki je nasproten od zastavljenega. Vselej ko bo otrok prečkal mejo med Nemčijo in Dansko, bo namreč imel drugo ime.

      33      Glede cilja zagotovitve enotnega priimka med brati in sestrami zadostuje ugotovitev, da ta težava v zadevi v glavni stvari
         ne obstaja.

      34      Treba pa je ugotoviti, da določba nemškega mednarodnega zasebnega prava o navezovanju določitve priimka osebe na njeno državljanstvo
         ni brez izjem. Ugotovljeno je, da nemška kolizijska pravila o določitvi imena otroka dopuščajo navezovanje na običajno prebivališče
         enega od staršev, če je to v Nemčiji. Torej bo otroku, ki tako kot njegovi starši nima nemškega državljanstva, v Nemčiji lahko
         kljub temu dan priimek v skladu z nemško zakonodajo, če ima eden od njegovih staršev tam običajno prebivališče. Položaj, podoben
         položaju otroka Leonharda Matthiasa, se torej lahko pojavi v Nemčiji.

      35      Nemška vlada navaja še, da nacionalna zakonodaja zaradi praktičnosti ne dovoljuje določitve sestavljenega priimka. Obstajati
         bi namreč morala možnost, da se dolžina imen omeji. Nemški zakonodajalec naj bi sprejel določbe zato, da se naslednji rod
         ne bi bil prisiljen odpovedati delu priimka. Kar bi en rod pridobil s svobodo, če bi bili dvojni priimki dopustni, bi naslednji
         rod izgubil. Ta namreč ne bi imel več enakih možnosti sestavljanja kot prejšnji rod.

      36      Vendar ti preudarki, ki se nanašajo na poenostavitev dela uprave, ne morejo zadostovati za upravičenje ovire prostega pretoka,
         kot je ta, ki je bila ugotovljena v točkah od 22 do 28 te sodbe.

      37      Poleg tega, kot izhaja iz predložitvene odločbe, nemško pravo ne izključuje povsem možnosti dodelitve sestavljenih priimkov
         otrokom, ki so nemški državljani. Kot je namreč na obravnavi potrdila nemška vlada, lahko starši, če je eden od njih državljan
         druge države, namreč izberejo, da priimek otroka oblikujejo v skladu z zakonodajo te države.

      38      Poleg tega je treba ugotoviti, da pred Sodiščem ni bi naveden noben poseben razlog, ki bi, če bi bilo to potrebno, nasprotoval
         priznanju priimka otroka Leonharda Matthiasa, kot je bil določen in registriran na Danskem, kot dejstvo, da je njegovo ime
         v Nemčiji v nasprotju z javnim redom.

      39      Glede na navedeno je treba na predloženo vprašanje odgovoriti, da v okoliščinah, kot so v zadevi v glavni stvari, člen 18 ES
         nasprotuje temu, da pristojni organ ene države članice na podlagi uporabe nacionalnega prava zavrne priznanje priimka otroka
         – kot je bil določen in registriran v drugi državi članici, v kateri je bil ta otrok rojen in v njej od rojstva živi – ki
         ima tako kot njegovi starši le državljanstvo prve države članice.

       Stroški
      40      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      V okoliščinah, kot so v zadevi v glavni stvari, člen 18 ES nasprotuje temu, da pristojni organ ene države članice na podlagi
            uporabe nacionalnega prava zavrne priznanje priimka otroka – kot je bil določen in registriran v drugi državi članici, v kateri
            je bil ta otrok rojen in v njej od rojstva živi – ki ima tako kot njegovi starši le državljanstvo prve države članice.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.