title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 24. junija 2010. # Barbara Becker proti Harman International Industries Inc. # Pritožba - Znamka Skupnosti - Uredba (ES) št. 40/94 - Člen 8(1)(b) - Besedna znamka Barbara Becker - Ugovor imetnika besednih znamk Skupnosti BECKER in BECKER ONLINE PRO - Presoja verjetnosti zmede - Presoja pojmovne podobnosti znakov. # Zadeva C-51/09 P.

text:
      Zadeva C-51/09 P
      Barbara Becker
      proti
      Harman International Industries Inc.
      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člen 8(1)(b) – Besedna znamka Barbara Becker – Ugovor imetnika besednih znamk Skupnosti BECKER in BECKER ONLINE PRO – Presoja verjetnosti zmede – Presoja pomenske podobnosti znakov“
      Povzetek sodbe
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje
            enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnima znamkama – Merila
            presoje – Sestavljena znamka
      (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))
      Čeprav ima priimek v delu Unije praviloma večji razlikovalni učinek kot ime, je pri presoji pomenske podobnosti nasprotujočih
         si znamk vsekakor treba upoštevati vsakokratne sestavne dele in zlasti okoliščino, da je zadevni priimek redek ali pa zelo
         razširjen, kar lahko vpliva na razlikovalni učinek. Upoštevati je treba tudi morebiten sloves osebe, ki zahteva, da se njeno
         ime in priimek skupaj registrirata kot znamka, saj ta sloves lahko očitno vpliva na to, kako upoštevna javnost zaznava znamko.
         Poleg tega priimek v sestavljeni znamki ne ohrani samostojnega razlikovalnega položaja v vseh primerih le zato, ker bi se
         zaznaval kot priimek. Potrditev tega mnenja namreč lahko temelji le na preizkusu celote dejavnikov, upoštevnih v danem primeru.

      (Glej točke od 35 do 38.)

SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 24. junija 2010(*)

      „Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člen 8(1)(b) – Besedna znamka Barbara Becker – Ugovor imetnika besednih znamk Skupnosti BECKER in BECKER ONLINE PRO – Presoja verjetnosti zmede – Presoja pomenske podobnosti znakov“
      V zadevi C‑51/09 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 3. februarja 2009,
      Barbara Becker, stanujoča v Miamiju, Florida (Združene države Amerike), ki jo zastopa P. Baronikians, odvetnik,

      pritožnica,
      drugi stranki v postopku sta
      Harman International Industries, Inc. s sedežem v Northridgeu (Združene države Amerike), ki jo zastopa M. Vanhegan, barrister,

      tožeča stranka na prvi stopnji,
      Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa G. Schneider, zastopnik,

      tožena stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, C. Toader, sodnica, K. Schiemann, P. Kūris (poročevalec) in L. Bay Larsen, sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. februarja 2010,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 25. marca 2010
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        B. Becker s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče) z dne 2. decembra 2008
         v zadevi Harman International Industries proti UUNT – Becker (Barbara Becker) (T‑212/07, ZOdl., str. II‑3431, v nadaljevanju:
         izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče razveljavilo odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem
         trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 7. marca 2007 (zadeva R 502/2006-1, v nadaljevanju: sporna odločba), s katero je bila
         razveljavljena odločba oddelka za ugovore, s katero je bilo ugodeno ugovoru družbe Harman International Industries, Inc. (v
         nadaljevanju: Harman) zoper registracijo besedne znamke Skupnosti Barbara Becker.

       Pravni okvir
      2        Člen 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1) določa:

      „Ob ugovoru imetnika prejšnje znamke se znamka, za katero je vložena prijava, ne registrira v naslednjih primerih:
      […]
      (b)      če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujejo znamke,
         obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem je varovana prejšnja znamka; verjetnost zmede zajema verjetnost
         povezovanja s prejšnjo znamko.“

      3        Na podlagi člena 8(2)(a) Uredbe št. 40/94 se za „prejšnje znamke“ štejejo med drugim znamke Skupnosti z datumom zahtev za
         registracijo, ki je pred datumom zahteve za registracijo znamke Skupnosti.

       Dejansko stanje
      4        B. Becker je 19. novembra 2002 pri UUNT vložila zahtevo za registracijo besedne znamke Barbara Becker kot znamke Skupnosti.

      5        Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija znamke, so iz razreda 9 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji
         proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, ter ustrezajo
         temu opisu:

      „Znanstveni, pomorski, geodetski, električni, fotografski, kinematografski, optični, tehtalni, merilni, signalizacijski, kontrolni
         (nadzorni), reševalni (reševanje) ter učni aparati in instrumenti; aparati za snemanje, prenos in reprodukcijo zvoka in slike;
         magnetni nosilci zapisov, zvočne plošče; prodajni avtomati in mehanizmi za aparate na kovance; registrske blagajne, računski
         stroji, oprema za obdelavo informacij in računalniki.“

      6        Družba Harman je 24. junija 2004 v skladu s členom 8(1)(b) in (5) Uredbe št. 40/94 vložila ugovor zoper registracijo znamke
         Barbara Becker za vse proizvode, navedene v prijavi za registracijo. Ugovor je temeljil na besedni znamki Skupnosti BECKER
         ONLINE PRO, št. 1823228, registrirani 1. julija 2002, in na prijavi besedne znamke Skupnosti BECKER št. 1994578 z dne 2. novembra 2000,
         registrirani 17. septembra 2004, ki se tudi nanaša na različne proizvode iz navedenega razreda 9.

      7        Oddelek za ugovore UUNT je z odločbo z dne 15. februarja 2005 ugodil ugovoru družbe Harman, ker naj bi med nasprotujočima
         si znamkama obstajala verjetnost zmede. Odločil je, da so proizvodi, ki jih označujeta ti znamki, enaki in da sta si znamki
         v celoti podobni v tem, da sta si po eni strani povprečno vidno in glasovno podobni in da sta po drugi strani pomensko enaki,
         ker se nanašata na isti priimek.

      8        B. Becker je 11. aprila 2006 vložila pritožbo zoper to odločbo, ki je bila s sporno odločbo razveljavljena. V njej je prvi
         odbor za pritožbe UUNT (v nadaljevanju: odbor za pritožbe) ugotovil, da so proizvodi, ki jih nasprotujoči si znamki označujeta,
         deloma enaki, deloma podobni. Razlikoval je med proizvodi za širšo javnost, tistimi za strokovnjake in tistimi, namenjenimi
         prvi in drugi skupini, ki so vmesna skupina.

      9        Odbor za pritožbe je glede nasprotujočih si znakov opravil le primerjavo prejšnje besedne znamke BECKER in znamke Barbara
         Becker, katere registracija se zahteva. Ugotovil je, da med nasprotujočima si znakoma obstaja samo določena stopnja vidnih
         in glasovnih podobnosti, in nasprotno presodil, da sta na pomenski ravni v Nemčiji in v drugih državah Evropske unije jasno
         ločljiva, saj upoštevna javnost znamko Barbara Becker verjetneje zaznava v celoti, in ne kot kombinacijo „Barbara“ in „Becker“.
         Prav tako je navedel, da je B. Becker znana osebnost v Nemčiji, medtem ko naj bi bil priimek „Becker“ zelo razširjen. Zato
         je odbor za pritožbe odločil, da so razlike med zadevnima znakoma dovolj velike za izključitev verjetnosti zmede.

      10      Poleg tega je odbor za pritožbe ugotovil, da pogoj za uporabo člena 8(5) Uredbe št. 40/94, v skladu s katerim mora biti stopnja
         podobnosti med nasprotujočima si znamkama taka, da upoštevna javnost med njima ustvari povezavo, ni bil izpolnjen.

       Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
      11      Družba Harman je 15. junija 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razveljavitev sporne odločbe. V utemeljitev
         tožbe je navedla dva tožbena razloga, in sicer kršitev člena 8(1)(b) in (5) Uredbe št. 40/94.

      12      Splošno sodišče je prvi tožbeni razlog sprejelo in z izpodbijano sodbo razveljavilo sporno odločbo, ker je menilo, da je odbor
         za pritožbe napačno ugotovil, da se nasprotujoči si znamki jasno razlikujeta. Potem ko je v točki 33 izpodbijane sodbe navedlo,
         da sta si vidno in glasovno delno podobni, kot je ugotovil odbor za pritožbe, je v točki 34 navedene sodbe ugotovilo, da je
         odbor za pritožbe napačno presodil relativni pomen sestavnega dela „Becker“ v primerjavi s sestavnim delom „Barbara“.

      13      V zvezi s tem je Splošno sodišče, prvič, ob sklicevanju na svojo sodbo z dne 1. marca 2005 v zadevi Fusco proti UUNT – Fusco
         International (ENZO FUSCO) (T‑185/03, ZOdl., str. II‑715, točka 54) v točki 35 izpodbijane sodbe navedlo, da sodna praksa
         priznava, da bo vsaj italijanski potrošnik praviloma v znamkah večji razlikovalni učinek pripisal priimku kot imenu, torej
         bi bil v sestavljeni znamki priimku „Becker“ verjetneje pripisan večji razlikovalni učinek kot imenu „Barbara“.

      14      Drugič, v točki 36 izpodbijane sodbe je navedlo, da dejstvo, da je B. Becker kot nekdanja žena Borisa Beckerja v Nemčiji znana
         osebnost, ne pomeni, da nasprotujoči si znamki na pomenski ravni nista podobni. Navedlo je namreč, da se ti znamki nanašata
         na isti priimek in sta si zato podobni, še toliko bolj, ker bi se sestavnemu delu „Becker“ znamke Barbara Becker v delu Unije
         kot priimku verjetneje pripisal večji razlikovalni učinek kot sestavnemu delu „Barbara“, ki je le ime.

      15      Tretjič, ob sklicevanju na sodbo z dne 6. oktobra 2005 v zadevi Medion (C‑120/04, ZOdl., str. I‑8551, točki 30 in 37) je Splošno
         sodišče v točki 37 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se sestavni del „Becker“, čeprav ni prevladujoči sestavni del v sestavljeni
         znamki, razume kot priimek, ki se po navadi uporablja za označevanje osebe, in da ohrani samostojni razlikovalni učinek v
         tej znamki.

      16      Splošno sodišče je v točki 40 izpodbijane sodbe navedlo, da enakost ali podobnost proizvodov, ki jih zajemata nasprotujoči
         si znamki, ni sporna in da sta si ti znamki vidno, glasovno in pomensko podobni, ter zato ugotovilo, da med njima obstaja
         verjetnost zmede, čeprav so zadevni proizvodi namenjeni javnosti z razmeroma visoko stopnjo pozornosti.

      17      Nazadnje je sodišče v točkah 41 in 42 izpodbijane sodbe odločilo, da trditev UUNT, da se sestavljena znamka in druga znamka
         lahko štejeta za podobni le, če je njun skupni sestavni del prevladujoči del v celotnem vtisu sestavljene znamke, ne more
         ovreči te ugotovitve. Ovrglo je tudi trditev B. Becker, da sodne prakse, ki se nanaša na sestavljene znamke, v tem primeru
         ni mogoče uporabiti, ker je znamka Barbara Becker sestavljena iz imena in priimka.

       Predlogi strank
      18      Pritožnica s pritožbo Sodišču predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na razveljavitev sporne odločbe,
         in v delu, v katerem ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Predlaga tudi, naj se stroški naložijo drugi stranki v pritožbenem
         postopku.

      19      Družba Herman v bistvu predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov pritožnici.

      20      UUNT Sodišču predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in naložitev stroškov, ki so mu nastali, družbi Herman.

       Pritožba
       Trditve strank
      21      B. Becker v utemeljitev pritožbe navaja en sam pritožbeni razlog, in sicer kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94. Trdi, da
         je Splošno sodišče napačno ugotovilo podobnost med nasprotujočima si znamkama, zato je z odločitvijo, da obstaja verjetnost
         zmede, to določbo napačno uporabilo.

      22      Prvič, Splošnemu sodišču očita, da je presojo oprlo na zgoraj navedeno sodbo Fusco proti UUNT – Fusco International (ENZO
         FUSCO), v skladu s katero bo italijanski potrošnik v znamkah večji razlikovalni učinek pripisal priimku kot imenu. V zvezi
         s tem opaža, da je Splošno sodišče v novejši sodbi z dne 12. julija 2006 v zadevi Rossi proti UUNT – Marcorossi (MARCOROSSI)
         (T‑97/05, točki 46 in 47) navedlo, da se tako splošno pravilo ne uporablja avtomatično v katerem koli položaju, ampak da je
         treba vsak primer preučiti posamezno, in da priimek, ki je skupen znamkama v tem sporu, v njih ni dovolj prevladujoč, da bi
         povzročil verjetnost zmede.

      23      Drugič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče na podlagi zgoraj navedene sodbe Medion napačno sklepalo, da ima sestavni del
         „Becker“ v sestavljeni znamki samostojni razlikovalni položaj, tako da se morata nasprotujoči si znamki šteti za podobni.
         V tej sodbi naj bi bilo navedeno le, da ni dovolj, da tretja oseba registrirani znamki doda ime svojega podjetja, da bi lahko
         zahteval varstvo svoje sestavljene znamke. Nikakor naj se ne bi moglo šteti, da ustvarja splošno pravilo, po katerem je kateri
         koli element, ki je skupen dvema znamkama, treba šteti za razlikovalen, čeprav ni prevladujoč.

      24      Poleg tega naj bi se ta sodba nanašala na znamki, ki ju ni mogoče primerjati z nasprotujočima si znamkama v tej zadevi. Tu
         naj namreč ne bi šlo za posnemanje prejšnje znamke, ki ji je dodana firma podjetja, ampak za spremembo prejšnje znamke z dodatkom
         imena pred priimkom. Zadevna javnost naj bi znak „Barbara Becker“ zaznavala kot ime osebe ženskega spola, medtem ko ime „Becker“
         zelo pogosto naj ne bi bilo dovolj individualizirano za prepoznavanje pomenske podobnosti med zadevnima znamkama. Splošno
         sodišče naj bi torej napačno uporabilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94, ko je ugotovilo, da je sestavni del „Barbara“ le ime,
         čeprav naj bi dodatek imena odločilno vplival na celotni vtis, ki ga daje znamka, za katero se zahteva registracija, s tem
         da naj bi imenu „Becker“ dajal popolnoma nov pomen.

      25      UUNT se v bistvu pridružuje razlogom, ki jih navaja pritožnica. Trdi namreč, da Splošno sodišče ni upoštevalo vseh elementov,
         ki so upoštevni v tem primeru, da bi odločilo o obstoju verjetnosti zmede, saj je napačno menilo, da dejanska presoja iz zgoraj
         navedene sodbe Fusco proti UUNT – Fusco International (ENZO FUSCO) ustvarja pravno pravilo, in je avtomatično uporabilo sodno
         prakso, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe Medion.

      26      Splošno sodišče naj tako zlasti ne bi upoštevalo dejstva, da je priimek, ki sestavlja znamko, za katero se zahteva registracija,
         zelo pogost nemški priimek. V točki 36 izpodbijane sodbe naj ne bi odločilo, ali dejstvo, da je B. Becker znana osebnost,
         lahko nevtralizira glasovne in vidne podobnosti zadevnih znakov. Prav tako naj bi napačno menilo, da ima sestavni del „Becker“
         samostojni razlikovalni položaj, ne da bi analiziralo učinek dejstva, da je B. Becker znana osebnost, na zaznavanje potrošnikov.

      27      UUNT je na obravnavi dodal, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je na podlagi svoje ugotovitve, da ima drugi
         del znaka prevladujoč razlikovalni učinek glede na prvi del, sklepalo, da ima drugi del tudi samostojni razlikovalni položaj.

      28      Nasprotno družba Harman nasprotuje pritožbenemu razlogu, ki ga navaja pritožnica. Na eni strani trdi, da je, nasprotno kot
         zatrjuje pritožnica, iz izpodbijane sodbe razvidno, da se je Splošno sodišče sklicevalo na zgoraj navedeno sodbo Fusco proti
         UUNT – Fusco International (ENZO FUSCO) le kot na smernico, in ne kot na pravno pravilo, ki naj bi se vedno uporabilo. Meni
         tudi, da to sklicevanje v utemeljitvi Splošnega sodišča glede obstoja verjetnosti zmede ni odločilno.

      29      Na drugi strani se strinja z analizo Splošnega sodišča glede samostojnega razlikovalnega položaja sestavnega dela „Becker“,
         ki je po njenem mnenju v skladu z zgoraj navedeno sodbo Medion.

       Presoja Sodišča
      30      Ker pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94, je treba spomniti, da se, v
         skladu s to določbo, ob ugovoru imetnika prejšnje znamke registracija znamke zavrne, če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo
         znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujejo znamke, obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju,
         na katerem je varovana prejšnja znamka.

      31      V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da pomeni verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 verjetnost,
         da bi javnost lahko mislila, da zadevni proizvodi ali storitve izhajajo iz istega podjetja ali, glede na primer, ekonomsko
         povezanih podjetij (glej sodbi z dne 12. junija 2007 v zadevi UUNT proti Shaker, C‑334/05 P, ZOdl., str. I‑4529, točka 33,
         in z dne 20. septembra 2007 v zadevi Nestlé proti UUNT, C‑193/06 P, točka 32, in v tem smislu v zvezi s Prvo direktivo Sveta
         z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) (UL 1989, L 40,
         str. 1) sodbi z dne 29. septembra 1998 v zadevi Canon, C‑39/97, Recueil, str. I‑5507, točka 29, in z dne 22. junija 1999 v
         zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, str. I‑3819, točka 17, in zgoraj navedeno sodbo Medion, točka 26).

      32      Obstoj verjetnosti zmede v javnosti je treba celovito presojati ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov v zadevnem primeru
         (glej v tem smislu sodbo z dne 11. novembra 1997 v zadevi SABEL, C‑251/95, Recueil, str. I‑6191, točka 22, in zgoraj navedene
         sodbe Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 18; Medion, točka 27; UUNT proti Shaker, točka 34, in Nestlé proti UUNT, točka 33).

      33      V skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso mora biti celovita presoja verjetnosti zmede, kar zadeva vidno, slušno ali pomensko
         podobnost zadevnih znamk, utemeljena na celotnem vtisu, ki ga te ustvarjajo, ob upoštevanju predvsem njihovih razlikovalnih
         in prevladujočih elementov. Zaznava znamk, ki jo ima povprečni potrošnik glede zadevnih proizvodov ali storitev, igra glavno
         vlogo pri celoviti presoji omenjene verjetnosti. V zvezi s tem povprečni potrošnik navadno zaznava znamko kot celoto in ne
         preverja posameznih podrobnosti (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe SABEL, točka 23; Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 25;
         Medion, točka 28; UUNT proti Shaker, točka 35, in Nestlé proti UUNT, točka 34).

      34      Sodišče je v točkah 30 in 31 zgoraj navedene sodbe Medion odločilo, da razen v primeru, v katerem povprečni potrošnik zazna
         znamko kot celoto, nikakor ni izključeno, da v posameznem primeru prejšnja znamka, ki jo uporabi tretji v sestavljenem znaku,
         ki vsebuje oznako podjetja tretjega, ohrani avtonomen razlikovalni položaj v sestavljenem znaku, ne da bi bila v njem prevladujoči
         element. Ob taki predpostavki lahko ustvarjeni celotni vtis sestavljenega znaka pripelje javnost do mišljenja, da zadevni
         proizvodi ali storitve izvirajo vsaj iz ekonomsko povezanih podjetij, tako da mora biti v tem primeru obstoj verjetnosti zmede
         sprejet.

      35      Splošno sodišče je v tem primeru, potem ko se je sklicevalo na celoto pravil, navedenih v točkah od 30 do 33 te sodbe, v okviru
         presoje podobnosti nasprotujočih si znamk na pomenski ravni v bistvu odločilo, prvič, da ker bo potrošnik v delu Unije praviloma
         večji razlikovalni učinek pripisal priimku kot imenu, ki sestavlja besedni znak, bi bil v znamki, za katero se zahteva registracija,
         sestavnemu delu „Becker“ verjetneje pripisan večji razlikovalni učinek kot sestavnemu delu „Barbara“, drugič, da dejstvo,
         da je B. Becker v Nemčiji znana osebnost, ne vpliva na podobnost nasprotujočih si znamk, saj se nanašata na isti priimek in
         je sestavni del „Barbara“ le ime, in, tretjič, da sestavni del „Becker“ ohrani samostojni razlikovalni položaj v sestavljeni
         znamki, ker se razume kot priimek.

      36      Čeprav ima priimek v delu Unije praviloma večji razlikovalni učinek kot ime, je vendarle vsekakor treba upoštevati vsakokratne
         sestavne dele in zlasti okoliščino, da je zadevni priimek redek ali, nasprotno, zelo razširjen, kar lahko vpliva na razlikovalni
         učinek. To velja za priimek „Becker“, za katerega je odbor za pritožbe ugotovil, da je pogost.

      37      Upoštevati je treba tudi morebiten sloves osebe, ki zahteva, da se njeno ime in priimek skupaj registrirata kot znamka, saj
         ta sloves lahko očitno vpliva na to, kako upoštevna javnost zaznava znamko.

      38      Poleg tega je treba ugotoviti, da priimek v sestavljeni znamki ne ohrani samostojnega razlikovalnega položaja v vseh primerih
         le zato, ker bi se ga zaznavalo kot priimek. Potrditev tega mnenja namreč lahko temelji le na preizkusu celote dejavnikov,
         upoštevnih v danem primeru.

      39      Poleg tega bi, kot je v točki 59 sklepnih predlogov v bistvu navedel generalni pravobranilec, razlogi Splošnega sodišča za
         ugotovitev obstoja pomenske podobnosti nasprotujočih si znamk, če bi se presodilo, da so v skladu s členom 8(1)(b) Uredbe
         št. 40/94, privedli do ugotovitve, da bi lahko vsak priimek, ki sestavlja prejšnjo znamko, nasprotoval registraciji znamke,
         sestavljene iz imena in tega priimka, čeprav, na primer, bi bil ta pogost ali bi dodatek imena s pomenskega vidika vplival
         na to, kako upoštevna javnost zaznava tako sestavljeno znamko.

      40      Iz vsega navedenega je razvidno, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je presojo podobnosti znamk s pomenskega
         vidika oprlo na splošne ugotovitve iz sodne prakse, ne da bi analiziralo vse upoštevne elemente zadeve, pri čemer ni upoštevalo
         zahteve po celoviti presoji verjetnosti zmede, ki bi upoštevala vse dejavnike, upoštevne v danem primeru, in bi temeljila
         na celotnem vtisu, ki ga dajeta nasprotujoči si znamki.

      41      Iz tega je razvidno, da je treba pritožbeni razlog glede kršitve člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 sprejeti, izpodbijano sodbo
         pa zato razveljaviti ter zadevo vrniti Splošnemu sodišču v novo odločanje.

       Stroški
      42      Ker se zadeva vrne Splošnemu sodišču v novo odločanje, se odločitev o stroških pritožbenega postopka pridrži.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      1.      Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 2. decembra 2008 v zadevi Harman International Industries proti UUNT
            – Becker (Barbara Becker) (T‑212/07) se razveljavi.
      2.      Zadeva se vrne Splošnemu sodišču Evropske unije v novo odločanje.
      3.      Odločitev o stroških se pridrži.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 29. aprila 2015.#Total SA in Elf Aquitaine SA proti Evropski komisiji.#Konkurenca – Trg metakrilatov – Globe – Solidarna odgovornost matičnih družb in hčerinske družbe za kršitev hčerinske družbe – Takojšnje in celotno plačilo globe s strani hčerinske družbe – Znižanje zneska globe hčerinske družbe po sodbi Splošnega sodišča – Dopisi Komisije, s katerimi se od matičnih družb zahteva plačilo zneska, ki ga je Komisija vrnila hčerinski družbi, povišanega za zamudne obresti – Ničnostna tožba – Izpodbojni akt – Dopustnost – Zamudne obresti.#Zadeva T-470/11.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi T‑470/11,
            Total SA  s sedežem v Courbevoieju (Francija),
            Elf Aquitaine SA  s sedežem v Courbevoieju (Francija),
            ki sta ju sprva zastopali A. Noël-Baron in É. Morgan de Rivery, nato Morgan de Rivery in E. Lagathu, odvetniki,
            tožeče stranke,
            proti
            Evropski komisiji , ki jo zastopata B. Mongin in V. Bottka, zastopnika,
            tožena stranka,
            zaradi predloga za razglasitev ničnosti dopisov Komisije BUDG/DGA/C4/BM/s746396 z dne 24. junija 2011 in BUDG/DGA/C4/BM/s812886 z dne 8. julija 2011 ali, podredno, za znižanje zahtevanih zneskov ali, bolj podredno, za odpis zamudnih obresti v višini 31.312.114,58 EUR, zahtevanih od družbe Elf Aquitaine, za plačilo katerih je družba Total solidarno odgovorna v višini 19.191.296,03 EUR,
            SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat),
            v sestavi M. Prek, predsednik, I. Labucka (poročevalka), sodnica, in V. Kreuschitz, sodnik,
            sodna tajnica: S. Bukšek Tomac, administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. oktobra 2014
            izreka naslednjo

            Razlogi za odločitev
            Sodbo
            Predmet tožbe
            1. Predmet tožbe je predlog za razglasitev ničnosti dopisov Komisije BUDG/DGA/C4/BM/s746396 z dne 24. junija 2011 (v nadaljevanju: dopis z dne 24. junija 2011) in BUDG/DGA/C4/BM/s812886 z dne 8. julija 2011 (v nadaljevanju: dopis z dne 8. julija 2011, in skupaj: izpodbijana dopisa).
            Dejansko stanje
            2. Z Odločbo Komisije C(2006) 2098 final z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) (zadeva COMP/F/38.645 – Metakrilati) (v nadaljevanju: odločba o metakrilatih) je Komisija Evropskih skupnosti obsodila družbo Arkema SA in njeni hčerinski družbi Altuglas International SA in Altumax Europe SAS (v nadaljevanju skupaj: Arkema) na solidarno plačilo globe v višini 219.131.250 EUR zaradi sodelovanja v kartelu (v nadaljevanju: prvotna globa).
            3. Tožeči stranki, družbi Total SA in Elf Aquitaine SA, ki sta bili v obdobju kršitve, ugotovljenem v odločbi o metakrilatih, matični družbi družbe Arkema, sta bili solidarno odgovorni za plačilo prvotne globe v višini 181.350.000 EUR oziroma 140.400.000 EUR.
            4. Družba Arkema je 7. septembra 2006 plačala prvotno globo v celoti in nato tako kot tožeči stranki vzporedno in samostojno vložila tožbo zoper odločbo o metakrilatih (v nadaljevanju: sodni postopek o metakrilatih).
            Sodni postopek o metakrilatih pred Splošnim sodiščem
            5. Tožeči stranki in družba Arkema so 4. in 10. avgusta 2006 vložile ničnostni tožbi zoper odločbo o metakrilatih.
            6. Tožeči stranki sta v zadevi T‑206/06 primarno predlagali, naj se odločba o metakrilatih razglasi za nično.
            7. Tožeči stranki sta v okviru te zadeve podredno predlagali tudi znižanje zneska prvotne globe, ki je bila solidarno naložena družbi Arkema in njima.
            8. Komisija je 24. julija 2008 družbi Arkema poslala dopis, v katerem jo je pozvala, naj potrdi, da je bilo njeno plačilo z dne 7. septembra 2006 izvedeno „v imenu vseh skupno in solidarno odgovornih dolžnikov“, hkrati pa je pojasnila, na eni strani, da „če to ne bo potrjeno in če bo odločba [o metakrilatih] razglašena za nično v zvezi s podjetjem, v imenu katerega je bilo plačilo izvedeno“, „bo povrnila znesek 219.131.250 EUR z obrestmi“, na drugi strani pa, da „če bo Sodišče potrdilo celotni ali delni znesek globe v zvezi s katerim koli izmed drugih solidarnih dolžnikov“, „bo od tega dolžnika zahtevala celoten preostali dolgovani znesek, povečan za zamudne obresti po stopnji 6,09 %“.
            9. Družba Arkema je v dopisu z dne 25. septembra 2008 Komisijo obvestila, da je znesek 219.131.250 EUR plačala „kot solidarna sodolžnica in da so s tem plačilom do Komisije v celoti poravnane zahteve, ki jih ima tako do družbe Arkema kot do vseh solidarnih sodolžnikov“. Družba Arkema je v tem okviru „obžalovala, da Komisiji ne more dovoliti, da zadrži kakršen koli znesek v primeru, da bi njena tožba pred sodiščem Skupnosti uspela“.
            10. Komisija je 24. novembra 2008 tožečima strankama poslala dopis, v katerem ju je obvestila med drugim o dopisu družbe Arkema z dne 25. septembra 2008 in o tem, da je družba Arkema zavrnila izpolnitev izjave o skupnem plačilu, ki ji jo je predložila Komisija.
            11. Tožba tožečih strank je bila zavrnjena s sodbo z dne 7. junija 2011, Total in Elf Aquitaine/Komisija (T‑206/06, v nadaljevanju: sodba Total in Elf Aquitaine, EU:T:2011:250).
            12. Nasprotno pa je bilo tožbi, ki jo je družba Arkema ločeno vložila zoper odločbo o metakrilatih, delno ugodeno s sodbo z dne 7. junija 2011, Arkema France in drugi/Komisija (T‑217/06, ZOdl., v nadaljevanju: sodba Arkema, EU:T:2011:251), saj je bil znesek globe, naložene družbi Arkema, znižan na 113.343.750 EUR.
            13. Splošno sodišče je v zgoraj v točki 12 navedeni sodbi Arkema (EU:T:2011:251) menilo, da je treba v okviru izvajanja njegove neomejene pristojnosti znižati povišanje globe, ki je bilo v odločbi o metakrilatih uporabljeno za družbo Arkema zaradi odvračalnega učinka, ob upoštevanju dejstva, da je na dan naložitve globe tožeči stranki nista več nadzirali (zgoraj v točki 12 navedena sodba Arkema, EU:T:2011:251, točki 338 in 339).
            14. Zoper zgoraj v točki 12 navedeno sodbo Arkema (EU:T:2011:251) ni bila vložena pritožba, tako da je ta postala pravnomočna.
            15. Komisija je družbi Arkema z datumom valute 5. julij 2011 povrnila znesek 119.247.033,72 EUR (105.787.500 EUR glavnice, povečane za 13.459.533,72 EUR obresti).
            Izpodbijana dopisa
            Dopis z dne 24. junija 2011
            16. Komisija je v dopisu z dne 24. junija 2011 tožeči stranki obvestila, da bo „za izvršitev sodbe [Arkema] družbi Arkema povrnila znesek, ki ustreza znižanju globe, ki ga je določilo Splošno sodišče“.
            17. Komisija je v istem dopisu z dne 24. junija 2011 od tožečih strank zahtevala tudi, naj „vzporedno, in če pri Sodišču vložita pritožbo zoper sodbo [Total in Elf Aquitaine], plačata preostali dolgovani znesek, povečan za zamudne obresti po stopnji 6,09 % od 8. septembra 2006“, in sicer znesek 68.006.250 EUR, za plačilo katerega je družba Total „skupno in solidarno“ odgovorna v višini 27.056.250 EUR, povečan za zamudne obresti, torej skupni znesek 88.135.466,52 EUR.
            18. Tožeči stranki sta v dopisu z dne 29. junija 2011, poslanem Komisiji, v bistvu trdili, da so od 7. septembra 2006 do Komisije „v celoti poravnane vse zahteve“, in Komisiji postavili več vprašanj, da bi dobili pojasnila glede več točk dopisa z dne 24. junija 2011.
            Dopis z dne 8. julija 2011
            19. Komisija je v dopisu z dne 8. julija 2011 med drugim odgovorila, da se „v nasprotju z razumevanjem [tožečih strank] nikakor ne bi odpovedala izterjavi dolgovanih zneskov, če bi se [tožeči stranki] odpovedali vložitvi pritožbe pri Sodišču“, hkrati pa je pojasnila, da „odgovornost [tožečih strank] ni prenehala z zadržanjem zneskov, določenih v sodbi [Arkema], ki jih je plačala družba Arkema“.
            20. Komisija je v istem dopisu z dne 8. julija 2011 priznala, da se je zmotila glede zneska, ki ga je hotela zahtevati, ter pojasnila, da znesek, ki ga družba Elf Aquitaine dolguje za izvršitev odločbe o metakrilatih ter zgoraj v točki 11 navedene sodbe Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250) in zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), znaša 137.099.614,58 EUR, vključno z zamudnimi obrestmi v višini 31.312.114,58 EUR (v nadaljevanju: zamudne obresti), za plačilo katerega je družba Total solidarno odgovorna v višini 84.028.796,03 EUR.
            21. Komisija je v dopisu z dne 8. julija 2011 pojasnila še to, da če bi tožeči stranki vložili pritožbo zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), bi lahko namesto plačila globe zagotovili bančno garancijo.
            22. Tožeči stranki sta 18. julija 2011 Komisiji plačali znesek, zahtevan v dopisu z dne 8. julija 2011, to je 137.099.614,58 EUR.
            Sodni postopek o metakrilatih pred Sodiščem na podlagi pritožbe
            23. Tožeči stranki sta 10. avgusta 2011 vložili pritožbo zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250).
            24. Tožeči stranki sta v okviru pritožbe Sodišču predlagali, naj:
            – „primarno, razveljavi sodbo [Total in Elf Aquitaine], ugodi predlogom, vloženim na prvi stopnji pred Splošnim sodiščem, in posledično razglasi ničnost [odločbe o metakrilatih];
            – podredno, spremeni globi, solidarno naloženi družbama Elf Aquitaine in Total, […] ter zniža ti solidarni globi na 75.562.500 EUR za Elf Aquitaine, in 58.500.000 EUR za Total;
            – bolj podredno, spremeni globi, solidarno naloženi družbama Elf Aquitaine in Total […], v obsegu, ki se bo Sodišču zdel primeren;
            – zelo podredno, družbi Elf Aquitaine in Total oprosti plačila zamudnih obresti, ki bi lahko tekle od dneva izdaje [odločbe o metakrilatih] do dneva izdaje sodbe Arkema;
            […]“
            25. Pritožba je bila zavrnjena s sklepom z dne 7. februarja 2012, Total in Elf Aquitaine/Komisija (C‑421/11 P, v nadaljevanju: sklep Sodišča, EU:C:2012:60), ker je Sodišče zavrnilo vse predloge tožečih strank.
            26. Sodišče je v zvezi s predlogi, ki so bili podani podredno in so se nanašali na delno razveljavitev zgoraj v točki 11 navedene sodbe Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), sklenilo:
            „78 Trditve [pritožnic] je treba zavrniti kot očitno neutemeljene, ker z njimi ni mogoče ovreči sklepa Splošnega sodišča […], v skladu s katerim dejstvo, da je družba Arkema zapustila skupino [pritožnic] po zadevnem obdobju kršitve, vendar pred sprejetjem odločbe [o metakrilatih], ne more vplivati na uporabo množitelja za druge družbe te skupine, med katerimi sta med drugim pritožnici. Splošno sodišče je do tega sklepa prišlo zato, ker prodaja družbe Arkema, katere promet je leta 2005 znašal približno 5,7 milijarde EUR, ni mogla povzročiti takega znatnega zmanjšanja prometa skupine [pritožnic], ki ga je Komisija upoštevala za določitev množitelja 3, in sicer približno 143 milijarde EUR v istem letu, da bi bil ta množitelj neupravičen v zvezi s [pritožnicama].
            […]
            81 […] ugotoviti je treba, da trditve pritožnic v zvezi s kršitvijo ,nedeljivosti globe‘ in potrebo, da se v njuno korist razširi rešitev, ki jo je Splošno sodišče sprejelo v [sodbi Arkema], izhajajo iz tega, da pritožnici napačno razumeta tako materialno pravo kot procesno pravo.
            82 Namreč, na eni strani, ker je cilj množitelja zaradi odvračalnega učinka zagotoviti, da glede na velikost in finančno zmogljivost zadevnega podjetja sankcija ne postane zanemarljiva, je jasno, da je ta cilj po prodaji družbe Arkema ostal veljaven tako za pritožnici kot za družbo Arkema. Ker pa je bila zadnjenavedena družba veliko manjša od pritožnic in ker ob sprejetju odločbe [o metakrilatih] ni bila več del skupine [pritožnic], se velikost te skupine ni mogla upoštevati za določitev množitelja zaradi odvračalnega učinka za potrebe izračuna globe, naložene družbi Arkema. Ta objektivna razlika med družbo Arkema in pritožnicama je vsekakor upravičila uporabo drugačnega množitelja za pritožnici.
            83 Na drugi strani, v obravnavanem primeru ni nobenega razloga, ki bi utemeljeval razširitev pravnomočnosti sodbe [Arkema] na pritožnici. Množitelja, uporabljena za pritožnici in družbo Arkema, sta namreč različna. Zgolj okoliščina, da so te družbe morale plačati globo, za katero so bile [solidarno] odgovorne, ne more biti element, ki utemeljuje razširitev pravnomočnosti. V zvezi s tem je dovolj navesti, da je – kot je Komisija pojasnila v dopisu z dne 8. julija 2011 […] – ob znižanju globe, naložene družbi Arkema na podlagi [sodbe Arkema], znesek globe, naložen pritožnicama, ostal nespremenjen […]“
            27. Sodišče je v zvezi s predlogi, ki so bili podani bolj podredno in so se nanašali na znižanje zneska globe, sklenilo:
            „86 […] je treba spomniti, da je Splošno sodišče že odločalo o predlogu za znižanje zneska globe, naložene pritožnicama, in da je po preučitvi njunih trditev in izvajanju neomejene pristojnosti odločilo, da te trditve ne upravičujejo takega znižanja.
            87 Sodišču pa pri odločanju o pritožbi ni treba iz razlogov pravičnosti s svojo presojo nadomestiti presojo Splošnega sodišča, ki pri izvajanju svoje neomejene sodne pristojnosti odloča o višini glob, naloženih podjetjem zaradi kršenja pravil prava Unije […]“
            28. Sodišče je v zvezi s predlogi, ki so bili podani podredno in so se nanašali na oprostitev plačila zamudnih obresti, sklenilo:
            „89 Ta predlog je treba zavreči kot očitno nedopusten, ker je podan ne zoper sodbo [Total in Elf Aquitaine], ampak zoper dopis Komisije [z dne 8. julija 2011], ki je sicer predmet tožbe, ki sta jo pritožnici vložili pri Splošnem sodišču in je bila v sodnem tajništvu tega sodišča vpisana pod številko T‑470/11.“
            Postopek in predlogi strank
            29. Tožeči stranki sta 1. septembra 2011 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili to tožbo.
            30. Komisija je z vlogo, ki je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispela 17. novembra 2011, vložila ugovor nedopustnosti v skladu s členom 114 Poslovnika Splošnega sodišča.
            31. Tožeči stranki sta stališča do tega ugovora predložili 3. januarja 2012.
            32. Stranke so bile 30. marca 2012 v okviru ukrepov procesnega vodstva povabljene k predložitvi stališč glede vpliva, ki ga ima v tej zadevi zgoraj v točki 25 navedeni sklep Sodišča (EU:C:2012:60) na splošno in posebej v zvezi z obveznostjo plačila preostalega zneska prvotne globe s strani tožečih strank, kar zadeva na eni strani glavnico in na drugi strani zamudne obresti.
            33. Stranke so stališča v zvezi s tem predložile v predpisanih rokih.
            34. Splošno sodišče je s sklepom z dne 21. junija 2012 odločilo, da odločanje o ugovoru nedopustnosti pridrži za končno odločbo.
            35. Komisija je 19. septembra 2012 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila odgovor na tožbo.
            36. Sodno tajništvo Splošnega sodišča je z dopisom z dne 28. septembra 2012 tožečima strankama vročilo odgovor Komisije na tožbo in jima sporočilo, da Splošno sodišče meni, da glede na stanje zadeve druga izmenjava pisnih vlog ni potrebna pred začetkom ustnega postopka, razen če stranke vložijo nasproten in obrazložen predlog.
            37. Tožeči stranki sta v dopisu z dne 4. oktobra 2012, vloženem v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, to sodišče na podlagi člena 47(1) Poslovnika zaprosili, naj jima dovoli vložitev replike.
            38. Splošno sodišče je z odločbo z dne 12. oktobra 2012 temu predlogu ugodilo.
            39. Tožeči stranki sta repliko vložili 23. novembra 2012.
            40. Komisija je dupliko vložila 20. decembra 2012.
            41. S sklepom predsednika tretjega senata Splošnega sodišča z dne 19. junija 2013 je bilo na podlagi člena 77(d) Poslovnika po opredelitvi strank odločeno, da se postopek prekine do izdaje odločbe Sodišča, s katero se bo končal postopek v zadevi C‑231/11 P.
            42. Po spremembi senatov Splošnega sodišča je bil sodnik poročevalec razporejen v četrti senat, ki mu je bila zato dodeljena tudi ta zadeva.
            43. Sodišče je 10. aprila 2014 izdalo sodbo Komisija/Siemens Österreich in drugi ter Siemens Transmission & Distribution in drugi/Komisija (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, ZOdl., v nadaljevanju: sodba Siemens, EU:C:2014:256).
            44. Sodišče je isti dan izdalo sodbo Areva in drugi/Komisija (C‑247/11 P in C‑253/11 P, ZOdl., v nadaljevanju: sodba Areva, EU:C:2014:257).
            45. Splošno sodišče je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo, da začne ustni postopek, in v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvalo stranke, naj predložijo stališča glede vpliva, ki ga imata na to zadevo zgoraj v točki 43 navedena sodba Siemens (EU:C:2014:256) in zgoraj v točki 44 navedena sodba Areva (EU:C:2014:257).
            46. Stranke so v predpisanih rokih predložile stališča glede vpliva, ki ga imata na to zadevo zgoraj v točki 43 navedena sodba Siemens (EU:C:2014:256) in zgoraj v točki 44 navedena sodba Areva (EU:C:2014:257).
            47. Stranke sta na obravnavi 3. oktobra 2014 podali ustne navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.
            48. Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:
            – ugotovi dopustnost tožbe;
            – meritorno in primarno razglasi izpodbijana dopisa za nična;
            – meritorno in podredno zniža znesek, ki ga je Komisija zahtevala v dopisu z dne 8. julija 2011, ali vsaj odpiše zamudne obresti v višini 31.312.114,58 EUR, zahtevane od družbe Elf Aquitaine, za plačilo katerih je družba Total solidarno odgovorna v višini 19.191.296,03 EUR;
            – v vsakem primeru Komisiji naloži plačilo stroškov.
            49. Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
            – tožbo zavrže kot nedopustno;
            – podredno, tožbo zavrne kot neutemeljeno;
            – v vsakem primeru tožečima strankama naloži plačilo stroškov.
            Pravo
            50. Tožeči stranki s to tožbo predlagata, primarno, naj se izpodbijana dopisa razglasita za nična, podredno, naj se znižajo v njiju zahtevani zneski in, bolj podredno, naj se odpravijo v njiju zahtevane obresti.
            51. Komisija se sklicuje na nedopustnost tožbe.
            Dopustnost
            Trditve strank
            – Trditve Komisije
            52. Komisija trdi, da je tožba nedopustna, prvič, ker se nanaša na neizpodbojna akta, in drugič, ker je bila vložena v času, ko se je pred Sodiščem obravnavala pritožba, ki sta jo tožeči stranki vložili zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250). V vsakem primeru naj bi bila tožba brezpredmetna.
            53. Prvič, Komisija trdi, da izpodbijana akta nimata zavezujočih pravnih učinkov, ki bi lahko vplivali na tožeči stranki, s tem ko bi bistveno spremenili njune interese, tako da nista odločbi, zoper kateri je mogoče vložiti ničnostno tožbo na podlagi člena 263 PDEU.
            54. Obveznost plačila, naložena tožečima strankama, naj bi izhajala le iz odločbe o metakrilatih, kot jo je Splošno sodišče razložilo v zgoraj v točki 11 navedeni sodbi Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), saj zgoraj v točki 12 navedena sodba Arkema (EU:T:2011:251) ne more vplivati na znesek, ki ga morata plačati tožeči stranki.
            55. Izpodbijana dopisa naj bi bila le zahtevka za plačilo zneska, dolgovanega na podlagi odločbe o metakrilatih, in naj ne bi imela drugih pravnih učinkov, kot so ti, ki izhajajo iz navedene odločbe. Ta dopisa naj bi bila le izvedbena ukrepa in naj ne bi dokončno določala stališča Komisije, tako da naj ne bi vplivala na interese tožečih strank. Bila naj bi neločljivo povezana z odločbo o metakrilatih, katere izvršitev naj bi pripravljala.
            56. Vsebina izpodbijanih dopisov naj bi skupaj z njuno naravo dokazovala, da nimata zavezujočih pravnih učinkov, saj je bil dopis z dne 24. junija 2011 nujno začasen, medtem ko je bilo v dopisu z dne 8. julija 2011 tožečima strankama predlagano, naj pridobita bančno garancijo, če načrtujeta pritožbo, ta možnost pa je po mnenju Komisije v nasprotju z ukrepi prisilne izvršbe.
            57. Drugič, Komisija trdi, da tožeči stranki izpodbijata znesek, dolgovan na podlagi odločbe o metakrilatih, kot jo Splošno sodišče razlaga v zgoraj v točki 11 navedeni sodbi Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), tako da sta morali v tem smislu vložiti pritožbo zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), kar sta tudi storili. Vendar Komisija ugotavlja, da sta tožeči stranki v pritožbi trdili, da ne moreta „biti zavezani za kakršno koli plačilo preostalega dolgovanega zneska, ker je treba pravnomočnost sodbe Arkema razširiti na pritožnici“.
            58. Komisija zato meni, da če bi Splošno sodišče menilo, da tožeči stranki tožbo v tej zadevi vlagata zoper odločbo o metakrilatih ali celo zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), bi bilo treba ugotoviti, da je tožba nedopustna zaradi litispendence.
            59. Tretjič, Komisija meni, da je tožba v vsakem primeru brezpredmetna, ker se prek izpodbijanih dopisov nanaša na akta, ki ju je mogoče izpodbijati ločeno, in sicer na odločbo o metakrilatih in zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), katere učinki se ne bi spremenili z morebitno razglasitvijo ničnosti izpodbijanih dopisov. Tako naj tožeči stranki ne bi imeli nobenega interesa za razglasitev ničnosti navedenih dopisov in naj bi dejansko predlagali le spremembo zneska globe.
            60. Četrtič, Komisija je v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča glede vpliva zgoraj v točki 25 navedenega sklepa Sodišča (EU:C:2012:60) na to zadevo vztrajala, da je namen te tožbe izpodbijati znesek globe, določene v odločbi o metakrilatih, medtem ko tega zneska ni več mogoče izpodbijati, ker so bila pravna sredstva zoper navedeno odločbo izčrpana po izdaji zgoraj v točki 25 navedenega sklepa Sodišča (EU:C:2012:60), tako da tožeči stranki nimata pravnega interesa za vložitev tožbe zoper izpodbijana dopisa, ki sta le ukrepa za izvršitev odločbe, ki je zdaj postala dokončna.
            61. Kar zadeva dopustnost tožbe v delu, ki se nanaša na obresti, Komisija meni, da točka 89 zgoraj v točki 25 navedenega sklepa Sodišča (EU:C:2012:60), citirana v točki 28 zgoraj, ne sproža dvoma o utemeljenosti njenega ugovora, ker je ta del predloga neločljivo povezan z glavnim predlogom.
            62. Vsekakor naj bi bil očitek, ki se nanaša na nezakonitost zamudnih obresti, izražen šele v fazi stališč glede ugovora nedopustnosti, in ne v tožbi, tako da naj bi bil navedeni očitek nedopusten.
            – Trditve tožečih strank
            63. Tožeči stranki v stališčih glede ugovora nedopustnosti, ki ga je podala Komisija, trdita, da sta izpodbijana dopisa „dodatek“ k odločbi o metakrilatih, kot je razložena v zgoraj v točki 12 navedeni sodbi Arkema (EU:T:2011:251) in zgoraj v točki 11 navedeni sodbi Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), ter da so jima v vsakem primeru naložene „nezakonite“ obresti.
            64. Prvič, izpodbijana dopisa naj bi presegala odločbo o metakrilatih, ker je z njima tožečima strankama naložena lastna globa, medtem ko jima je z navedeno odločbo naloženo le solidarno plačilo zaradi kršitve družbe Arkema in je ta 7. septembra 2006 plačala celotni znesek, tako da naj Komisija na podlagi solidarne odgovornosti od tožečih strank ne bi mogla zahtevati nikakršnega plačila.
            65. Komisija naj bi morala po zgoraj v točki 12 navedeni sodbi Arkema (EU:T:2011:251) in zgoraj v točki 11 navedeni sodbi Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250) ne le družbi Arkema vrniti preveč prejeti znesek, ampak naj bi morala tudi zagotoviti, da na podlagi pasivne solidarnosti odgovornost tožečih strank ne bi presegla odgovornosti njunih hčerinskih družb.
            66. Komisija naj bi z izpodbijanima dopisoma, s katerima je podaljšala dopisovanje z družbo Arkema, namerno želela obiti meje pasivne solidarnosti in zvišati znesek globe, naložene tožečima strankama, kot izhaja iz odločbe o metakrilatih in zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251). S tem, da Komisija od tožečih strank zahteva plačilo preostalega zneska globe na podlagi zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), naj bi odpravila posledice te sodbe za znesek globe, zaradi česar bi lahko dobila globo, katere znesek bi zaradi zahtevanih obresti presegal znesek, naložen v odločbi o metakrilatih.
            67. Drugič, tožeči stranki se v zvezi z zamudnimi obrestmi, ki jih zahteva Komisija, sklicujeta na neobstoj pravne podlage in neobstoj vsakršne kršitve, ker niti družba Arkema leta 2008 niti onidve leta 2011 niso zamujale pri plačilu.
            68. Tretjič, tožeči stranki na eni strani zavračata ugovor litispendence, ki ga je podala Komisija, ker se tožba v tej zadevi ne nanaša na zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), ampak na izpodbijana dopisa, ki sta „dodatek“ k odločbi o metakrilatih, ter iz istih razlogov temelji na ločenih tožbenih razlogih.
            69. Na drugi strani tožeči stranki zavračata tudi trditev Komisije, ki se nanaša na brezpredmetnost tožbe, pri čemer se opirata na dejstvo, da sta izpodbijana dopisa „dodatek“ k odločbi o metakrilatih tako v zvezi z zneskom, zahtevanim na podlagi glavnice, s katerim se solidarna globa spreminja v lastno globo, kot v zvezi z zamudnimi obrestmi. Tožeči stranki in družba Arkema naj bi morali na podlagi izpodbijanih dopisov plačati globo v precej višjem znesku, kot jim je bila naložena z odločbo o metakrilatih.
            70. Četrtič, tožeči stranki v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča glede vpliva zgoraj v točki 25 navedenega sklepa Sodišča (EU:C:2012:60) na to zadevo trdita, da mora Splošno sodišče preučiti zakonitost naložitve drugačne globe z vidika izpodbijanih dopisov, na katera nikakor ne vpliva izrek zgoraj v točki 25 navedenega sklepa Sodišča (EU:C:2012:60).
            71. Tožeči stranki v istem odgovoru v zvezi z dopustnostjo tožbe v delu, ki se nanaša na zamudne obresti, menita, da so navedene zahtevane obresti nezakonite in kaznovalne.
            Presoja Splošnega sodišča
            72. Komisija v ugovoru izpodbija dopustnost tožbe.
            73. V zvezi s tem je treba uvodoma spomniti, da na podlagi ustaljene sodne prakse le ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke, tako da bistveno spremenijo njen pravni položaj, pomenijo akte, ki so lahko predmet ničnostne tožbe v smislu člena 263 PDEU (glej po analogiji sodbi z dne 11. novembra 1981, IBM/Komisija, 60/81, Recueil, EU:C:1981:264, točka 9, in z dne 6. decembra 2007, Komisija/Ferriere Nord, C‑516/06 P, ZOdl., EU:C:2007:763, točka 27).
            74. Iz ustaljene sodne prakse prav tako izhaja, da je treba preučiti vsebino ukrepa, za katerega se zahteva razglasitev ničnosti, da bi se ugotovilo, ali je ta ukrep lahko predmet ničnostne tožbe, ker je oblika, v kateri je bil sprejet, glede tega načeloma nepomembna (zgoraj v točki 73 navedena sodba IBM/Komisija, EU:C:1981:264, točka 9, ter sodbi z dne 17. julija 2008, Athinaïki Techniki/Ko misija, C‑521/06 P, ZOdl., EU:C:2008:422, točki 42 in 43, in z dne 17. aprila 2008, Cestas/Komisija, T‑260/04, ZOdl., EU:T:2008:115, točka 68).
            75. V obravnavani zadevi je zato treba ugotoviti, ali je Komisija z izpodbijanima dopisoma sprejela akt, ki ima zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožečih strank, s tem ko bistveno spreminjajo njun pravni položaj v smislu člena 263 PDEU.
            76. Po mnenju Komisije v tem primeru ni tako, saj je izpodbijani akt v bistvu le začasni ukrep za izvršitev odločbe o metakrilatih na podlagi zgoraj v točki 12 navedene sodbe Akrema (EU:T:2011:251), medtem ko tožeči stranki izpodbijata navedeno odločbo ali zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), da bi dosegli znižanje zneska njune globe.
            77. Tožeči stranki trdita nasprotno, ko v bistvu navajata, da izpodbijani akt razkriva nov element, ki ni razviden iz odločbe o metakrilatih, in sicer da morata plačati delež globe, ki jima je bila naložena solidarno z družbo Arkema, skupaj z zamudnimi obrestmi, v znesku, ki je višji od zneska, naloženega v navedeni odločbi, in zneska, ki ga je nazadnje plačala družba Arkema, čeprav je družba Arkema globo takoj plačala v celoti in neodvisno od zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), s katero je bil znesek globe znižan.
            78. Prvič, v zvezi s tem je treba zavrniti trditev Komisije, v skladu s katero je v bistvu z zgoraj v točki 25 navedenim sklepom Sodišča (EU:C:2012:60) odločba o metakrilatih postala dokončna za tožeči stranki, tako da nimata več pravnega interesa v obravnavani zadevi.
            79. Seveda sta tožeči stranki v okviru pritožbe, ki je pripeljala do izdaje navedenega sklepa, izčrpali pravna sredstva zoper odločbo o metakrilatih.
            80. Vendar pa to ne spremeni dejstva, da na eni strani tožeči stranki v okviru tožbe v tej zadevi ne izpodbijata zakonitosti navedene odločbe, ampak izpodbijata zakonitost izpodbijanih dopisov, ter da je na drugi strani Sodišče v zgoraj v točki 25 navedenem sklepu (EU:C:2012:60) odločilo le o zakonitosti zgoraj v točki 11 navedene sodbe Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), ne pa o zakonitosti dopisov, ki se izpodbijajo v tej zadevi (glej v tem smislu zgoraj v točki 25 navedeni sklep Sodišča, EU:C:2012:60, točki 88 in 89).
            81. Drugič, prav tako je treba zavrniti trditev Komisije, v skladu s katero sta izpodbijana dopisa začasna in pripravljalna akta.
            82. Seveda iz sodne prakse izhaja, da so pri aktih ali odločbah, ki nastajajo v več fazah, zlasti po opravljenem notranjem postopku, izpodbojni akti načeloma samo ukrepi, ki dokončno določajo stališče institucije po koncu tega postopka, ne pa tudi vmesni ukrepi, katerih cilj je pripraviti končno odločbo (zgoraj v točki 73 navedena sodba IBM/Komisija, EU:C:1981:264, točka 10; sodba z dne 22. junija 2000, Nizozemska/Komisija, C‑147/96, Recueil, EU:C:2000:335, točka 26, in zgoraj v točki 74 navedena sodba Athinaïki Techniki/Komisija, EU:C:2008:422, točki 42 in 43).
            83. Vendar je treba v obravnavani zadevi ugotoviti, da je bilo z dopisom z dne 24. junija 2011, kakor je bil spremenjen z dopisom z dne 8. julija 2011, dokončno določeno stališče Komisije, ker je bilo izpodbijana dopisa mogoče prisilno izvršiti in ker bi ob morebitni zamudi pri izvršitvi začele teči zamudne obresti v breme tožečih strank, tako da sta navedena dopisa imela zavezujoče pravne učinke za tožeči stranki.
            84. Poleg tega je treba ugotoviti, da izpodbijanima dopisoma ni sledil drug akt Komisije po izdaji zgoraj v točki 25 navedenega sklepa Sodišča (EU:C:2012:60).
            85. Zaradi možnosti, ki jo je Komisija tožečima strankama predlagala v dopisu z dne 8. julija 2011, da pridobita bančno garancijo, če načrtujeta vložitev pritožbe, ta presoja ne more postati vprašljiva, razen če bi se štelo, da kadar je taka možnost ponujena naslovnikom odločb Komisije, v katerih ta ugotovi kršitev konkurenčnega prava Unije in naslovnikom naloži globo, so take odločbe začasni ali pripravljalni akti, ki jih zato ni mogoče izpodbijati na podlagi člena 263 PDEU.
            86. Iz istega razloga dejstvo, da sta tožeči stranki vložili pritožbo zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), prav tako ne more vplivati na izvršljivost izpodbijanih dopisov, ker je bila navedena pritožba vložena zoper zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), in ne zoper izpodbijana dopisa.
            87. Poleg tega ni sporno, da sta bila izpodbijana dopisa sprejeta po odločbi o metakrilatih, tako da sta bila lahko zelo težko pripravljalna akta za sprejetje navedene odločbe.
            88. To pa ne spremeni dejstva, da zavezujoči pravni učinki izpodbijanih dopisov sami po sebi ne morejo utemeljiti dopustnosti tožbe v tej zadevi.
            89. Tretjič, preveriti je namreč treba, ali sta izpodbijana dopisa lahko vplivala na interese tožečih strank s tem, da sta bistveno spremenila njun pravni položaj v smislu člena 263 PDEU.
            90. Za to je treba preveriti, ali sta izpodbijana dopisa lahko vplivala na interese tožečih strank s tem, da sta bistveno spremenila njun pravni položaj, kot je izhajal iz odločbe o metakrilatih.
            91. V zvezi s tem ni sporno, da je Komisija v odločbi o metakrilatih družbi Arkema naložila globo v višini 219.131.250 EUR, od tega 140.400.000 EUR solidarno z družbo Total in 181.350.000 EUR solidarno z družbo Elf Aquitaine, ker je bila ugotovljena njuna odgovornost za storjeno kršitev.
            92. Prav tako ni sporno, da je po odločbi o metakrilatih globo, ki je bila solidarno naložena družbi Arkema in tožečima strankama, takoj in v celoti plačala družba Arkema.
            93. To ne spremeni dejstva, da je Komisija, kar zadeva znesek glavnice, ki ga je od tožečih strank zahtevala v izpodbijanih dopisih, v zvezi s tožečima strankama le izvršila odločbo o metakrilatih na podlagi zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251) in zgoraj v točki 11 navedene sodbe Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250).
            94. Kot je ugotovilo Sodišče, je namreč ob znižanju zneska globe, naložene družbi Arkema, določenem v zgoraj v točki 12 navedeni sodbi Arkema (EU:T:2011:251), znesek globe, naložene tožečima strankama v odločbi o metakrilatih, ostal nespremenjen (zgoraj v točki 25 navedeni sklep Sodišča, EU:C:2012:60, točka 83).
            95. Zato vsaj kar zadeva znesek glavnice, ki je bil od tožečih strank zahtevan v izpodbijanih dopisih, ta dopisa nista vplivala na interese tožečih strank s tem, da bi bistveno spremenila njun pravni položaj v smislu člena 263 PDEU po sprejetju odločbe o metakrilatih.
            96. Zato je treba tožbo zavreči kot nedopustno v delu, v katerem se predlaga razglasitev ničnosti izpodbijanih dopisov v zvezi z zneskom glavnice, zahtevanim od tožečih strank.
            97. Ta presoja vseeno ne more povzročiti nedopustnosti tožbe v celoti, ker sta tožeči stranki predlagali tudi, naj se izpodbijana dopisa razglasita za nična v delu, v katerem je Komisija zahtevala plačilo zamudnih obresti.
            98. V zvezi s tem je treba poudariti, da v nasprotju s trditvijo Komisije obveznost plačila zamudnih obresti nikakor ne izhaja iz odločbe o metakrilatih in zgoraj v točki 11 navedene sodbe Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), pa tudi ne iz zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), ker je družba Arkema takoj po sprejetju navedene odločbe plačala celotni znesek prvotne globe.
            99. Na podlagi odločbe o metakrilatih, kot je bila spremenjena z zgoraj v točki 12 navedeno sodbo Arkema (EU:T:2011:251) in zgoraj v točki 11 navedeno sodbo Total in Elf Aquitaine (EU:T:2011:250), tožeči stranki zato nikakor nista bili dolžni plačati zamudnih obresti, tako da je izpodbijani akt res spremenil njun pravni položaj s tem, da je bil z njim povečan znesek, ki sta ga tožeči stranki dolgovali na podlagi odločbe o metakrilatih.
            100. Komisija s trditvijo, ki se nanaša na zgoraj v točki 25 navedeni sklep Sodišča (EU:C:2012:60), ne more ovreči te presoje, ker je Sodišče v tem sklepu predlog za odpis obresti, ki sta ga tožeči stranki vložili v okviru pritožbe, zavrglo „kot očitno nedopusten, ker je [bil] podan ne zoper sodbo [Total in Elf Aquitaine], ampak zoper dopis Komisije, ki je sicer [bil] predmet tožbe [v navedeni zadevi]“ (zgoraj v točki 25 navedeni sklep Sodišča, EU:C:2012:60, točka 89).
            101. Posledično je treba tožbo šteti za dopustno v delu, ki se nanaša na zamudne obresti, ki so bile od tožečih strank zahtevane v izpodbijanih dopisih.
            Vsebinska preučitev
            102. Ker je tožba dopustna le v delu, ki se nanaša na zamudne obresti, ki so bile od tožečih strank zahtevane v izpodbijanih dopisih, se lahko vsebinska analiza Splošnega sodišča nanaša le na navedene obresti.
            Trditve strank
            103. Tožeči stranki se v utemeljitev podredno podanega predloga za razglasitev ničnosti in v mejah pristojnosti Splošnega sodišča, ki se nanaša le na zamudne obresti, v bistvu sklicujeta na dejanske okoliščine zadeve in dejstvo, da je Komisija v celoti prejela glavnico, obresti in sadove kazni.
            104. Tudi ob domnevi, da je lahko Komisija od njiju zahtevala plačilo zamudnih obresti, so te lahko tekle le po izdaji zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), ker bi sicer šlo za neupravičeno obogatitev Komisije. Tožeči stranki pa sta Komisiji brez zamude plačali dolgovano glavnico in obresti.
            105. Komisija opozarja, prvič, da je v izpodbijanih dopisih zahtevala obresti le na preostale dolgovane zneske, in ne na zneske, ki jih je družba Arkema že dokončno plačala, in drugič, da je družbi Arkema vrnila preveč plačani znesek na podlagi zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), skupaj s pripadajočimi obrestmi.
            106. Zaradi okoliščine, da je Komisija imela na voljo celoten znesek do izvršitve zgoraj v točki 12 navedene sodbe Arkema (EU:T:2011:251), naj tožeči stranki ne bi bili oproščeni obveznosti, da plačata zamudne obresti na zneske, ki so bili vrnjeni družbi Arkema.
            Presoja Splošnega sodišča
            107. Kar zadeva utemeljenost predlogov tožečih strank v zvezi z zamudnimi obrestmi, ki jih je Komisija zahtevala v izpodbijanih dopisih, je treba takoj zavrniti trditve, ki sta jih tožeči stranki navedli v pisanjih po vložitvi tožbe, zlasti trditve o nezakonitosti zamudnih obresti, navedene v stališčih glede ugovora nedopustnosti Komisije, ker so te trditve nedopustne na podlagi člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se v skladu s členom 53, prvi odstavek, tega statuta uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem, in tudi na podlagi člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča, ker niso navedene v tožbi (glej v tem smislu sklep z dne 14. februarja 2005, Ravailhe/Odbor regij, T‑406/03, ZOdl. JU, EU:T:2005:40, točki 52 in 53 ter navedena sodna praksa; sodbo z dne 17. septembra 2007, Microsoft/Komisija, T‑201/04, ZOdl., EU:T:2007:289, točka 94 in navedena sodna praksa, ter sklep z dne 27. marca 2009, Alves dos Santos/Komisija, T‑184/08, EU:T:2009:87, točke od 18 do 21).
            108. Spomniti je treba tudi, da iz sodne prakse izhaja, da se mora pri zamudnih obrestih upoštevati celotna nastala finančna izguba, vključno zaradi izgube vrednosti valute (glej v tem smislu sodbo z dne 8. novembra 2011, Idromacchine in drugi/Komisija, T‑88/09, ZOdl., EU:T:2011:641, točka 77 in navedena sodna praksa).
            109. Iz sodne prakse izhaja tudi, da pooblastilo, ki ga ima Komisija, zajema možnost določitve datuma zapadlosti glob, datuma, od katerega začnejo teči zamudne obresti, obrestne mere teh obresti in podrobnosti izvršitve njene odločbe, pri čemer lahko eventualno zahteva pridobitev bančne garancije, ki pokriva glavnico in obresti naloženih glob, ker če takega pooblastila ni, bi lahko podjetja imela korist od prepoznega plačila glob, s čimer bi se zmanjšal učinek sankcij, ki jih Komisija nalaga kot svojo nalogo, zagotoviti uporabo pravil o konkurenci (sodba z dne 14. julija 1995, CB/Komisija, T‑275/94, Recueil, EU:T:1995:141, točki 47 in 48).
            110. Enako je Splošno sodišče presodilo, da je obračunavanje zamudnih obresti od glob upravičeno, saj se prepreči onemogočenje polnega učinka Pogodbe z enostranskim ravnanjem podjetij, ki odlašajo plačilo glob, ki so jim bile naložene (zgoraj v točki 109 navedena sodba CB/Komisija, EU:T:1995:141, točka 48).
            111. Iz tega sledi, da je na splošno edina naloga zamudnih obresti povrnitev škode zaradi zamude, ki jo je upnik utrpel v zvezi z izpolnitvijo obveznosti plačila, saj izguba denarnega zneska vedno pomeni škodo.
            112. V obravnavani zadevi pa ni sporno, da je družba Arkema 7. septembra 2006 plačala celotni znesek prvotne globe, in to tudi v imenu tožečih strank, kot je razvidno iz dopisa družbe Arkema Komisiji z dne 25. septembra 2008.
            113. V zvezi s tem Komisija ne more učinkovito trditi, da družba Arkema ni izpolnila izjave o skupnem plačilu, saj je v navedenem dopisu z dne 25. septembra 2008 jasno navedla, da so do Komisije „v celoti poravnane zahteve, ki jih ima […] do vseh solidarnih sodolžnikov“.
            114. Prav tako ni sporno, da sta tožeči stranki zneske, zahtevane v izpodbijanih dopisih, plačali v rokih, ki jih je določila Komisija.
            115. Tako v nobeni fazi okoliščin te zadeve ni bila ugotovljena kakršna koli zamuda pri plačilu s strani tožečih strank.
            116. Zato Komisija od tožečih strank ni mogla upravičeno zahtevati zamudnih obresti na podlagi globe, naložene v odločbi o metakrilatih.
            117. Glede na vse navedeno je treba izpodbijana dopisa razglasiti za nična v delu, v katerem Komisija od družbe Elf Aquitaine zahteva zamudne obresti v višini 31.312.114,58 EUR, za plačilo katerih je družba Total solidarno odgovorna v višini 19.191.296,03 EUR, in v preostalem tožbo zavrniti.
            118. Posledično na eni strani ni treba odločiti o predlogu za spremembo v delu, ki se nanaša na obresti, zahtevane v izpodbijanih dopisih, na drugi strani pa je treba isti predlog zavrniti v delu, ki se nanaša na zahtevane zneske glavnice, ob upoštevanju preudarkov v točkah od 90 do 100 zgoraj.
            Stroški
            119. V skladu s členom 87(3) Poslovnika lahko Splošno sodišče odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške, če vsaka uspe samo deloma.
            120. V obravnavani zadevi pa je Splošno sodišče delno ugodilo predlogom tožečih strank.
            121. Glede na navedeno in glede na okoliščine te zadeve je treba odločiti, da Komisija nosi dve petini stroškov tožečih strank in tri petine svojih stroškov. Tožeči stranki pa nosita tri petine svojih stroškov in dve petini stroškov Komisije.

            Izrek
            Iz teh razlogov je
            SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
            razsodilo:
            1. Dopisa Komisije BUDG/DGA/C4/BM/s746396 z dne 24. junija 2011 in BUDG/DGA/C4/BM/s812886 z dne 8. julija 2011 se razglasita za nična v delu, v katerem je Komisija od družbe Elf Aquitaine SA zahtevala plačilo zamudnih obresti v višini 31.312.114,58 EUR, za plačilo katerih je družba Total SA solidarno odgovorna v višini 19.191.296,03 EUR.
            2. V preostalem se tožba zavrne.
            3. Komisija nosi dve petini stroškov družb Total in Elf Aquitaine in tri petine svojih stroškov. Družbi Total in Elf Aquitaine nosita tri petine svojih stroškov in dve petini stroškov Komisije.