title: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. februarja 2015.#Evropska komisija proti IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH.#Pritožba – Odločba Komisije o naložitvi vračila finančne pomoči – Izvršitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije – Razlika med zamudnimi in kompenzacijskimi obrestmi – Izračun obresti.#Zadeva C-336/13 P.

text:
         SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
      z dne 12. februarja 2015 (
            *1
         )
      „Pritožba — Odločba Komisije o naložitvi vračila finančne pomoči — Izvršitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije — Razlika med zamudnimi in kompenzacijskimi obrestmi — Izračun obresti“
      V zadevi C‑336/13 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 19. junija 2013,

         Evropska komisija, ki jo zastopajo F. Dintilhac, G. Wilms in G. Zavvos, agenti,
      pritožnica,
      druga stranka v postopku je

         IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH s sedežem v Münchnu (Nemčija), ki jo zastopa C. Pitschas, odvetnik,
      tožeča stranka na prvi stopnji,
      SODIŠČE (sedmi senat),
      v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, A. Arabadžiev in J. L. da Cruz Vilaça (poročevalec), sodnika,
      generalni pravobranilec: Y. Bot,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 4. septembra 2014
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Evropska komisija s tožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije v zadevi IPK International/Komisija (T‑671/11, EU:T:2013:163, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je slednje Odločbo Komisije z dne 14. oktobra 2011 (ENTR/R1/HHO/lsa – entre.r.l(2011)1183091) (v nadaljevanju: sporna odločba) za nično razglasilo v delu, v katerem so z njo obresti, ki se plačajo družbi IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH (v nadaljevanju: IPK), omejene na 158.618,27 EUR.

         Dejansko stanje

               2

               Ta spor spada v serijo zadev, v katerih si od leta 1994 stranki nasprotujeta pred Splošnim sodiščem in Sodiščem. Podlaga tem zadevam je odločba Komisije z dne 4. avgusta 1992, s katero je bila družbi IPK dodeljena finančna pomoč. Skoraj trinajst let po sprejetju te odločbe je Komisija – zaradi ugotovljenih postopkovnih nepravilnosti – z odločbo z dne 13. maja 2005 za nično razglasila dodelitev finančne pomoči. Komisija je nato 4. decembra 2006 izdala nalog za izterjavo, na podlagi katerega je družba IPK 15. maja 2007 vrnila znesek 318.000 EUR, povečan za zamudne obresti.

               3

               Splošno sodišče je s sodbo IPK International/Komisija (T‑297/05, EU:T:2011:185) to odločbo Komisije z dne 13. maja 2005 razglasilo za nično. Presodilo je, da je Komisija sicer res upravičeno ugotovila obstoj postopkovnih nepravilnosti, ki so bile načeloma podlaga za razglasitev ničnosti navedenih denarnih pomoči. Vendar pa je bila navedena odločba zaradi nespoštovanja zastaralnega roka razglašena za nično.

               4

               Posledično je družba IPK z dopisom z dne 27. julija 2011 od Komisije zahtevala vračilo plačanih zneskov. Zadevni znesek je bil razdeljen na tri obroke, in sicer prvi obrok v višini 212.000 EUR, ki ni bil izplačan družbi IPK, kar pomeni 40 % finančne pomoči, ki je bila dodeljena družbi IPK leta 1992, drugi obrok, ki je znašal 318.000 EUR, je družba IPK medtem vrnila, kar pomeni 60 % te finančne pomoči, in tretji obrok v višini 31961,63 EUR, ki ustreza zamudnim obrestim, ki jih je družba IPK plačala Komisiji skupaj z vračilom drugega obroka. Poleg tega je družba IPK zahtevala plačilo zamudnih obresti od 1. januarja 1994 za prvi obrok in za drugi obrok od 18. maja 2007 oziroma naslednjega dne od datuma, ko je družba IPK vrnila že izplačane zneske, ki se navezujejo na drugi obrok, povišane za zamudne obresti.

               5

               Komisija je 14. oktobra 2011 izdala in družbi IPK vročila sporno odločbo, v kateri je navedla celotni znesek, ki ga je treba plačati družbi IPK in ki je vključeval „kompenzacijske“ obresti. Te obresti v višini 158618,27 EUR so bile izračunane v skladu z obrestno mero Evropske centralne banke (ECB) in Evropskega monetarnega inštituta (EMI), predhodnika ECB, za glavne operacije refinanciranja. Komisija je navedla tudi, da je izračunala te obresti za zneska v višini 318.000 EUR in 31961,63 EUR od 18. maja 2007 ter za znesek v višini 212.000 EUR od 1. januarja 1994 vse do 31. oktobra 2011.

               6

               Z dopisom z dne 17. oktobra 2011 je družba IPK ugovarjala zakonitosti sporne odločbe in zahtevala, naj se jo predvsem seznani s pravno podlago te odločbe in z utemeljitvijo opredelitve zadevnih obresti za „kompenzacijske“ in ne „zamudne“.

               7

               Z dopisom z dne 25. oktobra 2011 je Komisija med drugim pojasnila, da je pravna podlaga sporne odločbe člen 266 PDEU. Navedla je tudi, da ji ni treba plačati zamudnih obresti, da pa na podlagi sodne prakse razume, da mora izplačati kompenzacijske obresti v skladu z ničnostno sodbo.

         Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

               8

               Družba IPK je 22. decembra 2011 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne odločbe, in sicer ker so ji bile pripisane obresti le v višini 158618,27 EUR. Družba IPK je navedla le en tožbeni razlog – in sicer kršitev člena 266 PDEU – s katerim ugovarja Komisijinemu izračunu obresti.

               9

               Z izpodbijano sodbo je Splošno sodišče ugodilo tožbi družbe IPK.

               10

               Iz točke 27 navedene sodbe izhaja, da je po mnenju družbe IPK Komisija v sporni odločbi pripoznala svojo obveznost, da tej družbi plača obresti od 1. januarja 1994 za prvi obrok in od 18. maja 2007 za preostala obroka. Družba IPK je tako pojasnila, da ta obveznost Komisije ni bila predmet zadevnega spora, tako da je v tem delu sporna odločba postala pravnomočna. V točki 33 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija na obravnavi pripoznala dolg, ki ga ima do družbe IPK v višini 158618,27 EUR iz naslova kompenzacijskih obresti.

               11

               V točki 34 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče presodilo, da utemeljitev Komisije, v skladu s katero naj bi bila družba IPK po eni strani upnik v slabi veri, po drugi strani pa naj bi Splošno sodišče v sodbi IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) ugotovilo protipravna ravnanja te družbe, ni mogla postaviti pod vprašaj obstoja glavne terjatve niti dejstva, da je bila zato Komisija dolžna plačati obresti.

               12

               V točki 36 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče poudarilo, da je bilo treba zadevne obresti, ne glede na njihovo poimenovanje, izračunati na podlagi obrestne mere ECB za glavne operacije refinanciranja, povišani za dve odstotni točki. Pojasnilo je, da je bil namen tega pavšalnega povišanja preprečitev neupravičene obogatitve, nato pa je v točki 39 navedene sodbe presodilo, da je Komisija ravnala nepravilno s tem, da ni povišala obrestne mere kompenzacijskih obresti.

               13

               V zvezi z zamudnimi obrestmi je Splošno sodišče v točki 41 izpodbijane sodbe opozorilo, da „ustaljena sodna praksa […] priznava brezpogojno obveznost Komisije, da plača zamudne obresti, zlasti v primeru, ko zanjo velja nepogodbena odgovornost Unije, za obdobje po razglasitvi sodbe, v kateri je to ugotovljeno […], ter v primeru, ko gre za povračilo neupravičeno plačanih zneskov zaradi razveljavitvene sodbe“. Dalje je ugotovilo, da je Komisija v ustni fazi postopka priznala, da je dolgovane zamudne obresti dolžna plačati od razglasitve sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185), nato pa sklenilo, da je bila Komisija dolžna plačati zamudne obresti na dolgovano glavnico, ki so v tem primeru glede na tozadevno soglasje med strankama tekle od 15. aprila 2011 in to neodvisno od tega, da je bila sporna odločba edina pravna podlaga za zadevno glavno terjatev.

               14

               V točki 42 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče presodilo, da „je bila Komisija dolžna izračunati tudi zamudne obresti od dolgovane glavnice, ki se poviša za prej natekle kompenzacijske obresti“.

         Predlogi strank pred Sodiščem

               15

               Komisija Sodišču predlaga, naj:

                        —

                        razveljavi izpodbijano sodbo;

                        —

                        zavrne tožbo družbe IPK in

                        —

                        družbi IPK naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.

               16

               Družba IPK Sodišču predlaga, naj pritožbo Komisije zavrne in naj Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Pritožba

               17

               Komisija v podporo pritožbi navaja šest pritožbenih razlogov, s katerimi zatrjuje, prvič, da v izpodbijani sodbi pravo ni pravilno uporabljeno zaradi neupoštevanja sodne prakse Sodišča s področja kompenzacijskih obresti, drugič, da se z izpodbijano sodbo ne upošteva sodna praksa s področja razlikovanja med kompenzacijskimi in zamudnimi obresti, tretjič, da v izpodbijani sodbi pravo ni pravilno uporabljeno glede obrestovanja kompenzacijskih obresti in izračuna zamudnih obresti od 15. aprila 2011, četrtič, da se v izpodbijani sodbi napačno razlaga sporno odločbo in prejšnjo sodbo Splošnega sodišča ter izkrivlja dejstva, petič, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena ter da je obrazložitev protislovna, in šestič, da v izpodbijani sodbi pravo ni pravilno uporabljeno glede uporabe načel prava Unije s področja neupravičene obogatitve.

               18

               Prvi, drugi in četrti pritožbeni razlog se nanašajo na pravno podlago zadevne terjatve ter na uporabo sodne prakse s področja kompenzacijskih obresti. Ker je vprašanje dolgovanih obresti tesno povezano z vprašanjem pravne podlage za Komisijino obveznost plačila, je te pritožbene razloge treba obravnavati skupaj.

         Nepravilna uporaba prava glede pravne podlage terjatve in glede uporabe sodne prakse s področja kompenzacijskih obresti

      Trditve strank

               19

               Komisija zatrjuje, da pravo ni bilo pravilno uporabljeno, in sicer ker naj Splošno sodišče ne bi upoštevalo sodne prakse Sodišča s področja kompenzacijskih obresti. Tako naj bi Splošno sodišče ne spoštovalo sodne prakse Sodišča, ki naj bi izhajala predvsem iz sodbe Mulder in drugi/Svet in Komisija (C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:2000:38, točka 214), in sodne prakse Splošnega sodišča, ki naj bi izhajala predvsem iz sodbe Agraz in drugi/Komisija (T‑285/03, EU:T:2008:526, točka 50), iz katere naj bi bilo razvidno, da je namen kompenzacijskih obresti izravnati inflacijo, ugotovljeno v državi članici, kjer ima sedež upnik, in sicer tako, da se povrnejo izgube, ki so posledica izgube vrednosti valute.

               20

               Komisija trdi tudi, da Splošno sodišče ni upoštevalo sodne prakse s področja potrebnega razlikovanja med kompenzacijskimi in zamudnimi obresti. Splošno sodišče naj bi namreč moralo upoštevati različne funkcije, ki jih imata ti vrsti obresti, ter določiti višjo obrestno mero glede zamudnih obresti. Namen zadnjenavedenih naj bi bil dolžnika spodbuditi, da svoj dolg čim prej poravna, namen kompenzacijskih obresti pa naj bi bil izravnati izgubo vrednosti premoženja.

               21

               Nazadnje, Komisija trdi, da se je Splošno sodišče oprlo na napačno razlago sporne odločbe in prejšnje sodbe ter na izkrivljena dejstva.

               22

               Komisija priznava, da je v sporni odločbi in na obravnavi pripoznala, da je dolžna poravnati terjatev, ki izhaja iz prvotne odločbe o dodelitvi, „oživljene“ s sodbo IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011. Vendar pa meni, da njena obveznost plačila izhaja neposredno iz obveznosti izvršitve navedene sodbe ter da je zato Splošno sodišče nepravilno presodilo, da je sporna odločba, v delu, kjer pomeni „pripoznavo dolga“, edina pravna podlaga za obveznost plačila glavnice in obresti. Splošno sodišče naj bi moralo presoditi, da je bila podlaga za to obveznost plačila člen 266 PDEU.

               23

               Družba IPK meni, da Komisija napačno razlaga izpodbijano sodbo, in sicer ker Splošno sodišče ni postavilo pod vprašaj dejstva, da je namen kompenzacijskih obresti ublažiti učinke izgube vrednosti valute. Poleg tega družba IPK trdi, da navedena izguba ni edina postavka za izračun kompenzacijskih obresti. Namen teh obresti naj bi bil poleg tega izravnava izgubljenega dobička pa tudi preprečitev neupravičene obogatitve.

               24

               Družba IPK prav tako meni, da dejstvo, da naj bi bil izračun formalno gledano enak za obe vrsti obresti, ne preprečuje, da se upošteva vsaki od teh vrst lastna funkcija. Poleg tega naj bi obstajala vsebinska razlika pri izračunu obeh vrst obresti, saj naj bi se kompenzacijske obresti izračunalo samo na podlagi glavnega dolga, zamudne obresti pa od glavnega dolga, povišanega za kompenzacijske obresti, ki so se natekle do dneva razglasitve sodbe.

               25

               Nazadnje, družba IPK priznava, da bi se Splošno sodišče moralo opreti na člen 266 PDEU. Vendar meni, da ta pravna napaka v ničemer ne vpliva na izračun zadevnih obresti.

         Presoja Sodišča

               26

               Splošno sodišče je v točkah 34 in 41 izpodbijane sodbe presodilo, da je bila sporna odločba edina pravna podlaga zadevne glavne terjatve.

               27

               Vendar pa je treba poudariti, da člen 264, prvi odstavek, PDEU, določa, da če je ničnostni tožbi ugodeno, se izpodbijani akt razglasi za ničen.

               28

               V obravnavani zadevi je sodba IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011, s katero je Splošno sodišče za nično razglasilo zgoraj v točki 2 navedeno odločbo Komisije z dne 13. maja 2005, povzročila obuditev odločbe z dne 4. avgusta 1992 o dodelitvi sporne finančne pomoči.

               29

               Poleg tega iz člena 266, prvi odstavek, PDEU, izhaja, da mora institucija, katere akt je bil razglašen za ničnega, sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe, s katero je bil ta akt razglašen za ničen. To povzroči med drugim plačilo dolgovanih zneskov, vračilo neupravičeno vrnjenih zneskov in plačilo zamudnih obresti.

               30

               V zvezi s tem je treba poudariti, da je plačilo zamudnih obresti ukrep izvršitve ničnostne sodbe v smislu člena 266, prvi odstavek, PDEU, in sicer ker je njegov namen pavšalno odškodovati nezmožnost realizacije terjatve in spodbuditi dolžnika, da čimprej izvrši ničnostno sodbo.

               31

               Iz navedenega izhaja, da podlaga Komisijine obveznosti za plačilo glavne terjatve skupaj z obrestmi ni izvršitev sporne odločbe, ampak izvršitev sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011 ob uporabi člen 266 PDEU.

               32

               Zato je treba ugotoviti, da Splošno sodišče ni pravilno uporabilo prava, ko je v točkah 34 in 41 izpodbijane sodbe presodilo, da je bila sporna odločba edina podlaga za zadevno terjatev.

               33

               Vendar očitki, ki se nanašajo na dodatne razloge odločbe Splošnega sodišča, ki so bili navedeni zaradi celovitosti, ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe in so torej brezpredmetni (glej v tem smislu sodbi Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, točka 79, in Madžarska/Komisija, C‑31/13 P, EU:C:2014:70, točka 82).

               34

               V obravnavani zadevi pa je obrazložitev iz točke 34 izpodbijane sodbe odgovor na Komisijin očitek, da naj bi bila družba IPK upnik v slabi veri. Natančneje, zadnji stavek te točke, s katero Splošno sodišče ugotavlja, da sporna odločba pomeni edino pravno podlago za zadevno glavno terjatev, vsebuje izraz „poleg tega“ in sledi kratki analizi sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011, s katero se želi pokazati, da je Komisija napačno razlagala zadnjenavedeno sodbo. Ta zadnji stavek ima torej dodatni značaj.

               35

               Podobno v točki 41 izpodbijane sodbe Splošno sodišče svoje razlogovanje glede Komisijine obveznosti plačati zamudne obresti od dneva razglasitve sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011 sklene s pojasnilom, da – kot je bilo navedeno v točki 34 izpodbijane sodbe – ta ugotovitev velja neodvisno od tega, da je sporna odločba edina pravna podlaga za zadevno glavno terjatev.

               36

               Ker je pritožbeni razlog, ki se v bistvu nanaša na pravno podlago zadevne terjatve, podan zoper dodatne razloge, ga je posledično treba zavrniti kot brezpredmeten.

               37

               Poleg tega, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 93 sklepnih predlogov, priznanje kompenzacijskih obresti ne spada v okvir ukrepa izvršitve ničnostne sodbe v smislu člena 266, prvi odstavek, PDEU, temveč v okvir uporabe drugega odstavka tega člena 266, ki napotuje na člen 340 PDEU, torej na nepogodbeno odgovornost Unije (glej v tem smislu sodbo Komisija/Brazzelli Lualdi in drugi, C‑136/92 P, EU:C:1994:211, točka 42). Namen te kategorije obresti je namreč izravnava poteka časa do sodne odmere zneska škode, ne glede na vsakršno zamudo dolžnika.

               38

               Iz navedenega izhaja, da je Splošno sodišče nepravilno presodilo, da je Komisija dolgovala „kompenzacijske“ obresti, medtem ko je bilo v okviru izvršitve sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011 na podlagi člena 266, prvi odstavek, PDEU možno priznati le zamudne obresti.

               39

               Posledično je pritožbene razloge, ki se v bistvu nanašajo na uporabo sodne prakse s področja kompenzacijskih obresti, treba zavrniti kot brezpredmetne.

         Nepravilna uporaba prava glede obrestovanja kompenzacijskih obresti in izračuna zamudnih obresti od 15. aprila 2011

      Trditve strank

               40

               Tretji pritožbeni razlog se lahko razdeli na dva dela. S prvim delom tega pritožbenega razloga Komisija izpodbija obveznost, ki ji je bila naložena, in sicer plačilo zamudnih obresti od 15. aprila 2011.

               41

               Pritožnica poudarja, da je zamudne obresti načeloma mogoče zahtevati po predhodnem opominu, ki ga v primeru kondemnatorne sodbe nadomešča izrek Splošnega sodišča. Brez te kondemnatornosti naj Splošno sodišče ne bi moglo retroaktivno naložiti plačila takih obresti. Komisija tako izpodbija dejstvo, da je bil 15. april 2011 določen za nastanek obveznosti plačila zamudnih obresti, ker naj taka obveznost ne bi smela izhajati iz sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011, ampak zgolj iz sporne odločbe.

               42

               Nazadnje, upoštevanje tega datuma naj bi bilo v nasprotju s stališčem Splošnega sodišča, ki je presodilo, da je obveznost plačila izhajala le iz sporne odločbe, sprejete 14. oktobra 2011.

               43

               Z drugim delom tega tretjega pritožbenega razloga Komisija zatrjuje, da Splošno sodišče ne bi smelo naložiti obrestovanja zamudnih obresti, ker v sodbi IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011 ni izrecne naložitve obrestovanja teh obresti.

               44

               Družba IPK meni, da je bil predmet zadnjenavedene sodbe le preizkus zakonitosti sporne odločbe. Dejstvo, da Splošno sodišče ni preučilo pravnih posledic te sodbe, naj bi Komisije ne odvezovalo obveznosti plačila obresti, tako zamudnih kot kompenzacijskih. Poleg tega ta družba opozarja, da je Komisija v ustni fazi postopka pred Splošnim sodiščem priznala, da je dolžna plačati zamudne obresti od 15. aprila 2011.

               45

               Družba IPK dodaja, da bi bilo zamudne obresti treba izračunati od zneska glavnega dolga, povišanega za kompenzacijske obresti, ki so se natekle do razglasitve navedene sodbe.

         Presoja Sodišča

               46

               Glede zatrjevane nepravilne uporabe prava v zvezi z obveznostjo plačila zamudnih obresti od 15. aprila 2011 je treba poudariti, da je Komisija v ustni fazi postopka pred Splošnim sodiščem priznala, da je dolžna plačati zamudne obresti in to od tega datuma.

               47

               Pristojnost Sodišča pa je v okviru pritožbe načeloma omejena na presojo pravnih ugotovitev glede razlogov, navedenih na prvi stopnji. Stranka pred Sodiščem torej načeloma ne more prvič navesti razloga, ki ga ni navedla pred Splošnim sodiščem, ker bi to Sodišču omogočilo, da nadzira zakonitost rešitve, ki jo je sprejelo Splošno sodišče, glede na razloge, ki jih slednje ni obravnavalo (glej v tem smislu sodbo Nemčija/Komisija, C‑544/09 P, EU:C:2011:584, točka 63). Iz navedenega izhaja, da je treba tisti del pritožbenega razloga, ki je bil prvič naveden v tem postopku, treba šteti za nedopusten (glej v tem smislu sodbo FENIN/Komisija, C‑205/03 P, EU:C:2006:453, točka 22).

               48

               Ker je tisti del tretjega pritožbenega razloga, s katerim se zatrjuje nepravilna uporaba prava v zvezi z obveznostjo plačila zamudnih obresti od 15. aprila 2011, nov, ga je treba zavreči kot nedopusten.

               49

               Glede nepravilne uporabe prava v zvezi z obrestovanjem obresti, iz točk 37 in 38 te sodbe izhaja da obresti, ki jih v obravnavani zadevi dolguje Komisija, ni mogoče opredeliti za kompenzacijske.

               50

               Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 117 sklepnih predlogov, te obresti ne pomenijo dodatne škode, ki se doda glavni terjatvi, pri čemer bi od te škode prav tako tekle obresti.

               51

               Zato je Splošno sodišče, s tem ko je v točki 42 izpodbijane sodbe naloženo obrestovanje zamudnih obresti oprlo na kompenzacijsko naravo prej nateklih obresti, nepravilno uporabilo pravo.

               52

               Zato je treba Komisijinemu pritožbenemu razlogu, ki se nanaša na obrestovanje obresti, ugoditi.

               53

               Res je sicer, da kršitev, kadar je obrazložitev sodbe Splošnega sodišča v nasprotju s pravom Unije, izrek pa se zdi utemeljen iz drugih pravnih razlogov, še ne povzroči razveljavitve te sodbe in je treba te razloge nadomestiti (glej v tem smislu sodbo Comitato „Venezia vuole vivere“ in drugi/Komisija, C‑71/09 P, C‑73/09 P in C‑76/09 P, EU:C:2011:368, točka 118 in navedena sodna praksa).

               54

               Vendar kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 120 sklepnih predlogov, v obravnavani zadevi nobena posebna okoliščina ne utemeljuje obrestovanja zamudnih obresti, ki so dolgovane družbi IPK.

               55

               V teh okoliščinah je treba tretji pritožbeni razlog v delu, s katerim se zatrjuje nepravilna uporaba prava zaradi obrestovanja obresti, šteti za utemeljen, v preostalem pa šteti za nedopusten.

         Pomanjkljiva in protislovna obrazložitev

      Trditve strank

               56

               Komisija s petim pritožbenim razlogom zatrjuje, da Splošno sodišče ni odgovorilo na njene trditve glede zneska obresti, ampak da se je glede tega omejilo le na napotitev na sodno prakso. Poleg tega naj bi Splošno sodišče zašlo v protislovje, ko je po eni strani menilo, da je namen kompenzacijskih obresti ublažiti učinke izgube vrednosti valute zaradi inflacije, po drugi pa, ko je določilo pavšalni znesek prisojenih kompenzacijskih obresti.

               57

               Glede zamudnih obresti Komisija Splošnemu sodišču očita, da je obrazložitev njegove sodbe protislovna, in sicer ker je za datum začetka za plačilo teh obresti štelo 15. april 2011, ob tem pa presodilo, da je bila sporna odločba edina pravna podlaga za Komisijino obveznost plačila.

               58

               Družba IPK meni, da v obrazložitvi izpodbijane sodbe ni protislovij niti ni pomanjkljivo obrazložena.

         Presoja Sodišča

               59

               Prvič, glede tistega dela obrazložitve izpodbijane sodbe, ki se nanaša na izračun kompenzacijskih obresti, je treba poudariti – tako kot je to storil generalni pravobranilec v točkah 98 in 99 sklepnih predlogov – da je Splošno sodišče odgovorilo na vsako točko trditev, ki jih je pred njim podala Komisija.

               60

               Tako je trditev o pomanjkljivosti obrazložitve glede izračuna kompenzacijskih obresti treba zavrniti kot neutemeljeno.

               61

               Poleg tega iz točk 37 in 38 te sodbe izhaja, da v tej zadevi obravnavanih obresti ni mogoče opredeliti za kompenzacijske obresti.

               62

               Zato je trditev, da je obrazložitev sodbe glede izračuna kompenzacijskih obresti protislovna, treba zavrniti kot brezpredmetno.

               63

               Drugič, glede protislovnosti obrazložitve, ki naj bi bila pri izpodbijani sodbi podana glede izračuna zamudnih obresti je treba ugotoviti, da iz točk 31 in 32 te sodbe izhaja, da Splošno sodišče ni pravilno uporabilo prava, ko je presodilo, da je bila sporna odločba edina pravna podlaga za zadevno glavno terjatev.

               64

               Vendar dejstvo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo z vidika obveznosti obrazložitve ne more povzročiti neveljavnosti izpodbijane sodbe, če je njen izrek utemeljen na podlagi drugih pravnih razlogov (glej v tem smislu sodbe Komisija/Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, točka 47, in Biret in Cie/Svet, C‑94/02 P, EU:C:2003:518, točka 63).

               65

               Iz točke 41 izpodbijane sodbe pa izhaja, da je Komisija v ustni fazi postopka pred Splošnim sodiščem sama priznala, da je zamudne obresti dolžna plačati od razglasitve sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011, tako da se je Splošno sodišče za odločitev, da so zadevne obresti dolgovane od datuma te razglasitve, oprlo na obstoj soglasja med strankama.

               66

               Trditev o protislovnosti obrazložitve izpodbijane sodbe glede izračuna zamudnih obresti je tako treba zavrniti kot brezpredmetno.

               67

               Zato je treba peti pritožbeni razlog zavrniti.

         Nepravilna uporaba prava glede uporabe načel prava Unije s področja neupravičene obrazložitve

      Trditve strank

               68

               Komisija s šestim pritožbenim razlogom nasprotuje povišanju obrestne mere ECB za dve odstotni točki. Splošno sodišče naj bi po eni strani nepravilno ugotovilo dejansko stanje, ker naj se Komisija ne bi obogatila neupravičeno, po drugi pa nepravilno uporabilo pravo, ker naj bi bil namen plačila kompenzacijskih obresti preprečiti oškodovanje upnika, ne pa preprečiti obogatitev dolžnika.

               69

               Pritožnica dodaja, da naj bi uporaba pavšalne mere za glavno refinanciranje, povišane za dve točki, povzročila oškodovanje Unije v korist upnika v slabi veri, kar naj bi bilo v nasprotju s splošnimi načeli prava Unije na področju neupravičene obogatitve.

               70

               Družba IPK meni, da je namen priznanja kompenzacijskih obresti ne le ublažitev zmanjšanja vrednosti valute, ampak tudi preprečitev neupravičene obogatitve.

         Presoja Sodišča

               71

               Iz točk od 29 do 31 te sodbe izhaja, da Komisiji naložena obveznost plačila zamudnih obresti izhaja iz uporabe člena 266, prvi odstavek, PDEU. Zato Komisija ne more utemeljeno trditi, da bi izvršitev te obveznosti povzročilo neupravičeno obogatitev družbe IPK.

               72

               Zato je treba šesti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

               73

               Glede na navedeno je treba izpodbijano sodbo razveljaviti le v delu, kjer nalaga, da se zamudne obresti, ki jih Komisija dolguje družbi IPK, določijo na podlagi zneska glavnice terjatve, povišanega za prej natekle obresti. Tožba se v preostalem zavrne. Pritožba se v preostalem zavrne.

         Vrnitev zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču

               74

               V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to v primeru razveljavitve odločbe Splošnega sodišča zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ali pa samo dokončno odloči o sporu, če stanje postopka to dovoljuje.

               75

               Sodišče v obravnavani zadevi meni, da ima na voljo vse potrebne podatke za odločanje o obrestovanju obresti, ki ga zahteva družba IPK.

               76

               Kot je bilo poudarjeno v točki 54 te sodbe, ni treba ugoditi zahtevi za obrestovanje obresti, ki so dolgovane družbi IPK. Zamudne obresti, ki jih Komisija dolguje družbi IPK, je tako treba izračunati le na podlagi zneska glavne terjatve, tečejo pa do popolne izvršitve sodbe IPK International/Komisija (EU:T:2011:185) z dne 15. aprila 2011.

         Stroški

               77

               V skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča o stroških odloči Sodišče, če je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) istega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. V skladu s členom 138(3) navedenega poslovnika pa lahko Sodišče odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške, če vsaka uspe samo deloma.

               78

               Ker sta obe stranki uspeli le deloma, je treba odločiti, da vsaka nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

               Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

                           1.

                           Sodba Splošnega sodišča Evropske unije IPK International/Komisija (T‑671/11, EU:T:2013:163) se razveljavi v delu, v katerem nalaga, da se zamudne obresti, ki jih Evropska komisija dolguje družbi IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH, določijo od zneska glavne terjatve, povišanega za prej natekle obresti.

                           2.

                           Pritožba se v preostalem zavrne.

                           3.

                           Zamudne obresti, ki jih Evropska komisija dolguje družbi IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH, je treba izračunati le od glavnice terjatve.

                           4.

                           Evropska komisija in družba IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH nosita vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2012.#Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat‑Troost proti Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven.#Skupna kmetijska politika – Integrirani administrativni in kontrolni sistem – Znižanja ali izključitve ob neupoštevanju pravil o navzkrižni skladnosti – Odgovornosti za dejanja drugih oseb.#Zadeva C‑11/12.

text:
         SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 13. decembra 2012 (
            *1
         )
      „Skupna kmetijska politika — Integrirani administrativni in kontrolni sistem — Znižanja ali izključitve v primeru neizpolnjevanja pravil o navzkrižni skladnosti — Odgovornosti za dejanja drugih oseb“
      V zadevi C-11/12,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) z odločbo z dne 12. oktobra 2011, ki je prispela na Sodišče 4. januarja 2012, v postopku

         Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      proti

         Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, A. Borg Barthet, E. Levits, J.-J. Kasel in M. Safjan (poročevalec), sodniki,
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za nizozemsko vlado C. S. Schillemans in C. Wissels, agenta,

               —

               za Evropsko komisijo B. Burggraaf in H. Tserepa-Lacombe, agenta,

         na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 23(1) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (UL L 30, str. 16).

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med zadrugo Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost (v nadaljevanju: Maatschap) in Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (v nadaljevanju: Staatssecretaris) glede znižanja pomoči, ki je bila prvonavedeni dodeljena v skladu s skupno kmetijsko politiko.

         Pravni okvir

         Uredba (ES) št. 1782/2003

               3

               Člen 6(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269) je v prvotni različici določal:
               „Če kot posledica ukrepanja ali neukrepanja, ki se lahko pripiše neposredno posameznemu kmetu, niso izpolnjene predpisane zahteve ravnanja ali dobri kmetijski in okoljski pogoji, se celotni znesek neposrednih plačil, ki naj bi se odobril v koledarskem letu, v katerem je prišlo do neizpolnitve, po uporabi členov 10 in 11, zmanjša ali prekliče v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v členu 7.“

               4

               Člen 6(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 146/2008 z dne 14. februarja 2008 (UL L 46, str. 1), je od 1. aprila 2008 določal:
               „Če kadar koli v določenem koledarskem letu (v nadaljnjem besedilu ‚zadevno koledarsko leto‘) niso izpolnjene predpisane zahteve ravnanja ali dobri kmetijski in okoljski pogoji, pri čemer se lahko ta neskladnost neposredno pripiše dejavnostim ali opustitvi dejavnosti kmeta, ki je v zadevnem koledarskem letu vložil vlogo za pomoč, se celotni znesek neposrednih plačil, ki naj bi se odobril kmetu, […] za tega kmeta zmanjša ali prekliče v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v členu 7.
               Prvi pododstavek se uporablja tudi, če je neskladnost posledica dejanj ali opustitve dejanj, ki se lahko neposredno pripiše osebi, na katero ali od katere se je preneslo kmetijsko zemljišče.
               […]
               V tem odstavku ‚prenos‘ pomeni kakršno koli transakcijo, s katero kmetijsko zemljišče ni več na voljo prenosniku.“

               5

               Uredba št. 1782/2003 je bila s 1. januarjem 2009 razveljavljena z Uredbo št. 73/2009.

         Uredba št. 146/2008

               6

               V uvodnih izjavah 2 in 3 Uredbe št. 146/2008 je navedeno:

                        „(2)

                        Člen 44(3) Uredbe Sveta [št. 1782/2003] določa, da morajo biti parcele, ki ustrezajo upravičenim hektarjem, kmetom na razpolago najmanj 10 mesecev. Izkušnje so pokazale, da bi ta pogoj lahko omejeval delovanje trga z zemljo, poleg tega pa ustvarja znatno upravno breme za prizadete kmete in upravne službe. Kljub temu bi bilo treba določiti datum, ko morajo biti parcele na razpolago kmetom, da bi tako preprečili podvajanje zahtevkov za isto zemljišče. Ustrezno bi bilo, da bi ta datum določile države članice, vendar ne po datumu, določenem za spremembo vloge za pomoč. Isto pravilo bi bilo treba uporabiti tudi za države članice, ki uporabljajo shemo enotnega plačila na površino.

                        (3)

                        Zaradi skrajšanja obdobja, v katerem ima kmet na razpolago parcele, ki ustrezajo upravičenim hektarom, za sheme enotnega plačila in za sheme enotnega plačila na površino na en dan bi bilo treba razjasniti predpise o odgovornosti v okviru navzkrižne skladnosti, zlasti pri prenosu zemljišča v zadevnem koledarskem letu. Zato bi bilo treba jasno navesti, da bi moral kmet, ki vloži vlogo za pomoč, pred pristojnim nacionalnim organom odgovarjati za kakršno koli neizpolnjevanje zahtev po navzkrižni skladnosti za celotno kmetijsko zemljišče, navedeno v prošnji za pomoč, celo zadevno koledarsko leto. Dogovori v okviru zasebnega prava med zadevnim kmetom in osebo, na katero ali od katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, pri tem ne bi smeli biti izjema.“

         Uredba št. 796/2004

               7

               Uredba Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo Sveta (ES) št. 1782/2003, in za izvajanje navzkrižne skladnosti iz Uredbe Sveta (ES) št. 479/2008 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 243), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1266/2008 z dne 16. decembra 2008 (UL L 338, str. 34), se nanaša na podrobna pravila za izvajanje sankcij v primeru neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti.

               8

               V uvodnih izjavah 56 in 57 te uredbe je navedeno:

                        „(56)

                        Sistem znižanj in izključitev, predviden v Uredbi (ES) št. 1782/2003 glede obveznosti navzkrižne skladnosti, pa ima drug cilj, in sicer spodbuditi za kmete, da spoštujejo obstoječo zakonodajo na različnih področjih navzkrižne skladnosti.

                        (57)

                        Znižanja in izključitve bi bilo treba določiti ob upoštevanju načela sorazmernosti in, pri merilih o izpolnjevanju pogojev, posebnih težav, povezanih s primeri višje sile, kakor tudi izjemnih in naravnih okoliščin. V primeru obveznosti navzkrižne skladnosti se smejo znižanja in izključitve uporabiti le, kadar kmet deluje malomarno ali namerno. Znižanja in izključitve bi morala upoštevati resnost storjene nepravilnosti in bi lahko pomenila popolno izključitev iz ene ali več shem pomoči za določeno obdobje. V zvezi z merili o izpolnjevanju pogojev bi znižanja in izključitve morala upoštevati posebnosti različnih shem pomoči.“

         Uredba št. 73/2009

               9

               V uvodni izjavi 3 Uredbe št. 73/2009 je navedeno:
               „Uredba (ES) št. 1782/2003 je uvedla načelo, da za kmete, ki ne izpolnjujejo nekaterih zahtev na področjih javnega zdravja, zdravja živali in rastlin, okolja in dobrega počutja živali, veljajo znižanja ali izključitve iz neposredne podpore. Ta sistem ‚navzkrižne skladnosti‘ je sestavni del podpore Skupnosti v okviru neposrednih plačil in bi ga bilo treba zaradi tega ohraniti. Vendar pa so izkušnje pokazale, da številne zahteve, ki spadajo v področje uporabe navzkrižne skladnosti, niso dovolj pomembne za kmetijsko dejavnost ali kmetijsko zemljišče ali pa zadevajo bolj nacionalne organe kot kmete. Zaradi tega je primerno, da se prilagodi področje uporabe navzkrižne skladnosti.“

               10

               Člen 23(1) Uredbe št. 73/2009, naslovljen „Znižanje ali izključitev iz plači[l] v primeru neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti“, določa:
               „Če predpisane zahteve ravnanja ali dobri kmetijski in okoljski pogoji niso upoštevani kadar koli v danem koledarskem letu (v nadaljnjem besedilu: ‚zadevno koledarsko leto‘) in je zadevno neupoštevanje posledica dejanja ali opustitve, za katero je neposredno odgovoren kmet, ki je predložil zahtevek za pomoč v zadevnem koledarskem letu, se celotni znesek neposrednih plačil, ki je bil ali naj bi bil odobren temu kmetu […], zniža ali izključi v skladu s podrobnimi pravili iz člena 24.
               Prvi pododstavek se prav tako uporablja, če je zadevno neupoštevanje posledica dejanja ali opustitve, za katerega je neposredno odgovorna oseba, na katero ali s katere je bilo kmetijsko zemljišče preneseno.
               V tem odstavku ‚prenos‘ pomeni katero koli vrsto transakcije, s katero kmetijsko zemljišče preneha biti na razpolago prenosniku.
               Z odstopanjem od drugega pododstavka od leta 2010 velja, da se, če je oseba, ki je neposredno odgovorna za dejanje ali opustitev, vložila zahtevek za pomoč za zadevno koledarsko leto, znižanje ali izključitev uporabi za skupni znesek neposrednih plačil, ki so ali bodo dodeljena tej osebi.“

               11

               Člen 24 te uredbe, naslovljen „Podrobna pravila o znižanjih in izključitvah v primeru neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti“, določa:
               „1.   Podrobna pravila za znižanja in izključitve iz člena 23 se določijo po postopku iz člena 141(2). V tej zvezi se upoštevajo resnost, obseg, trajnost in ponavljanje ugotovljenega neupoštevanja, pa tudi merila iz odstavkov 2, 3 in 4 tega člena.
               2.   Če gre za malomarnost, odstotek znižanja ne sme presegati 5 %, v primeru ponavljajočega se neupoštevanja pa 15 %.
               […]
               3.   Če gre za namerno povzročeno neupoštevanje, odstotek znižanja načeloma ne sme biti manjši od 20 % in se lahko povzpne do popolne izključitve iz ene ali več shem pomoči ter se uporablja eno ali več koledarskih let.
               […]“

         Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

               12

               Zadruga L. Oosthoek en J. P. Groen (v nadaljevanju: Oosthoek/Groen) je dala zadrugi Maatschap v zakup parcelo kmetijskega zemljišča, da bi ta lahko na njej gojila čebulo. Pri oddaji v zakup je bil postavljen pogoj, da sme zadruga Oosthoek/Groen še dalje orati to parcelo ter po njej raztrositi nekaj vozov gnojila. Stranki sta sklenili, da začne zakup veljati 1. januarja 2009, vendar da bo zakupnik, zadruga Maatschap, dejansko začel z rabo navedene parcele šele po oranju.

               13

               Zadruga Oosthoek/Groen je raztrosila gnojilo po zadevni parceli, vendar oranje ni bilo izvedeno v skladu z nacionalno zakonodajo, ki zahteva uporabo gnojila z nizkimi emisijami. Zaradi tega je bila zadrugi Oosthoek/Groen naložena globa.

               14

               Zadruga Maatschap, ki je začela parcelo uporabljati začetek marca 2009, je vložila zahtevek za neposredna plačila za leto 2009, med drugim za zadevno parcelo. Glede na navedbe v predložitveni odločbi naj ne bi vedela za kršitev, ki jo je storila zadruga Oosthoek/Groen, dokler je ni Staatssecretaris z dopisom z dne 23. novembra 2009 obvestil, da bodo morda znižana neposredna plačila, ker gnojilo v nasprotju z nacionalno zakonodajo ni bilo uporabljeno na način, ki povzroča nizke emisije toplogrednih plinov.

               15

               Staatssecretaris je z odločbo z dne 3. marca 2010 zaradi neizpolnjevanja predpisanih zahtev na področju kmetijstva zaradi navedene kršitve zadrugi Maatschap znižal neposredna plačila za 20 %. Zadruga Maatschap je z dopisom z dne 8. marca 2010 zoper to odločbo vložila ugovor. Staatssecretaris je z odločbo z dne 1. aprila 2010 ta ugovor zavrnil kot neutemeljen. Zadruga Maatschap je zato pri predložitvenem sodišču vložila tožbo zoper navedeno odločbo.

               16

               Predložitveno sodišče ugotavlja, da je treba zadrugo Oosthoek/Groen opredeliti kot osebo, s katere je bilo kmetijsko zemljišče preneseno, v smislu člena 23(1) Uredbe št. 73/2009. Posledično bi naj bilo treba znižati ali izključiti neposredna plačila, ki se izplačajo zadrugi Maatschap, zaradi neizpolnjevanja predpisanih zahtev na področju kmetijstva, ki ga je povzročila zadruga Oosthoek/Groen. Predložitveno sodišče meni, da izjave, ki so jih splošni inšpekcijski službi podale odgovorne osebe navedene zadruge, utemeljujejo ugotovitev, da ta zadruga namerno ni izpolnjevala teh zahtev.

               17

               Ob kršitvi, ki jo je storila zadruga Oosthoek/Groen sicer ni bilo navedeno nikakršno naklepno ravnanje družbe Maatschap, vendar predložitveno sodišče izraža določene dvome glede možnosti uporabe znižanja neposrednih plačil zaradi namernega neizpolnjevanja predpisanih zahtev na področju kmetijstva družbi Maatschap, ki kršitve ni povzročila.

               18

               Predložitveno sodišče zlasti navaja, da je glede na uvodni izjavi 56 in 57 Uredbe št. 796/2004 namen sistema znižanj in izključitev, da spodbudi kmete, da spoštujejo obstoječo zakonodajo na različnih področjih navzkrižne skladnosti in da se ta sistem uvede ob upoštevanju načela sorazmernosti. Tako se smejo po eni strani znižanja in izključitve uporabiti le, kadar kmet ravna malomarno ali namerno, in bi morala na drugi strani upoštevati resnost storjene nepravilnosti.

               19

               Po mnenju predložitvenega sodišča sta mogoči dve razlagi člena 23 Uredbe št. 73/2009, torej bodisi da je treba naklep zadruge Oosthoek/Groen neposredno pripisati zadrugi Maatschap bodisi da je slednji treba pripisati samo neizpolnitev predpisanih zahtev na področju kmetijstva samo po sebi.

               20

               V teh okoliščinah je College van Beroep voor het bedrijfsleven prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
               „Ali je treba člen 23(1) [Uredbe št. 73/2009] razlagati tako, da se kmetu, ki je zaprosil za pomoč, naloži znižanje ali izključitev plačil, kakor bi se to glede ugotovljenih neskladnosti naložilo dejanskemu kršitelju, na katerega ali s katerega je bilo preneseno zemljišče, če bi ta vložil zahtevek? Ali pomeni določba zgolj to, da je treba ugotovljeno neskladnost pripisati tistemu, ki je vložil zahtevek za pomoč, pri čemer je treba pri odločanju o obsegu znižanja ali izključitve še ugotoviti, kolikšna je stopnja malomarnosti, krivde ali naklepa na strani samega kmeta?“

         Vprašanje za predhodno odločanje

               21

               Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 23(1) Uredbe št. 73/2009 razlagati tako, da je treba odgovornost za to, da oseba, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, ne izpolnjuje pravil o navzkrižni skladnosti, zaradi česar se celotni znesek neposrednih plačil zniža ali se izključi njegovo prejemanje, v celoti pripisati kmetu, ki je vložil zahtevek za pomoč.

               22

               Najprej je treba spomniti, da člen 23(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 73/2009 določa, da se celotni znesek neposrednih plačil, ki je bil ali naj bi bil odobren kmetu, ki je vložil zahtevek za pomoč, zniža, če predpisane zahteve ravnanja ali dobri kmetijski in okoljski pogoji niso upoštevani kadar koli v koledarskem letu, za katero je bila vložena prošnja za pomoč.

               23

               V skladu s členom 23(1), drugi pododstavek, navedene uredbe se celotni znesek neposrednih plačil zmanjša tudi, če je zadevno neupoštevanje posledica dejanja ali opustitve, za katerega je neposredno odgovorna oseba, na katero ali s katere je bilo kmetijsko zemljišče preneseno.

               24

               Besedilo te določbe je jasno, kar zadeva odgovornost kmeta, ki je vložil zahtevek za pomoč, v primeru neizpolnjevanja pravil o navzkrižni skladnosti s strani osebe, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče. Toda Uredba št. 73/2009 natančneje ne določa, ali je treba posledice ugotovitve obstoja namernega ravnanja osebe, na katero ali s katere je bilo preneseno zemljišče, pripisati tudi temu kmetu.

               25

               Glede tega Uredba št. 796/2004 natančneje določa, da stopnja znižanja, ki se uporabi v primeru malomarnosti kmeta, znaša od 1 % do 15 %. Nasprotno, če do znižanja pride zaradi namernega ravnanja kmeta, ta stopnja načeloma znaša od 20 % do 100 %.

               26

               V teh okoliščinah je treba poudariti, da samo na podlagi besedila člena 23(1) Uredbe št. 73/2009 ni mogoče odgovoriti na vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče.

               27

               V skladu s sodno prakso je pri razlagi določbe prava Unije treba upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je (sodba z dne 21. julija 2011 v zadevi Beneo-Orafti, C-150/10, ZOdl., str. I-6843, točka 41 in navedena sodna praksa).

               28

               Prvič, treba je spomniti, da je bilo „pravilo desetih mesecev“, ki izhaja iz člena 44(3) Uredbe št. 1782/2003, v skladu s katerim so lahko kmetje vložili zahtevo za pomoč potem, ko jim je bilo zemljišče, ki ustreza njegovi upravičeni površini, na razpolago najmanj deset mesecev, z Uredbo št. 146/2008 znižano na en sam dan. Tako zadostuje, da ima kmet zemljišče na razpolago na referenčni datum, da bi prejel neposredno plačilo za leto, v katerem je bila vložena zahteva za pomoč.

               29

               Kot izhaja iz uvodne izjave 2 Uredbe št. 146/2008, je bil namen te poenostavitve pravil o upravičenosti ta, da se olajša upravno breme za zadevne kmete in upravne službe.

               30

               Iz tega prav tako izhaja, da je lahko določeno zemljišče lažje predmet več prenosov v enem koledarskem letu, kar bi lahko povečalo verjetnost, da kmet, ki je vložil zahtevo za pomoč, sam ni oral zemljišča.

               31

               Drugič, odprava „pravila desetih mesecev“ je privedla do tega, da se je z Uredbo št. 146/2008 spremenil člen 6(1) Uredbe št. 1782/2003, ta določba pa je bila povzeta s členom 23(1) Uredbe št. 73/2009, ki potrjuje odgovornost kmeta za primer neizpolnjevanja pravil o navzkrižni skladnosti in temu dodaja, da kmet, ki vloži zahtevek za pomoč za parcelo, ostane odgovoren za to v primeru prenosa tega zemljišča celo leto, za katero je bila vložena zahteva za pomoč.

               32

               Tako je treba ugotoviti, da člen 23(1) Uredbe št. 73/2009 ne loči med neizpolnjevanjem pravil o navzkrižni skladnosti, povzročenim, na eni strani, zaradi malomarnosti in, na drugi strani, zaradi namernega ravnanja osebe, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče. Pripisa odgovornosti za posledice dejanja, ki ga je storila oseba, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, kmetu, ki je vložil zahtevo za pomoč, torej ni mogoče izključiti.

               33

               Glede na zgoraj navedeno je pri razlagi člena 23(1) Uredbe št. 73/2009 treba upoštevati razvoj zgoraj navedene zakonodaje.

               34

               Iz uvodne izjave 2 Uredbe št. 146/2008 izhaja, da olajšava dostopa do neposrednih plačil omogoča kmetom enostavnejši dostop do pomoči na področju kmetijstva. Poleg tega je v uvodni izjavi 3 Uredbe št. 73/2009 opozorjeno, da je odobritev pomoči pogojena z zahtevo, da upravičenci spoštujejo pravila navzkrižne skladnosti.

               35

               Zato je sankcija, ki se uporabi pri neupoštevanju navedenih pravil, poseben upravni instrument, ki je sestavni del sistema pomoči na področju kmetijstva in je namenjena vzpodbujanju k spoštovanju teh pravil.

               36

               Glede tega je Sodišče večkrat poudarilo, da so kršena pravila naslovljena samo na gospodarske subjekte, ki so se svobodno odločili za to, da bodo uporabili sistem pomoči na področju kmetijstva (glej sodbe z dne 18. novembra 1987 v zadevi Maizena in drugi, 137/85, Recueil, str. 4587, točka 13; z dne 27. oktobra 1992 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C-240/90, Recueil, str. I-5383, točka 26; z dne 11. julija 2002 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Recueil, str. I-6453, točka 41, in z dne 5. junija 2012 v zadevi Bonda, C-489/10, točka 30).

               37

               Iz tega sledi, da mora kmet, ki prejme pomoč, tudi če parcele, za katero je zaprosil za neposredno plačilo, nima v dejanski rabi vso koledarsko leto, nositi tveganje za pripis odgovornosti za neizpolnjevanje pravil o navzkrižni skladnosti na tej parceli tako zaradi malomarnosti kot namernega ravnanja osebe, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, zaradi česar se celotni znesek neposrednih plačil lahko zniža ali izključi. Ta kmet se torej lahko šteje za odgovornega za kršitev osebe, na katero ali s katere se je preneslo zadevno kmetijsko zemljišče, kar vključuje tudi odgovornost za posledice namernega ravnanja.

               38

               Vendar je v uvodni izjavi 57 Uredbe št. 796/2004 navedeno, da je treba pri določanju znižanj in izključitev upoštevati načelo sorazmernosti. Zato je treba preveriti, ali rešitev, navedena v prejšnji točki, upošteva to načelo.

               39

               Glede tega je treba spomniti, da je načelo sorazmernosti eno od splošnih načel prava Unije in da zahteva, da morajo biti ukrepi, sprejeti v skladu s pravom Unije, primerni za doseganje cilja in ne smejo prekoračiti okvirov, ki so potrebni za doseganje tega cilja (glej sodbo z dne 12. julija 2012 v zadevi Association Kokopelli, C-59/11, točka 38 in navedena sodna praksa).

               40

               Iz točk od 34 do 37 te sodbe je razvidno, da je odgovornost kmeta, ki vloži zahtevo za pomoč, za primer neizpolnjevanja pravil o navzkrižni skladnosti tako zaradi malomarnosti kot namernega ravnanja osebe, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, omogoča doseganje cilja, na katerem temelji sistem znižanj celotnega zneska neposrednih plačil ali izključitev iz prejemanja teh plačil, kot je naveden v uvodni izjavi 3 Uredbe št. 73/2009, in sicer da se v skupne ureditve trgov vključijo osnovni standardi za okolje, varno hrano, zdravje in dobro počutje živali ter dobri kmetijski in okoljski pogoji.

               41

               Glede vprašanja, ali taka odgovornost kmeta, ki je vložil zahtevo za pomoč, prekorači okvire, ki so potrebni za doseganje navedenega cilja, je treba poudariti, da upravnim organom odgovarja samo kmet, ki prejme pomoč. Vendar, kot pravilno navajata nizozemska vlada in Evropska komisija, strankam pogodbe o prenosu kmetijskega zemljišča nič ne preprečuje, da bi se dogovorile za natančnejše določbe glede finančnih nevarnosti take pogodbe, vključno z nevarnostjo morebitnega znižanja ali izključitve kmetijskih subvencij. Poleg tega, tudi ob odsotnosti takega dogovora, uporaba mehanizmov civilnega prava, ki omogočajo zaščito interesov kmeta, ki je vložil zahtevo za pomoč, ni takoj izključena.

               42

               Tako pripis celotne odgovornosti za kršitev, ki jo je storila oseba, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, kmetu, ki je vložil zahtevo za pomoč za zemljišče, na katerem je bilo ugotovljeno neizpolnjevanje pravil o navzkrižni skladnosti, ne prekorači okvirov, ki so potrebni za doseganje cilja.

               43

               Treba je tudi opozoriti, da se, če kmet, ki je storil kršitev, ali kmet, ki je imel zadevno zemljišče v posesti na referenčni datum, ne vloži zahteve za pomoč, ne naloži nikakršna sankcija. Sistem znižanj celotnega zneska neposrednih plačil ali izključitev iz prejemanja teh plačil namreč pomeni upravni ukrep, povezan s spodbudami v obliki neposrednih plačil.

               44

               Zato je treba na predloženo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 23(1) Uredbe št. 73/2009 razlagati tako, da je treba odgovornost za to, da oseba, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, ne izpolnjuje pravil o navzkrižni skladnosti, zaradi česar se celotni znesek neposrednih plačil zniža ali se izključi njegovo prejemanje, v celoti pripisati kmetu, ki je vložil zahtevek za pomoč.

         Stroški

               45

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

                     Člen 23(1) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da je treba odgovornost za to, da oseba, na katero ali s katere se je preneslo kmetijsko zemljišče, ne izpolnjuje pravil o navzkrižni skladnosti, zaradi česar se celotni znesek neposrednih plačil zniža ali se izključi njegovo prejemanje, v celoti pripisati kmetu, ki je vložil zahtevek za pomoč.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 19. marca 1998. # Georges Tzoanos proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Ničnostna tožba. # Zadeva T-74/96.