title: Zadeva C-226/11: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour de cassation – Francija) – Expedia Inc. proti Autorité de la concurrence in drugim (Konkurenca — Člen 101(1) PDEU — Omejevalni sporazum — Znatnost omejitve — Uredba (ES) št. 1/2003 — Člen 3(2) — Nacionalni organ, pristojen za konkurenco — Ravnanja, ki lahko vplivajo na trgovanje med državami članicami — Uvedba postopka in sankcioniranje — Nepreseganje mejnih tržnih deležev, opredeljenih v obvestilu de minimis — Omejitve zaradi cilja)

text:
               9.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 38/6

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour de cassation – Francija) – Expedia Inc. proti Autorité de la concurrence in drugim
   (Zadeva C-226/11) (1)

   (Konkurenca - Člen 101(1) PDEU - Omejevalni sporazum - Znatnost omejitve - Uredba (ES) št. 1/2003 - Člen 3(2) - Nacionalni organ, pristojen za konkurenco - Ravnanja, ki lahko vplivajo na trgovanje med državami članicami - Uvedba postopka in sankcioniranje - Nepreseganje mejnih tržnih deležev, opredeljenih v obvestilu de minimis - Omejitve zaradi cilja)
   2013/C 38/05
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Cour de cassation

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka;: Expedia Inc.

      Tožene stranke: Autorité de la concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi, Société nationale des chemins de fer français (SNCF), Voyages-SNCF.Com, Agence Voyages-SNCF.Com, VFE Commerce, IDTGV

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Cour de cassation Cour de Cassation (France) - Razlaga členov 101(1) PDEU in 3(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) – Razmerje med členoma 101 PDEU in 102 PDEU ter nacionalnim pravom o konkurenci – Možnost nacionalnih sodišč in organov, pristojnih za konkurenco, da zoper omejevalni sporazum, ki bi lahko prizadel trgovino med državami članicami, ne dosega pa pragov glede tržnih deležev, ki jih je določila Komisija, uvedejo postopek in ga sankcionirajo – Omejevalni sporazum s protikonkurenčnim ciljem

      Izrek

   Člen 101(1) PDEU in člen 3(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v primeru sporazuma med podjetji, ki bi lahko prizadel trgovino med državami članicami, ne dosega pa pragov, ki jih je Komisija določila v Obvestilu o sporazumih manjšega pomena, ki neznatno omejujejo konkurenco po členu 81(1) [ES] (de minimis), uporabi člen 101(1) PDEU, če navedeni sporazum znatno omejuje konkurenco v smislu te določbe.

      (1)  UL C 211, 16.7.2011.


title: Zadeva C-481/15: Tožba, vložena 10. septembra 2015 – Evropska komisija/Zvezna republika Nemčija

text:
               9.11.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 371/16

         Tožba, vložena 10. septembra 2015 – Evropska komisija/Zvezna republika Nemčija
   (Zadeva C-481/15)
   (2015/C 371/19)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: W. Mölls, F. Wilman, agenta)

      Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

      Predloga tožeče stranke

   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da Zvezna republika Nemčija s tem, da ni zagotovila rednega spremljanja nekaterih skupnih osnovnih standardov za varovanje v letalstvu v zahtevanem obsegu in pogostosti ter ni določila zadostnega števila revizorjev za izvajanje ukrepov za nadzor kakovosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 11 Uredbe (ES) št. 300/2008 (1) ter točk 4.1, 4.2, 7.5 in 14 Priloge II k tej uredbi;

               —

               se Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov postopka.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja:
   Člen 11 Uredbe (ES) št. 300/2008 ter točke 4.1, 4.2, 7.5 in 14 Priloge II k tej uredbi zavezujejo vsako državo članico, da zagotovi redno spremljanje nekaterih skupnih osnovnih standardov za varovanje v letalstvu v zahtevanem obsegu in pogostosti ter da določi zadostno število revizorjev za izvajanje ukrepov nadzora kakovosti.
   Nemčija te obveznosti ni izpolnila.

      (1)  Uredba (ES) št. 300/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2008 o skupnih pravilih na področju varovanja civilnega letalstva in o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 2320/2002 (UL L 97, str. 72), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije št. 18/2010 z dne 8. januarja 2010 (UL L 7, str. 3).


title: Zadeva T-30/10: Sodba Splošnega sodišča z dne 14. maja 2014 – Reagens proti Komisiji (Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Evropski trg kositrnih toplotnih stabilizatorjev — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP — Določitev cen, razdelitev trgov in izmenjava občutljivih poslovnih informacij — Trajanje kršitve — Globe — Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 — Osnovni znesek — Olajševalne okoliščine — Plačilna sposobnost — Enakost obravnavanja — Sorazmernost — Neomejena pristojnost — Ustreznost zneska globe)

text:
               30.6.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 202/17

         Sodba Splošnega sodišča z dne 14. maja 2014 – Reagens proti Komisiji
   (Zadeva T-30/10) (1)

   ((Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Evropski trg kositrnih toplotnih stabilizatorjev - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP - Določitev cen, razdelitev trgov in izmenjava občutljivih poslovnih informacij - Trajanje kršitve - Globe - Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006 - Osnovni znesek - Olajševalne okoliščine - Plačilna sposobnost - Enakost obravnavanja - Sorazmernost - Neomejena pristojnost - Ustreznost zneska globe))
   2014/C 202/21
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Reagens SpA (San Giorgio di Piano, Italija) (odvetniki: B. O’Connor, solicitor, L. Toffoletti, E. De Giorgi in D. Gullo, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopniki: J. Bourke, F. Ronkes Agerbeek in P. Van Nuffel, zastopniki)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C (2009) 8682 final z dne 11. novembra 2009 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/38589 – Toplotni stabilizatorji), ali podredno predlog za spremembo zneska globe, ki je bila naložena tožeči stranki.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Reagens SpA se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 80, 27.3.2010.


title: Zadeva C-473/07: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. januarja 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Conseil d'État – Francija) – Association nationale pour la protection des eaux et rivières – TOS, Association OABA proti Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables (Onesnaženje in škodljivi vplivi – Direktiva 96/61/ES – Priloga I – Točka 6.6(a) – Intenzivna reja perutnine – Opredelitev – Pojem perutnina – Največje dovoljeno število živali na mesto)

text:
               21.3.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 69/9

         Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. januarja 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Conseil d'État – Francija) – Association nationale pour la protection des eaux et rivières – TOS, Association OABA proti Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables
   (Zadeva C-473/07) (1)

   (Onesnaženje in škodljivi vplivi - Direktiva 96/61/ES - Priloga I - Točka 6.6(a) - Intenzivna reja perutnine - Opredelitev - Pojem 'perutnina' - Največje dovoljeno število živali na mesto)
   (2009/C 69/13)
   Jezik postopka: francoščina
   Predložitveno sodišče
   Conseil d'État
   Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: Association nationale pour la protection des eaux et rivières – TOS, Association OABA

      Tožena stranka: Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables

      Ob udeležbi: Association France Nature Environnement
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Conseil d'État (Francija) – Razlaga Direktive Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL L 257, str. 26) – Področje uporabe ratione materiae Direktive – Obrati za intenzivno rejo perutnine z več kot 40 000 mesti (podvrženi sistemu dovoljenj) (točka 6.6(a) Priloge I k Direktivi) – Pojma „perutnina“ in „mesta“ – Vključitev ali ne prepelic, jerebic in golobov v področje uporabe Direktive? – V primeru pritrdilnega odgovora, dopustnost nacionalne ureditve, ki število živali na mesto ponderira glede na vrste?
   Izrek

               1)

               Pojem „perutnine“ iz točke 6.6(a) Priloge I k Direktivi Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003, je treba razlagati tako, da vključuje prepelice, jerebice in golobe.

               2)

               Točka 6.6(a) Priloge I k Direktivi 96/61, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1882/2003, nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta v zadevi v glavni stvari, ki narekuje izračun pragov za izdajo dovoljenj po sistemu živali ekvivalentov, v katerem je število živali na mesto ponderirano glede na vrsto zaradi upoštevanja vsebnosti dušika v iztrebkih različnih vrst.

      (1)  UL C 22, 26.1.2008.


title: Zadeva T-460/11: Sodba Splošnega sodišča z dne 18. septembra 2012 – Scandic Distilleries proti UUNT – Bürgerbräu, Röhm & Söhne (BÜRGER) (Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti BÜRGER — Prejšnja besedna znamka Skupnosti Bürgerbräu — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)

text:
               27.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/23

      Sodba Splošnega sodišča z dne 18. septembra 2012 – Scandic Distilleries proti UUNT – Bürgerbräu, Röhm & Söhne (BÜRGER)
      (Zadeva T-460/11) (1)

      (Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava figurativne znamke Skupnosti BÜRGER - Prejšnja besedna znamka Skupnosti Bürgerbräu - Relativni razlog za zavrnitev - Verjetnost zmede - Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)
      (2012/C 331/42)
      Jezik postopka: angleščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Scandic Distilleries SA (Bihor, Romunija) (zastopnik: Á. László, odvetnik)

         Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: J. Crespo Carrillo, zastopnik)

         Druga stranka pred odborom za pritožbe UUNT: Bürgerbräu, August Röhm & Söhne KG (Bad Reichenhall, Nemčija)

         Predmet

      Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 25. maja 2011 (zadeva R 1962/2010-2) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Bürgerbräu, August Röhm & Söhne KG in Scandic Distilleries SA.

         Izrek

                  1.

                  Tožba se zavrne.

                  2.

                  Družbi Scandic Distilleries SA se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 331, 12.11.2011.


title: Zadeva C-172/13: Tožba, vložena 5. aprila 2013 – Evropska komisija proti Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

text:
               20.7.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 207/3

         Tožba, vložena 5. aprila 2013 – Evropska komisija proti Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska
   (Zadeva C-172/13)
   2013/C 207/04
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: W. Roels, R. Lyal, agenta)

      Tožena stranka: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska

      Predloga tožeče stranke

               —

               ugotovi naj se, da Združeno kraljestvo s tem, da je določilo pogoje za pridobitev olajšave za čezmejne skupine, na podlagi katerih je to olajšavo praktično nemogoče pridobiti, in omejilo to olajšavo na obdobje po 1. aprilu 2006, ni izpolnilo obveznosti iz člena 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije in člena 31 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru;

               —

               Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Združeno kraljestvo je po izdani sodbi Sodišča z dne 13. decembra 2005 v zadevi Marks & Spencer (C-446/03, ZOdl., str. I 10837) spremenilo svojo zakonodajo o ureditvi tega, kako se lahko izgube družb, ki so članice skupine, prenesejo in uporabijo s strani druge članice skupine zaradi zmanjšanja njene davčne obveznosti (olajšava za skupino). Določbe, s katerimi so urejene izgube nerezidenčnih družb, so zdaj vsebovane v delu 5 Corporation Tax Act 2010 (zakon o davku od dohodkov pravnih oseb iz leta 2010).
   Na podlagi sedaj veljavne zakonodaje Združenega kraljestva lahko družba v skupini pridobi dobropis davka zaradi izgube nerezidenčne članice skupine samo, če zadnjenavedena v rezidenčni državi ne more zaprositi za davčno olajšavo. V povezavi z možnostjo prihodnjih olajšav je na podlagi zakonodaje Združenega kraljestva praktično nemogoče dokazati izpolnitev tega pogoja, ker se ta možnost ocenjuje „neposredno po koncu“ davčnega leta, v katerem je nastala izguba. Ta pogoj je iz vseh praktičnih razlogov nemogoče izpolniti. Zato zakonodaja izključuje kakršnokoli olajšavo na podlagi izgube nerezidenčne odvisne družbe, kar je v nasprotju s svobodo ustanavljanja, kot je bila razložena v zadevi Marks & Spencer (C-446/03).
   Drugič, nova pravila o olajšavi za skupino na podlagi izgub v tujini se uporabijo le za izgube, nastale po 1. aprilu 2006, ko so začela veljati ta pravila. Ta časovna omejitev (torej, da na podlagi zakonodaje ni mogoče pridobiti olajšave na podlagi izgub, nastalih pred tem datumom), je v nasprotju s svobodo ustanavljanja.


title: Zadeva T-419/05: Tožba, vložena  18. novembra 2005  — Bain in drugi proti Komisiji

text:
               25.2.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 48/36

         Tožba, vložena 18. novembra 2005 — Bain in drugi proti Komisiji
   (Zadeva T-419/05)
   (2006/C 48/71)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranke

      Tožeče stranke: Neil Bain (Bruselj, Belgija), Obhijit Chatterjee (Bruselj, Belgija), Richard Fordham (Bergen, Nizozemska) in Roger Hurst (Bergen, Nizozemska) (zastopnik: N. Lhoëst, avocat)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožečih strank

               —

               za nične naj se razglasijo plačilni listi tožeče stranke za februar, marec in april 2005 in vsi naslednji plačilni listi, če uporabljajo nezakonite določbe Uredbe št. 723/2004 z dne 22. marca 2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti ter Uredbe št. 856/2004 o določitvi novih korekcijskih faktorjev in Uredbe št. 31/2005, ki jo spreminjata;

               —

               po potrebi naj se za nične razglasijo odločbe organa, pristojnega za imenovanja (OPI), z dne 29. julija 2005 o zavrnitvi ugovorov tožečih strank (R/458.14/05, R/458.5/05, R/458.12/05 in R/458.2/05);

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo vseh stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Tožbeni razlogi in trditve tožečih strank so enaki tistim tožeče stranke v zadevi T-393/05.


title: Zadeva T-148/06: Tožba, vložena 26. maja 2006 — Marie Claire proti UUNT — Marie Claire Album (MARIE CLAIRE)

text:
               12.8.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 190/23

         Tožba, vložena 26. maja 2006 — Marie Claire proti UUNT — Marie Claire Album (MARIE CLAIRE)
   (Zadeva T-148/06)
   (2006/C 190/42)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: španščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Marie Claire S.A. (Castellón, Španija) (zastopnika: T. Fernández Mateos in T. Marín Bataller, abogados)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke, vzorci in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Marie Claire Album SA
   Predlogi tožeče stranke

               —

               da se razveljavi odločba drugega odbora za pritožbe z dne 6. marca 2006 v zadevi R-530/2004-2.

               —

               da se posledično ugotovi, da glede znamke Skupnosti, katere registracija se zahteva niso podani razlogi za zavrnitev registracije iz člena 8(5) Uredbe (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti in da se torej te določbe v tem primeru ne uporabijo.

               —

               da se ugotovi, da znamka Skupnosti številka 77.834 „MARIE CLAIRE“, katere registracija se zahteva ne izkorišča ali škoduje razlikovalnemu značaju ali ugledu prejšnje znamke nasprotne stranke, brez utemeljenega razloga.

               —

               da se ugotovi, da za zahtevano znamko Skupnosti ravno tako ne veljajo razlogi za zavrnitev registracije iz člena 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94, kot sta v svojih odločbah že odločila oddelek za ugovore ter drugi odbor za pritožbe UUNT.

               —

               da se v korist tožeče stranke dovoli registracija znamke Skupnosti št. 77.834 „MARIE CLAIRE“ za „kopalna oblačila, telesno perilo in spodnje perilo“ iz razreda 25 mednarodne klasifikacije.

               —

               da se UUNT in morebitnemu intervenientu naloži plačili stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Predlagana znamka Skupnosti: Besedna znamka „MARIE CLAIRE“ za proizvode iz razreda 25 — prijava št. 2 389 567.

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Marie Claire Album SA.

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: nacionalni in mednarodni besedni in figurativni znamki „MARIE CLAIRE“ za proizvode in storitve iz razredov 1, 3, 14, 16, 18, 20-22, 24-28, 41 in 42.

      Odločba oddelka za ugovore: Zavrnitev ugovora.

      Odločba odbora za pritožbe: Razveljavitev odločbe oddelka za ugovore in ugoditev ugovoru.

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev člena 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št 40/94.


title: Zadeva C-252/07: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Civil Division) (Združeno kraljestvo) 29. maja 2007 – Intel Corporation Inc. proti CPM United Kingdom Limited

text:
               4.8.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 183/20

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Civil Division) (Združeno kraljestvo) 29. maja 2007 – Intel Corporation Inc. proti CPM United Kingdom Limited
   (Zadeva C-252/07)
   (2007/C 183/33)
   Jezik postopka: angleščina
   Predložitveno sodišče
   Court of Appeal (Civil Division)
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Intel Corporation Inc.

      Tožena stranka: CPM United Kingdom Limited
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1)

               Ali v skladu s členom 4(4)(a) Prve Direktive Sveta 89/104 z dne 21. decembra 1988 (1) dejstva, da:

                           a)

                           ima prejšnja znamka velik ugled za nekatere točno določene vrste proizvodov in storitev,

                           b)

                           ti proizvodi in storitve niso podobni ali v znatni meri niso podobni proizvodom in storitvam poznejše znamke,

                           c)

                           je prejšnja znamka edinstvena glede vseh proizvodov in storitev in,

                           d)

                           bi povprečen potrošnik ob srečanju s poznejšo znamko, uporabljeno za storitve te znamke, pomislil na prejšnjo znamko,

                     sama po sebi zadoščajo za ugotovitev obstoja (i) „povezave“ v smislu točk 29 in 30 sodbe v zadevi Adidas-Salomon AG proti Fitnessworld Trading Ltd (C-408/01, Recueil, str. I-12537) in/ali (ii) neupravičenega izkoriščanja in/ali oškodovanja v smislu omenjenega člena?

               2)

               Če je odgovor nikalen, katere dejavnike mora nacionalno sodišče upoštevati pri presoji, ali to zadošča? Podrobneje, kakšno težo je pri celoviti presoji obstoja „povezave“ treba pripisati proizvodom in storitvam v specifikaciji poznejše znamke?

               3)

               Kaj je v okviru člena 4(4)(a) potrebno, da je zadoščeno pogoju oškodovanja razlikovalnega značaja? Podrobneje, ali mora (i) biti prejšnja znamka edinstvena, (ii) ali prva sporna uporaba zadošča za ugotovitev obstoja oškodovanja razlikovalnega značaja, in (iii) ali oškodovanje razlikovalnega značaja prejšnje znamke nujno zajema učinek na ekonomsko obnašanje potrošnikov?

      (1)  UL L 40, 11.2.1989, str. 1.


title: Zadeva T-649/14: Sklep Splošnega sodišča z dne 10. julija 2017 – NTS Energie- und Transportsysteme/EUIPO – Schütz (X-Windwerk) (Znamka Evropske unije — Imenovanje novega zastopnika — Neukrepanje tožeče stranke — Ustavitev postopka)

text:
               28.8.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 283/47

         Sklep Splošnega sodišča z dne 10. julija 2017 – NTS Energie- und Transportsysteme/EUIPO – Schütz (X-Windwerk)
   (Zadeva T-649/14) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Imenovanje novega zastopnika - Neukrepanje tožeče stranke - Ustavitev postopka))
   (2017/C 283/73)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: NTS Energie- und Transportsysteme GmbH (Berlin, Nemčija) (zastopnika: S. Mach in W. Plewinski, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: M. Fischer, agent)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Schütz GmbH & Co. KGaA (Selters, Nemčija) (zastopnika: D. Oerter in E. Tuchscherer, odvetnika)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 23. maja 2014 (zadeva R 978/2013-1) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Schütz in NTS Energie- und Transportsysteme.

      Izrek

               1.

               Postopek s to tožbo se ustavi.

               2.

               Družbi NTS Energie- und Transportsysteme GmbH se naloži plačilo lastnih stroškov ter stroškov Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) in družbe Schütz GmbH & Co. KGaA.

      (1)  UL C 395, 10.11.2014.


title: Zadeva C-533/06: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. junija 2008 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Court of Appeal – Združeno kraljestvo) – O2 Holdings Limited & O2 (UK) Limited proti Hutchison 3G UK Limited (Znamke – Direktiva 89/104/EGS – Člen 5(1) – Izključna pravica imetnika znamke – Uporaba znaka, enakega ali podobnega znamki, pri primerjalnem oglaševanju – Omejitev učinkov znamke – Primerjalno oglaševanje – Direktivi 84/450/EGS in 97/55/ES – Člen 3a(1) – Pogoji za dopustnost primerjalnega oglaševanja – Uporaba znamke konkurenta ali znaka, podobnega tej znamki)

text:
               15.8.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 209/9

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. junija 2008 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Court of Appeal – Združeno kraljestvo) – O2 Holdings Limited & O2 (UK) Limited proti Hutchison 3G UK Limited
   (Zadeva C-533/06) (1)

   (Znamke - Direktiva 89/104/EGS - Člen 5(1) - Izključna pravica imetnika znamke - Uporaba znaka, enakega ali podobnega znamki, pri primerjalnem oglaševanju - Omejitev učinkov znamke - Primerjalno oglaševanje - Direktivi 84/450/EGS in 97/55/ES - Člen 3a(1) - Pogoji za dopustnost primerjalnega oglaševanja - Uporaba znamke konkurenta ali znaka, podobnega tej znamki)
   (2008/C 209/12)
   Jezik postopka: angleščina
   Predložitveno sodišče
   Court of Appeal
   Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: O2 Holdings Limited & O2 (UK) Limited

      Tožena stranka: Hutchison 3G UK Limited
   Predmet
   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Court of Appeal – Razlaga člena 5(1)(a) in (b) Prve direktive Sveta 89/104/ES z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL L 40, str. 1) in člena 3a Direktive Sveta 84/450/EGS z dne 10. septembra 1984 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o zavajajočem oglaševanju (UL L 250, str. 17) – Uporaba znamke konkurenta v reklamnem oglasu, zato da se primerja značilnosti in zlasti ceno proizvodov in storitev, ki jih prodaja oglaševalec, s proizvodi in storitvami konkurenta.
   Izrek

               1)

               Člen 5(1) in (2) Prve Direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, in člen 3a(1) Direktive Sveta 84/450/EGS z dne 10. septembra 1984 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/55/ES z dne 6. oktobra 1997, je treba razlagati tako, da imetnik registrirane znamke nima pravice tretji osebi prepovedati, da pri primerjalnem oglaševanju uporabi znak, enak ali podoben tej znamki, ki izpolnjuje vse pogoje za dopustnost iz navedenega členu 3a(1).
               Če pa so izpolnjeni vsi pogoji, ki so v členu 5(1)(b) Direktive 89/104 določeni za prepoved uporabe znaka, enakega ali podobnega registrirani znamki, primerjalno oglaševanje, pri katerem je uporabljen ta znak, ne more izpolnjevati pogoja za dopustnost iz člena 3a(1)(d) Direktive 84/450, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/55.

               2)

               Člen 5(1)(b) Direktive 89/104 je treba razlagati tako, da imetnik registrirane znamke nima pravice tretji osebi prepovedati, da pri primerjalnem oglaševanju uporabi znak, podoben tej znamki, za proizvode ali storitve, ki so enaki ali podobni tistim, za katere je bila registrirana znamka, če ta uporaba pri javnosti ne ustvarja verjetnosti zmede, in sicer ne glede na to, ali navedeno primerjalno oglaševanje izpolnjuje vse pogoje za dopustnost iz člena 3a Direktive 84/450, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/55, ali jih ne izpolnjuje.

      (1)  UL C 56, 10.3.2007.


title: Zadeva C-616/15: Tožba, vložena 20. novembra 2015 – Evropska komisija/Zvezna republika Nemčija

text:
               14.3.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 98/17

         Tožba, vložena 20. novembra 2015 – Evropska komisija/Zvezna republika Nemčija
   (Zadeva C-616/15)
   (2016/C 098/22)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: M. Owsiany-Hornung in B.-R. Killmann, agenta)

      Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

      Predloga tožeče stranke

   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

               1.

               ugotovi, da je Zvezna republika Nemčija s tem, da je oprostitev davka na dodano vrednost za storitve, ki jih za svoje člane opravijo neodvisne skupine oseb, katerih dejavnosti so oproščene ali niso predmet DDV, in so neposredno namenjene za opravljanje njihove dejavnosti, če te skupine od svojih članov zahtevajo samo natančno povrnitev njihovega deleža skupnih stroškov, omejila na skupine, katerih člani opravljalo omejeno število poklicev, kršila obveznosti iz člena 132(1)(f) Direktive o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1);

               2.

               Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v podporo tožbi zatrjuje:
   Nemčija omejuje oprostitev davka na dodano vrednost za storitve, ki jih za svoje člane opravijo neodvisne skupine oseb, katerih dejavnosti so oproščene ali niso predmet DDV, in so neposredno namenjene za opravljanje njihove dejavnosti, na točno določene poklicne skupine. V skladu z nemškim pravom o DDV oprostitev zajema le skupine, katerih člani so zdravniki ali imajo drug parazdravstveni poklic ter bolnišnice ali bolnišnicam sorodne ustanove.
   To je nezdružljivo s členom 132(1)(f) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost. Ne besedilo niti namen niti ozadje nastanka člena 132(1)(f) Direktive 2006/112/ES ne upravičujejo takega omejevanja oprostitve davka na dodano vrednost na določene poklicne skupine. Oprostitev mora veljati za vse skupinam poklicev, če se z njimi opravlja dejavnosti, ki so davka oproščene.
   Omejitve v nemškem pravu o davku na dodano vrednost tudi ni mogoče upravičiti z morebitnim obstojem splošnega izkrivljanja konkurence. Obstoj ali neobstoj izkrivljanja konkurence pri uporabi davčne oprostitve je namreč mogoče upoštevati le v posebnih okoliščinah posameznega primera. Izkrivljanja konkurence ni mogoče presojati na splošno za nekatere poklicne skupine in storitve, povezane s tem poklici.

      (1)  Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1.)


title: Zadeva C-166/08: Sklep Sodišča (sedmi senat) z dne 19. maja 2009 — (predlog za sprejetje predhodne odločbe Amtsgericht Büdingen — Nemčija) — kazenski postopek zoper Guida Webra (Člen 104(3) Poslovnika — Direktiva 89/397/EGS — Uradni nadzor živil — Pravica nadzorovanih podjetij do drugega mnenja — Pojem nadzorovanega podjetja)

text:
               29.8.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 205/15

         Sklep Sodišča (sedmi senat) z dne 19. maja 2009 — (predlog za sprejetje predhodne odločbe Amtsgericht Büdingen — Nemčija) — kazenski postopek zoper Guida Webra
   (Zadeva C-166/08) (1)

   (Člen 104(3) Poslovnika - Direktiva 89/397/EGS - Uradni nadzor živil - Pravica nadzorovanih podjetij do drugega mnenja - Pojem nadzorovanega podjetja)
   2009/C 205/27
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Amtsgericht Büdingen

      Stranka v kazenskem postopku v glavni stvari

   Guido Weber

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Amtsgericht Büdingen — Razlaga člena 7(1), drugi stavek, Direktive Sveta 89/397/EGS z dne 14. junija 1989 o uradnem nadzoru živil (UL L 186, str. 23) — Pravica nadzorovanih podjetij, da zahtevajo drugo mnenje ob uradnem nadzoru živil — Opredelitev distributerja, ki je v okviru kazenskega prava ali prava o prekrških odgovoren za stanje in označevanje živil, kot „nadzorovano podjetje“

      Izrek

   Člen 7(1), drugi pododstavek, Direktive Sveta št. 89/397/EGS z dne 14. junija 1989 o uradnem nadzoru živil je treba razlagati tako, da se kot „nadzorovano podjetje“ v smislu te določbe obravnava družba, ki je uvozila in nato tržila živilski proizvod ter katere poslovodja na podlagi analize vzorcev tega proizvoda, ki so bili odvzeti v prodajalni na drobno, v okviru prava o prekrških ali kazenskega prava odgovarja organom pregona za stanje navedenega proizvoda ali za njegovo označevanje.

      (1)  UL C 183, 19.7.2008.


title: Zadeva C-222/13: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 9. oktobra 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Teleklagenævnet – Danska) – TDC A/S/Erhvervsstyrelsen (Predhodno odločanje — Omrežja in storitve elektronskih komunikacij — Direktiva 2002/22/ES — Člen 32 — Dodatne obvezne storitve — Mehanizem nadomestila stroškov, povezanih z zagotavljanjem teh storitev — Pojem „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU — Nepristojnost Sodišča)

text:
               8.12.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 439/4

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 9. oktobra 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Teleklagenævnet – Danska) – TDC A/S/Erhvervsstyrelsen
   (Zadeva C-222/13) (1)

   ((Predhodno odločanje - Omrežja in storitve elektronskih komunikacij - Direktiva 2002/22/ES - Člen 32 - Dodatne obvezne storitve - Mehanizem nadomestila stroškov, povezanih z zagotavljanjem teh storitev - Pojem „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU - Nepristojnost Sodišča))
   (2014/C 439/05)
   Jezik postopka: danščina

      Predložitveno sodišče

   Teleklagenævnet

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: TDC A/S

      Tožena stranka: Erhvervsstyrelsen

      Izrek

   Sodišče Evropske unije ni pristojno za odločanje o vprašanjih, ki jih je z odločbo z dne 22. aprila 2013 predložila Teleklagenævnet (Danska).

      (1)  UL C 207, 20.7.2013.


title: Zadeva C-285/08: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 30. junija 2008 vložilo Cour de cassation (Francija) – Société Moteurs Leroy Somer proti Société Dalkia France, Société Ace Europe

text:
               13.9.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 236/8

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 30. junija 2008 vložilo Cour de cassation (Francija) – Société Moteurs Leroy Somer proti Société Dalkia France, Société Ace Europe
   (Zadeva C-285/08)
   (2008/C 236/12)
   Jezik postopka: francoščina
   Predložitveno sodišče
   Cour de cassation
   Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Société Moteurs Leroy Somer

      Toženi stranki: Société Dalkia France, Société Ace Europe
   Vprašanje za predhodno odločanje
   Ali člena 9 in 13 Direktive Sveta 85/374/EGS z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako (1) nasprotujeta razlagi nacionalne zakonodaje ali ustaljeni sodni praksi, ki oškodovancu dopušča, da zahteva povrnitev škode, nastale stvari, ki je namenjena poklicni rabi in se za to uporablja, če oškodovanec dokaže le obstoj škode, napako na proizvodu in vzročno zvezo med napako in škodo?

      (1)  UL L 210, str. 29.


               9.3.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 73/21

         Tožba skupine DB Schenker proti Nadzornemu organu Efte, vložena 7. decembra 2016
   (Zadeva E-7/12 STROŠKI)
   (2017/C 73/11)
   Podjetja Schenker North AB, Schenker Privpak AB in Schenker Privpak AS (skupaj „skupina DB Schenker“), ki jih zastopa Jon Midthjell, odvetnik iz odvetniške pisarne Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Oslo, Norveška, so 7. decembra 2016 pri Sodišču Efte vložila tožbo proti Nadzornemu organu Efte.
   Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj sklene:

               1.

               Skupni znesek stroškov, ki jih mora Nadzorni organ Efte plačati podjetjem Schenker North AB, Schenker Privpak AB in Schenker Privpak AS, se določi na 125 657 EUR.

               2.

               Na ta znesek se zaračunajo zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa strankam do datuma dejanskega plačila. Uporabi se obrestna mera, izračunana na podlagi obrestne mere, ki jo Evropska centralna banka uporablja za svoje glavne operacije refinanciranja in ki velja na prvi koledarski dan meseca, v katerem se izteče rok za plačilo, povečana za tri in pol odstotne točke.

         Pravna podlaga in dejansko stanje ter navedeni tožbeni razlogi:

               —

               Tožeče stranke, skupaj „skupina DB Schenker“, izvajajo poslovne dejavnosti po kopnem, morju in železnici na ozemlju Norveške, Švedske in Danske. Skupina DB Schenker je bila tožeča stranka v zadevi E-7/12, ki je pred Sodiščem Efte potekala zoper Nadzorni organ Efte.

               —

               Člen 70(1) Poslovnika Sodišča Efte določa:

                  „Če nastane spor glede stroškov, ki se lahko povrnejo, Sodišče na predlog zadevne stranke in po opredelitvi nasprotne stranke odloči s sklepom.“

               —

               V sodbi v zadevi E-7/12 je Sodišče Efte Nadzornemu organu Efte naložilo plačilo stroškov v zvezi z opustitvijo ukrepanja in polovico stroškov tožečih strank v zvezi s tožbo zaradi nepogodbene odgovornosti.


title: Zadeva C-104/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 29. februarja 2012 – Finanzamt Köln-Nord proti Wolframu Beckerju

text:
               12.5.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 138/5

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 29. februarja 2012 – Finanzamt Köln-Nord proti Wolframu Beckerju
   (Zadeva C-104/12)
   2012/C 138/08
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesfinanzhof

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Finanzamt Köln-Nord

      Tožena stranka: Wolfram Becker

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali se neposredna in takojšnja povezava, ki je skladno s sodno prakso Sodišča Evropske unije odločilna pri razlagi pojma „za namene njegovih obdavčljivih transakcij“ v smislu člena 17(2)(a) Direktive 77/388/EGS, ugotavlja

                           —

                           glede na objektivno vsebino storitve, ki jo prejme davčni zavezanec (v obravnavanem primeru: dejavnost zagovornika, katere cilj je, da fizična oseba ne bo obsojena) ali

                           —

                           glede na vzrok za prejeto storitev (v obravnavanem primeru: gospodarska dejavnost davčnega zavezanca, pri kateri se je domnevno zgodilo kaznivo dejanje, ki naj bi ga storila fizična oseba)?

               2.

               Če se neposredna in takojšnja povezava ugotavlja glede na vzrok za storitev, ali je davčni zavezanec, ki naroči storitev skupaj z zaposlenim, upravičen do odbitka celotnega ali samo sorazmernega vstopnega davka na podlagi člena 17(2)(a) Direktive 77/388/EGS in katere zahteve veljajo za izdajo računa na podlagi člena 22(3)(b), peta alinea, Direktive 77/388/EGS, kadar eno storitev prejme več prejemnikov?


title: Zadeva C-575/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 7. decembra 2012 vložilo Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – AS „Air Baltic Corporation“ proti Valsts robežsardze

text:
               9.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 38/16

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 7. decembra 2012 vložilo Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – AS „Air Baltic Corporation“ proti Valsts robežsardze
   (Zadeva C-575/12)
   2013/C 38/24
   Jezik postopka: latvijščina

      Predložitveno sodišče

   Administratīvā apgabaltiesa

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: AS „Air Baltic Corporation“

      Tožena stranka: Valsts robežsardze

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je člen 5 Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 (1) o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) treba razlagati tako, da je obstoj veljavnega vizuma v veljavni potni listini nujen pogoj za vstop državljanov tretjih držav?

               2.

               Ali iz določb Uredbe (ES) št. 810/2009 z dne 13. julija 2009 (2) o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik) izhaja, da razveljavitev potne listine, v kateri je nalepljena vizumska nalepka, razveljavi tudi vizum, izdan [zadevni] osebi?

               3.

               Ali so nacionalni predpisi, ki kot nujni pogoj za vstop državljanov tretjih držav določajo obstoj veljavnega vizuma v veljavni potni listini, v skladu z določbami Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) in Uredbe (ES) št. 810/2009 z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik)?

      (1)  UL L 105, str. 1.

      (2)  UL L 243, str. 1.


title: Zadeva C-246/08: Tožba, vložena 3. junija 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Finski

text:
               15.8.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 209/29

         Tožba, vložena 3. junija 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Finski
   (Zadeva C-246/08)
   (2008/C 209/43)
   Jezik postopka: finščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: P. Aalto in D. Triantafyllou, zastopnika)

      Tožena stranka: Republika Finska
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Tožeča stranka zahteva, naj: se ugotovi, da Republika Finska ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 2(1) in 4(1), (2) in (5) Šeste direktive o DDV 77/388/EWG (1), ker ne obračunava davka na dodano vrednost na storitve pravnega svetovanja, ki jih opravijo državne pravne pisarne (tam zaposleni javni pravni svetovalci) v skladu s predpisi o pravni pomoči za delno plačilo, medtem ko obračunava davek na dodano vrednost na enake storitve, ki jih opravljajo zasebni svetovalci;

               —

               Republiki Finski naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Na Finskem lahko prejemnik pravne pomoči izbira med javnim ali zasebnim pravnim svetovalcem, ki ga zastopa v pravnih postopkih. V zadevnem primeru storitve, ki jih zagotavlja javni pravni svetovalec za delno plačilo, niso predmet davka na dodano vrednost, medtem ko se davek na dodano vrednost obračuna na storitve, ki jih zagotavlja zasebni pravni svetovalec za delno plačilo. Komisija meni, da gre v tem primeru za različno obravnavanje davka na dodano vrednost glede enakih storitev, ki vpliva na sama sredstva Skupnosti.
   Storitve, ki jih zagotavljajo državne pravne pisarne v pravnih postopkih, naj ne bi spadale na področje uporabe člena 4(5), prvi pododstavek, Šeste direktive. Te storitve so nedvomno neobdavčene, kadar niso plačljive. Če pa prejemnik pomoči zanje plača, naj storitev državnih pravnih pisarn ne bi mogli šteti za oproščene plačila davka na dodano vrednost.
   Člen 4(5), drugi pododstavek, Direktive o DDV določa, da ustanove javnega prava štejejo za davčne zavezance v zvezi z dejavnostmi njihovih organov, če bi obravnava, kot da niso davčni zavezanci, povzročila znatno izkrivljanje konkurence. Tudi če bi se izhajalo iz tega, da državne pravne pisarne delujejo v zvezi s tem kot organi oblasti, naj bi njihova izključitev kot davčnih zavezancev v zgornjih primerih povzročila znatno izkrivljanje konkurence. Zato naj bi se jih obravnavalo kot davčne zavezance za davek na dodano vrednost.

      (1)  UL L 145, str. 1.


title: Zadeva C-502/10: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 20. oktobra 2010 – Staatssecretaris van Justitie, druga stranka: M. Singh

text:
               18.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 346/35

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 20. oktobra 2010 – Staatssecretaris van Justitie, druga stranka: M. Singh
   (Zadeva C-502/10)
   ()
   2010/C 346/61
   Jezik postopka: nizozemščina

      Predložitveno sodišče

   Raad van State

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Staatssecretaris van Justitie

      Tožena stranka: M. Singh

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali je pojem uradno omejeno dovoljenje za prebivanje v smislu člena 3(2)(e) Direktive Sveta 2003/109/ES (1) z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas treba razlagati tako, da je v njem zajeto dovoljenje za začasno prebivanje, ki v skladu z nizozemskim pravom ne daje nobene možnosti za dovoljenje za stalno prebivanje, čeprav je trajanje veljavnosti tega dovoljenja za začasno prebivanje v skladu z nizozemskim pravom mogoče poljubnokrat podaljšati in čeprav se tako za neko skupino oseb, na primer duhovne voditelje in učitelje verouka, ta direktiva ne uporablja?

      (1)  UL 2004, L 16, str. 44.


title: Zadeva C-139/15 P: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 21. septembra 2016 – Evropska komisija/Kraljevina Španija (Pritožba — Kohezijski sklad — Zmanjšanje finančne pomoči — Postopek sprejetja sklepa s strani Evropske komisije — Obstoj roka — Nespoštovanje določenega roka — Posledice)

text:
               14.11.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 419/16

         Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 21. septembra 2016 – Evropska komisija/Kraljevina Španija
   (Zadeva C-139/15 P) (1)

   ((Pritožba - Kohezijski sklad - Zmanjšanje finančne pomoči - Postopek sprejetja sklepa s strani Evropske komisije - Obstoj roka - Nespoštovanje določenega roka - Posledice))
   (2016/C 419/20)
   Jezik postopka: španščina

      Stranke

      Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: S. Pardo Quintillán in D. Recchia, agenta)

      Druga stranka v postopku: Kraljevina Španija (zastopnik: A. Rubio González, agent)

      Intervenientka v podporo Kraljevini Španiji: Kraljevina Nizozemska (zastopnika: B. Koopman in M. Bulterman, agenta)

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

               3.

               Kraljevina Nizozemska nosi svoje stroške.

      (1)  UL C 155, 11.5.2015.


title: Zadeva C-154/08: Tožba, vložena 15. aprila 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji

text:
               5.7.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/17

         Tožba, vložena 15. aprila 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji
   (Zadeva C-154/08)
   (2008/C 171/29)
   Jezik postopka: španščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: M. Afonso in F. Jimeno Fernández, zastopnika)

      Tožena stranka: Kraljevina Španija
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Naj se ugotovi, da Kraljevina Španija, s tem da je storitve, ki so jih registradores de la propiedad kot likvidatorji oficina liquidadora de distrito hipotecario (urada za likvidacije na hipotečnem območju), opravljali za avtonomno skupnost, oprostila plačila DDV, ni izpolnila obveznosti iz člena 2 in člena 4(1) in (2) Šeste direktive o DDV (1).

               —

               Kraljevini Španiji naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

               1.

                  Registradores de la propiedad so samozaposlene osebe, ki jih imenuje španska država, in ki se jim naroči vodenje Registros de la Propiedad (registera nepremičnin). Dejavnost opravljajo na svoj račun, svobodno si organizirajo delo, izbirajo svoje osebje in sami prejemajo plačila, ki so predstavljajo njihov dohodek. Nekatere avtonomne skupnosti so jim naročile izvajanje različnih nalog v zvezi z izterjavo določenih davkov. Za take storitve registradores de la propiedad prejmejo določen odstotek pobranih davkov.

               2

               Španska uprava je tradicionalno menila, da je – za namene DDV – treba registradores de la propiedad, če izvajajo te naloge za avtonomne skupnosti, obravnavati kot podjetnike oziroma samozaposlene osebe, ki opravljajo storitve, za katere ste plačuje DDV. Trditve, ki jih v zvezi s tem navaja španska uprava, temeljijo predvsem na sodbi Sodišča prve stopnje z dne 26. marca 1987 (zadeva C-235/85, Komisija proti Nizozemski) (2) in z dne 25. julija 1991 (zadeva C-202/90, Ayuntamiento de Sevilla) (3).

               3.

               Tribunal Supremo de España (špansko Vrhovno sodišče) je v sodbi z dne 12. julija 2003 ugotovilo, da se registradores de la propiedad glede posebnih dejavnosti v zvezi z izterjavo in pobiranjem določenih davkov, ki jim jih zaupajo avtonomne skupnosti, štejejo za uradnike in so del javne uprave. Od te sodbe dalje, ki je bila izrečena v pritožbenem postopku za varstvo zakonitosti, španska uprava meni, da se za take storitve ne plačuje DDV.

               4.

               Nasprotno pa Komisija meni, da je za storitve, ki jih registradores de la propiedad opravljajo za avtonomne skupnosti, v skladu s splošnim pravilom iz člena 2 Šeste direktive, treba plačati DDV. Ta utemeljitev izhaja iz dejstva, da registradores-liquidadores delujejo kot samozaposlene osebe, ki z namenom opravljanja storitev povsem samostojno in neodvisno organizirajo delovno silo in sredstva, kot določa člen 4(1) navedene Direktive, in da se v takem primeru ne ustvari položaj delodajalca in delojemalca, kar je pogoj za to, da bi se zadevne storitve lahko štele kot take, ki jih opravlja uradnik za javno upravo, pri kateri je zaposlen, in se, ob tej predpostavki, za njih ne plačuje DDV. Registrador-liquidador ni niti upravni organ avtonomne skupnosti niti njen notranji organ, ki bi bil z njo združen ali bil del nje, temveč neodvisen in samostojen subjekt, s katerim avtonomna skupnost sklene pogodbo o opravljanju storitev za plačilo.

               5.

               Komisija prav tako meni, da so v obravnavanem zadevi podani pogoji iz sodne prakse, da se ugotovi, da Kraljevina Španija zaradi napačne razlage prava Skupnosti, ki ni skladu njegovim duhom in cilji ter sodno prakso Sodišča, ni izpolnila svojih obveznosti. Prvič, pristojnost Tribunal Suprem kot najvišjega organa sodne oblasti za vse spore, razen teh v zvezi z ustavnimi zagotovili. Drugič, pomen in učinek odločbe, ki je načeloma v nasprotju z razlago Sodišča in ki je zaradi svoje zavezujoče narave povzročila popoln obrat v sodni praksi nižjih instanc in dotedanje prakse španske uprave. Tretjič, povzročitev škodljivih učinkov na področju DDV, kar bi lahko ogrozilo lastna sredstva Skupnosti. Zato se španska uprava ne more sklicevati na sodbo Tribunal Supremo, da bi upravičila neizpolnitev obveznosti iz prava Skupnosti.

      (1)  Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL L 145, 13.6.1977, str. 1), (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. od 23 do 62).

      (2)  Recueil, str. 1471.

      (3)  Recueil, str. I-4247.


title: Zadeva C-629/11 P: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 4. oktobra 2012 – Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Evropski komisiji (Pritožba — Javno naročilo, ki ga odda Komisija — Zavrnitev ponudbe — Obveznost obrazložitve — Uredba (ES, Euratom) št. 1605/2002 — Člen 100(2) — Rok za odgovor na zahtevo po informacijah — Uredba (ES, Euratom) št. 2342/2002 — Člen 149(2))

text:
               24.11.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 366/16

         Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 4. oktobra 2012 – Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-629/11 P) (1)

   (Pritožba - Javno naročilo, ki ga odda Komisija - Zavrnitev ponudbe - Obveznost obrazložitve - Uredba (ES, Euratom) št. 1605/2002 - Člen 100(2) - Rok za odgovor na zahtevo po informacijah - Uredba (ES, Euratom) št. 2342/2002 - Člen 149(2))
   2012/C 366/27
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Pritožnica: Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (zastopnik: N. Korogiannakis, odvetnik)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopniki: D. Calciu in S. Delaude, zastopnika, skupaj s P. Wytinckom, odvetnikom)

      Predmet

   Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 20. septembra 2011 v zadevi Evropaïki Dynamiki proti Komisiji (T-298/09), s katero je bila zavrnjena tožba, katere predmet je razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 12. maja 2009, s katero je bila zavrnjena ponudba, ki jo je oddala pritožnica v okviru postopka javnega razpisa EAC/01/2008 v zvezi z zunanjimi storitvami za izobraževalne programe (EPISEP)(UL 2008/S 158-212752), in odločbe, da se naročilo odda drugemu ponudniku, ter odškodninski zahtevek – člen 93(1)(f) Finančne uredbe – Rok veljavnosti ponudb – Nepogodbena odgovornost

      Izrek

               1.

               Pritožba se zavrne.

               2.

               Družbi Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 49, 18.2.2012.


title: Zadeva T-284/11: Tožba, vložena 7. junija 2011 – Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones proti UUNT – MIP Metro (METROINVEST)

text:
               6.8.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 232/35

         Tožba, vložena 7. junija 2011 – Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones proti UUNT – MIP Metro (METROINVEST)
   (Zadeva T-284/11)
   2011/C 232/61
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barcelona, Španija) (zastopnik: J. Carbonell Callicó, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Nemčija)

      Predlog

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               spremeni odločbo Prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 17. marca 2011 v zadevi R 954/2010-1, in ugodi zahtevi za registracijo besedne znamke „METROINVEST“ kot znamke Skupnosti;

               —

               podredno, in zgolj v primeru, da bi bil prej navedeni predlog zavrnjen, razveljavi odločbo Prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 17. marca 2011 v zadevi R 954/2010-1;

               —

               toženi stranki in drugi stranki v postopku pred odborom za pritožbe naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: Tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: Besedna znamka „METROINVEST“, za storitve iz razreda 36 – Prijava znamke Skupnosti št. 7112113

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe

      Navajana znamka ali znak: Figurativna znamka „METRO“ v modri in rumeni barvi, za vrsto proizvodov in storitev iz razredov od 1 do 45, registrirana v Nemčiji pod št. 30348717; Prijava znamke Skupnosti št. 779116, in sicer figurativne znamke „METRO“, v rumeni barvi za vrsto proizvodov in storitev iz razredov od 1 do 42.

      Odločba oddelka za ugovore: Ugoditev ugovoru

      Odločba odbora za pritožbe: Zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev členov 6 in 14 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki zadevata pravico do poštenega sojenja in prepoved vsakršne diskriminacije in splošnega načela enakega obravnavanja iz prava Skupnosti. Kršitev člena 8(1)(b) Uredbe Sveta št. 207/2009 s strani odbora za pritožbe, saj ni podana verjetnost zmede med zadevnima znakoma.


title: Zadeva C-463/10 P: Pritožba, ki jo je 27. septembra 2010 vložil Deutsche Post AG zoper sklep Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 14. julija 2010 v zadevi T-570/08, Deutsche Post AG proti Evropski komisiji

text:
               4.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 328/17

         Pritožba, ki jo je 27. septembra 2010 vložil Deutsche Post AG zoper sklep Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 14. julija 2010 v zadevi T-570/08, Deutsche Post AG proti Evropski komisiji
   (Zadeva C-463/10 P)
   ()
   2010/C 328/32
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Pritožnica: Deutsche Post AG (zastopnika: J. Sedemund in T. Lübbig, odvetnika)

      Druga stranka v postopku: Evropska komisija

      Predlogi

   Pritožnica predlaga,

               1.

               naj se v celoti razveljavi izpodbijani sklep Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 14. julija 2010 v zadevi T-570/08;

               2.

               naj se zavrne ugovor nedopustnosti, ki ga je uveljavljala Komisija pred Splošnim sodiščem;

               3.

               naj se Odločba Evropske komisije z dne 30. oktobra 2008 o „odredbi za predložitev podatkov“ v skladu s členom 10(3) Uredbe (ES) št. 659/1999 v postopku „Državne pomoči C 36/2007 – Nemčija; Državne pomoči v korist Deutsche Post AG“ razglasi za nično;

               4.

               naj se Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

   Predmet te pritožbe je sklep Splošnega sodišča, s katerim je ta kot nedopustno zavrnil tožbo pritožnice zoper odredbo Komisije o predložitvi podatkov z dne 30. oktobra 2008, naslovljeno na Zvezno republiko Nemčijo, v postopku o državni pomoči v korist pritožnice.
   V tej pritožbi je glavno vprašanje, ali in pod katerimi pogoji je mogoče izpodbijati odredbo Komisije o predložitvi podatkov v skladu s členom 10(3) Uredbe (ES) št. 659/1999. Po mnenju pritožnice je tožba zoper odločbo, s katero je bila odrejena predložitev podatkov, ki jih ima samo ona, dopustna, če postavlja pod vprašaj upoštevanje postopkovno-pravnih predpostavk iz člena 10(3) Uredbe št. 659/1999 in potrebnost zahtevanih podatkov.
   Splošno sodišče pa je dopustnost take tožbe v bistvu zavrnilo z argumentom, da odredba o predložitvi podatkov nima nobenih pravnih učinkov. Gre zgolj za vmesni ukrep, ki služi zgolj pripravi dokončne odločbe.
   Pritožnica navaja pet pritožbenih razlogov:

               1.

               Splošno sodišče je v izpodbijanem sklepu spregledalo, da je odredba o predložitvi podatkov kot zavezujoč pravni akt Unije predmet nadzora evropskih sodišč. Država članica naj bi bila v skladu s členom 10(3) Uredbe št. 659/1999 v povezavi s členom 288(4) PDEU in zaradi načela lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU zavezana predložiti zahtevane podatke. Ker naj bi bila obveznost države članice, da izpolni to odredbo, naj bi se obveznost predložitve podatkov prenesla neposredno na pritožnico, ki ima (edina) zahtevane podatke.

               2.

               Splošno sodišče je tudi prezrlo, da je nezdružljivo z zagotovilom sodnega varstva, ki izhaja iz prava Unije, če bi država članica in neposredno prizadeto podjetje morala posredovati kakršne koli podatke, ki bi jih Komisija zahtevala na podlagi člena 10(3) Uredbe št. 659/1999, in sicer ne glede na to, ali so se sploh upoštevale postopkovno-pravne zahteve iz člena 10(3) in ali imajo zahtevani podatki sploh kakšno povezavo z namenom postopka nadzora državne pomoči.

               3.

               Splošno sodišče je napačno razlagalo člen 10(3) in člen 13(3), tretji stavek, Uredbe št. 659/1999, saj je spregledalo, da ima odredba o predložitvi podatkov tudi zato neposredne učinke na pravni položaj države članice in prizadetega podjetja, ker člen 13(3), tretji stavek, Uredbe št. 659/1999 Komisiji v primeru neupoštevanja odredbe o predložitvi podatkov omogoča, da sprejme odločitev o morebitni državni pomoči na podlagi razpoložljivih podatkov. Dokazno breme Komisije naj bi se torej s tem zmanjšalo, s čimer pa naj bi prišlo do znatnega poslabšanja procesnega položaja prizadetega podjetja, ki naj bi bilo dejansko prisiljeno predložiti želene podatke zaradi varstva svojih pravic.

               4.

               Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo tudi zato, ker je zanikalo pravne učinke odredbe o predložitvi podatkov z argumentom, da gre zgolj za vmesni ukrep, katerega namen je priprava končne odločbe. Pri tem naj bi Splošno sodišče prezrlo, da to ne izključuje izpodbojnosti, saj ima domnevni vmesni ukrep – kot je odredba na podlagi člena 10(3) Uredbe št. 659/1999 – lastne neugodne pravne učinke.

               5.

               Splošno sodišče je nazadnje prezrlo, da kršitev prava, ki jih je storila Komisija pri izdaji odredbe o predložitvi podatkov, ne bi bilo mogoče v zadostni meri upoštevati v okviru tožbe zoper končno odločbo, zlasti ker se na tej stopnji ni mogoče sklicevati na nepopolnost ugotovljenih dejstev primera. Hkrati pa bi lahko začasna izpolnitev protipravne odredbe o predložitvi podatkov za prizadeto podjetje – kot v tem primeru – pomenila izgubo časa in finančnih sredstev.


title: Zadeva C-449/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 20. avgusta 2015 – Regione autonoma della Sardegna/Comune di Portoscuso

text:
               16.11.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 381/16

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 20. avgusta 2015 – Regione autonoma della Sardegna/Comune di Portoscuso
   (Zadeva C-449/15)
   (2015/C 381/19)
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Consiglio di Stato

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Regione autonoma della Sardegna

      Tožena stranka: Comune di Portoscuso

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali načela svobode ustanavljanja, nediskriminacije in varstva konkurence iz členov 49, 56 in 106 PDEU ter načelo razumnosti, ki ga navedena načela vključujejo, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki na podlagi zaporednih zakonodajnih ukrepov določa obnovitev podaljšanja veljavnosti koncesij na gospodarsko pomembnem javnem dobru ob morju, jezerih in rekah, katerih trajanje je bilo z zakonom podaljšano za najmanj enajst let, s čimer isti koncesionar ohranja pravico do izključnega uživanja navedenega dobra za gospodarske namene, čeprav je nastopil datum prenehanja veljavnosti, določen v okviru koncesije, že izdane koncesionarju, kar zainteresiranim gospodarskim subjektom odvzema vsako možnost dodelitve javnega dobra po izvedbi postopkov javnega razpisa?


title: Zadeva T-466/10: Tožba, vložena 27. septembra 2010 – Hannigan proti Komisiji

text:
               4.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 328/47

         Tožba, vložena 27. septembra 2010 – Hannigan proti Komisiji
   (Zadeva T-466/10)
   ()
   2010/C 328/75
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Eugene Hannigan (Killybegs, Irska) (zastopniki: A. Collins SC, N. Travers, Barrister in D. Barry, Solicitor)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlog tožeče stranke

               —

               za ničnega naj se razglasi Sklep Komisije C(2010) 4754 z dne 13. julija 2010, ki je bil Irski vročen v obliki dopisa, s katerim je bila zavrnjena zahteva za povečanje zmogljivosti novega ribiškega plovila Niamh Eoghan, in ki je bil sprejet za nadomestitev odločitve o tej zahtevi iz Odločbe Komisije št. 2003/245 z dne 4. aprila 2003 o zahtevah, ki jih je prejela Komisija, za povečanje ciljev VUP IV zaradi izboljšav glede varnosti, pomorske navigacije, higiene, kakovosti proizvodov in delovnih pogojev za plovila, katerih skupna dolžina znaša več kot 12 metrov (UL 2003, L 90, str. 48), ki je bila v delu, ki se nanaša na tožečo stranko, razglašena za nično s sodbo Splošnega sodišča z dne 13. junija 2006 v združenih zadevah Boyle in drugi proti Komisiji, od T-218/03 do T-240/06 (ZOdl. str. II-1699); in

               —

               toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2010) 4754 z dne 13. julija 2010, ki je bil Irski vročen v obliki dopisa, s katerim je bila zavrnjena zahteva za povečanje zmogljivosti novega ribiškega plovila Niamh Eoghan, in ki je bil sprejet za nadomestitev odločitve o tej zahtevi iz Odločbe Komisije št. 2003/245 z dne 4. aprila 2003 o zahtevah, ki jih je prejela Komisija, za povečanje ciljev VUP IV zaradi izboljšav glede varnosti, pomorske navigacije, higiene, kakovosti proizvodov in delovnih pogojev za plovila, katerih skupna dolžina znaša več kot 12 metrov (UL 2003, L 90, str. 48), ki je bila v delu, ki se nanaša na tožečo stranko, razglašena za nično s sodbo Splošnega sodišča z dne 13. junija 2006 v združenih zadevah Boyle in drugi proti Komisiji, od T-218/03 do T-240/06 (ZOdl. str. II-1699).
   Tožeča stranka v podporo tožbi navaja naslednje tožbene razloge.
   Prvič, tožeča stranka trdi, da je tožena stranka ravnala brez pravne podlage. Člen 4(2) Odločbe Sveta št. 97/413/ES z dne 26. junija 1997 o ciljih in podrobnih pravilih za prestrukturiranje ribiškega sektorja Skupnosti za obdobje od 1. januarja 1997 do 31. decembra 2001, da bi se doseglo trajno ravnovesje med viri in njihovim izkoriščanjem (UL 1997, L 175, str 27), še naprej zagotavlja ustrezno pravno podlago za izpodbijani sklep in zato Komisija domnevno ni imela pravne podlage za sprejetje sklepa kot ad hoc sklepa.
   Drugič, tožeča stranka trdi, da je Komisija storila bistveno kršitev postopka. Navaja, da bi bilo treba izpodbijani sklep v skladu z Odločbo Sveta 97/413/ES sprejeti v skladu s postopkom upravljalnega odbora in da je Komisija s tem, da se je odločila za sprejetje sklepa kot ad hoc sklepa, storila bistveno kršitev postopka.
   Tretjič, tožeča stranka trdi, da je Komisija z napačno razlago člena 4(2) Odločbe Sveta št. 97/413/ES prekoračila pooblastila, zlasti s tem, da se je oprla na neupoštevna merila in da ni upoštevala opredelitve „ribolovnega napora“ iz Odločbe Sveta št. 97/413/ES in iz ribiške zakonodaje Skupnosti, ki se je uporabljala v času zahteve tožeče stranke za varno tonažo iz decembra 2001.
   Poleg tega tožeča stranka trdi, da izpodbijani sklep vsebuje več očitnih napak pri oceni zahteve tožeče stranke za varno tonažo. Navaja, da je odločitev Komisije, da zavrne zahtevo tožeče stranke zaradi uporabe nadomestne zmogljivosti več manjših plovil za Niamh Eoghan, kar pomeni, da se celotna zmogljivost polivalentnega segmenta irske flote ob registraciji tega plovila ni povečala, neutemeljena.
   Nazadnje tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila njeno pravico do tega, da je deležna dobrega upravljanja. Navaja, da zavrnitev Komisije, da meritorno obravnava njeno zahtevo pomeni kršitev obveznosti Komisije iz člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravice tožeče stranke, da se njena zahteva na podlagi člena 4(2) Odločbe Sveta št. 97/413/ES obravnava „pravično in v razumnem roku“.


title: Zadeva F-150/12: Tožba, vložena 13. decembra 2012 – ZZ proti Parlamentu

text:
               25.5.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 147/36

         Tožba, vložena 13. decembra 2012 – ZZ proti Parlamentu
   (Zadeva F-150/12)
   2013/C 147/70
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnik: G. Maximini, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropski parlament

      Predmet in opis spora

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe tožene stranke, s katero je ta tožeči stranki zavrnila del nadomestila za selitev ob prenehanju zaposlitve in povrnitev nekaterih potnih stroškov.

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba tožene stranke z dne 29. marca 2012 naj se razglasi za nično v delu, v katerem je ta tožeči stranki zavrnila drugo polovico nadomestila za selitev ob prenehanju zaposlitve v skladu s členom 6 iz Priloge VII h Kadrovskim predpisom in povrnitev potnih stroškov v skladu s členom 7 iste priloge v celoti.

               —

               Toženi stranki naj se naloži, naj tožeči stranki plača drugo polovico nadomestila za selitev ob prenehanju zaposlitve v višini dodatne mesečne plače ter vse potne stroške do njenega matičnega kraja ob prenehanju delovnega razmerja za tožečo stranko, njenega zakonca in njenega težko invalidnega sina, ki živi z njo v skupnem gospodinjstvu.

               —

               Toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka in vseh nujnih stroškov tožeče stranke.


title: Zadeva C-180/05: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne  27. aprila 2006  — Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg (Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 92/100/EGS — Avtorski pravici sorodne pravice na področju intelektualne lastnine — Pravica do javnega posojanja — Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)

text:
               17.6.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 143/20

         Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 27. aprila 2006 — Komisija Evropskih skupnosti proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg
   (Zadeva C-180/05) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 92/100/EGS - Avtorski pravici sorodne pravice na področju intelektualne lastnine - Pravica do javnega posojanja - Neizvršitev prenosa v predpisanem roku)
   (2006/C 143/35)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnik: W. Wils, zastopnik)

      Tožena stranka: Veliko vojvodstvo Luksemburg (zastopnik: M. S. Schreiner, zastopnik)
   Predmet
   Neizpolnitev obveznosti države — Kršitev členov 1 in 5 Direktive Sveta 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine (UL L 346, str. 61)
   Izrek

               1)

               Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni uporabilo določb o pravici do javnega posojanja, določenih v Direktivi Sveta 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine, ni izpolnilo obveznosti iz členov 1 in 5 te direktive.

               2)

               Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 171, 9.7.2005.


title: Zadeva C-369/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Köln (Nemčija) 31. julija 2014 – Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH proti Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG

text:
               8.12.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 439/15

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Köln (Nemčija) 31. julija 2014 – Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH proti Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
   (Zadeva C-369/14)
   (2014/C 439/22)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Landgericht Köln

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH

      Tožena stranka: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1)

               Ali je treba člena 2(1) in 3(a) ter prilogi IA in IB k Direktivi 2002/96/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 2003 o odpadni električni in elektronski opremi in/ali člena 2(1)(a) in 3(1)(a) ter prilogi I in II k Direktivi 2012/19/EU (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o odpadni električni in elektronski opremi razlagati tako, da pogoni za odpiranje (garažnih) vrat, ki jih poganjajo električne napetosti približno od 220 V do 240 V, ki so namenjeni za vgradnjo v stavbno opremo skupaj z (garažnimi) vrati, sodijo pod pojem električne in elektronske opreme, zlasti pod pojem električnih in elektronskih orodij?

               2)

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
               Ali je treba Prilogo IA, točka 6, in Prilogo IB, točka 6, Direktive 2002/96/ES in/ali člen 3(1)(b), Prilogo I, točka 6, in Prilogo II, točka 6, Direktive 2012/19/EU razlagati tako, da je treba pogone (za odpiranje garažnih vrat) v skladu s prvim vprašanjem obravnavati kot sestavni del velikih nepremičnih industrijskih orodij v smislu teh določb?

               3)

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen in odgovor na drugo vprašanje nikalen:
               Ali je treba člen 2(1) Direktive 2002/96/ES in/ali člen 2(3)(b) Direktive 2012/19/EU razlagati tako, da je treba pogone (za odpiranje garažnih vrat) v skladu s prvim vprašanjem obravnavati kot del druge vrste opreme, ki ne sodi na področje uporabe teh direktiv?

      (1)  Direktiva 2002/96/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 2003 o odpadni električni in elektronski opremi (OEEO) – Skupna deklaracija Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije glede člena 9 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 359).

      (2)  UL L 197, str. 38.


title: Zadeva C-263/14: Tožba, vložena 28. maja 2014 – Evropski parlament proti Svetu Evropske unije

text:
               21.7.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 235/11

         Tožba, vložena 28. maja 2014 – Evropski parlament proti Svetu Evropske unije
   (Zadeva C-263/14)
   2014/C 235/16
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropski parlament (zastopnik: R. Passos, A. Caiola, M. Allik, agenti)

      Tožena stranka: Svet Evropske unije

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Sklep Sveta 2014/198/SZVP z dne 10. marca 2014 o podpisu in sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Združeno republiko Tanzanijo o pogojih za premestitev osumljenih piratov in z njimi povezanih zaseženih sredstev s pomorske sile pod vodstvom Evropske unije v Združeno republiko Tanzanijo (1) naj se razglasi za ničen;

               —

               odloči naj se, da se učinki Sklepa Sveta 2014/198/SZVP z dne 10. marca 2014 ohranijo, dokler ne bo nadomeščen;

               —

               Svetu Evropske unije naj se naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Evropski parlament meni, da Sklep Sveta 2014/198/SZVP z dne 10. marca 2014 o podpisu in sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Združeno republiko Tanzanijo o pogojih za premestitev osumljenih piratov in z njimi povezanih zaseženih sredstev s pomorske sile pod vodstvom Evropske unije v Združeno republiko Tanzanijo ni veljaven, ker ne zadeva izključno skupne zunanje in varnostne politike, kot je izrecno določeno v členu 218(6), drugi pododstavek, PDEU.
   Evropski parlament meni, da se Sporazum med Evropsko unijo in Republiko Tanzanijo nanaša tudi na pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah in policijsko sodelovanje in tako na področja, za katera velja redni zakonodajni postopek.
   Zato bi bilo treba ta sporazum skleniti na materialnopravni podlagi člena 37 PDEU ter členov 82 PDEU in 87 PDEU po odobritvi Evropskega parlamenta v skladu s členom 218(6)(a) PDEU.
   Iz tega razloga je Svet kršil Pogodbi, saj ni izbral ustrezne pravne podlage za sklenitev Sporazuma.
   Evropski parlament dalje meni, da je Svet kršil člen 218(10) PDEU, ker Parlamenta ni v vseh fazah pogajanj in sklepanja Sporazuma izčrpno in v celoti obveščal.
   Če bi Sodišče izpodbijani sklep razglasilo za ničen, Evropski parlament vseeno predlaga, naj Sodišče v skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU uporabi svojo diskrecijsko pravico za ohranitev učinkov izpodbijanega sklepa, dokler ne bo nadomeščen.

      (1)  UL L 108, str. 1.


title: Zadeva C-385/06: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 18. septembra 2006 — Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant proti Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening

text:
               16.12.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 310/3

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 18. septembra 2006 — Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant proti Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   (Zadeva C-385/06)
   (2006/C 310/05)
   Jezik postopka: nizozemščina
   Predložitveno sodišče
   Raad van State (Nizozemska)
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant

      Tožena stranka: Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

                           a)

                           Ali lahko država članica, oziroma njen organ, neposredno iz Uredbe — torej brez podlage v nacionalnem pravu — izpelje pristojnost?

                           b)

                           V primeru pritrdilnega odgovora, ali člen 23(1) Uredbe Sveta št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2052/88 glede koordinacije dejavnosti različnih strukturnih skladov med seboj in Evropsko investicijsko banko ter drugimi finančnimi instrumenti (1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993 (UL L 193, str.20) (v nadaljevanju: Uredba glede koordinacije), podeljuje pristojnost preklicati odločbo o odobritvi pomoči in zahtevati vračilo izplačanega, ker člen 23 Uredbe glede koordinacije države članice k temu zavezuje, če gre za nepravilnosti oziroma malomarnosti v smislu člena 23?

               2.

               V primeru nikalnega odgovora, ali je treba nacionalni predpis, kot je člen 4:49(1) Algemene wet bestuursrecht (splošni zakon o upravi, v nadaljevanju: Awb), na podlagi katerega lahko organ prekliče določitev pomoči ali jo spremeni v škodo upravičenca, če (a) obstajajo dejstva ali okoliščine, ki jih ob določitvi pomoči razumljivo ni mogel poznati in bi bila v primeru njihovega obstoja določena nižja pomoč od tiste, določene z odločbo o odobritvi pomoči, (b) je bila določitev pomoči nepravilna in je upravičenec to vedel ali bi moral vedeti, ali (c) upravičenec po določitvi pomoči ni izpolnil obveznosti v zvezi s to pomočjo, na podlagi člena 10 ES v povezavi s členom 249 ES, razlagati v skladu z uredbo?

               3.

               Če je odgovor pritrdilen, ali je ta razlaga omejena s splošnimi pravnimi načeli prava Skupnosti, zlasti načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj?

               4.

               Če se tretjemu vprašanju pritrdi, se v zvezi z omejitvijo zastavi naslednje vprašanje: Ali sta lahko nacionalni načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, na katerih temelji člen 4:29(1), daljnosežnejši od splošnih načel prava Skupnosti, zlasti načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, ki ju je treba upoštevati pri uporabi Uredbe glede koordinacije?

               5.

               Ali je z vidika člena 10 ES pri uporabi načel prava Skupnosti o pravni varnosti in varstva legitimnih pričakovanj pomembno, da je upravičenec pravna oseba javnega prava?

               6.

               Ali je treba v skladu s členom 23(1) Uredbe glede koordinacije preklicati določitev pomoči in zahtevati vračilo izplačanih zneskov, če se ugotovi, da je država članica nepravilno odobreno pomoč že vrnila Evropskemu socialnemu skladu, oziroma vsaj sprejela pravila za to, če je treba bodisi na podlagi člena 23(1) Uredbe glede koordinacije, bodisi na podlagi člena 4:49(1) Algemene wet bestuursrecht, razlaganega v skladu z uredbo, določitev pomoči preklicati in zahtevati vračilo izplačanih zneskov?

               7.

               Ali v pravu Skupnosti, če v skladu s členom 23(1) Uredbe glede koordinacije ni obveznosti preklica in zahteve za vračilo, obstajajo druge določbe, kot na primer člen 4(1) Uredba Sveta št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (2), na podlagi katerih je država članica neposredno ali z razlago člena 4:49(1) Algemene wet bestuursrecht, ki je skladna z uredbo, zavezana preklicati ali zahtevati vračilo pomoči, odobrenih v nasprotju s pravom Skupnosti, kot gre pri tukaj spornih pomočeh?

      (1)  UL L 374, str. 1.

      (2)  UL L 312, str. 1.


title: Zadeva C-37/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 22. januarja 2016 – Minister Finansów/Stowarzyszenie Artystów Wykonawców Utworów Muzycznych i Słowno-Muzycznych SAWP mit Sitz in Warschau (SAWP)

text:
               25.4.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 145/17

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 22. januarja 2016 – Minister Finansów/Stowarzyszenie Artystów Wykonawców Utworów Muzycznych i Słowno-Muzycznych SAWP mit Sitz in Warschau (SAWP)
   (Zadeva C-37/16)
   (2016/C 145/22)
   Jezik postopka: poljščina

      Predložitveno sodišče

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Vložnik kasacijske pritožbe: Minister Finansów

      Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Stowarzyszenie Artystów Wykonawców Utworów Muzycznych i Słowno-Muzycznych SAWP mit Sitz in Warschau (SAWP)

      Vprašanji za predhodno odločanje

               1.

               Ali avtorji, izvajalci in drugi upravičenci opravljajo storitev v smislu člena 24(1) in člena 25(a) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) za proizvajalce in uvoznike magnetofonov in drugih podobnih naprav ter praznih nosilcev podatkov, od katerih organizacije za kolektivno upravljanje pobirajo nadomestila za prodajo teh naprav in nosilcev podatkov za račun prvonavedenih, ampak v svojem imenu?

               2.

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali organizacije za kolektivno upravljanje, ko od proizvajalcev in uvoznikov pobirajo nadomestilo za prodajo naprav in nosilcev podatkov, ravnajo kot davčni zavezanci v smislu člena 28 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1), ki morajo transakcije evidentirati na računu, ki ga izdajo zadevnim proizvajalcem in uvoznikom magnetofonov in drugih podobnih naprav ter praznih nosilcev podatkov, v skladu s členom 220(1), točka 1, te direktive, in na katerem je izkazan DDV, dolgovan za pobiranje nadomestila, in ali morajo avtorji, izvajalci in drugi upravičenci, ko se jim razdelijo pobrana nadomestila, prejem nadomestil evidentirati z računom, na katerem je izkazan DDV in ki se izda organizaciji za kolektivno upravljanje, ki je pobrala nadomestila?

      (1)  UL L 347, str. 1


title: Zadeva T-340/05: Tožba, vložena dne  13. septembra 2005  — Adler Modemärkte proti UUNT

text:
               26.11.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 296/28

         Tožba, vložena dne 13. septembra 2005 — Adler Modemärkte proti UUNT
   (Zadeva T-340/05)
   (2005/C 296/61)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Adler Modemärkte GmbH (Haibach, Nemčija) (zastopnik: R. Kaase, lawyer)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred Odborom za pritožbe: BVM S.p.A. (Bologna, Italija)
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razveljavitev odločbe četrtega Odbora za pritožbe UUNT z dne 23. maja 2005 v zadevi R 434/2003- 4, ker ni v skladu s členom 8(1)(b) Uredbe št. 40/94;

               —

               naloži plačilo stroškov postopka toženi stranki.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „Eagle“ za blago v razredih 3, 18 in 25, št. prijave 1 595 909

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: BVM S.p.A.

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:„Blue Eagle“ za blago v razredih 3, 18 in 25

      Odločba Oddelka za ugovore: ugovor potrjen za vse sporno blago

      Odločba Odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 8(1)(b) Uredbe Sveta št. 40/94, saj med nasprotujočima si blagovnima znamkama ni verjetnosti zmede. Celostni vtis pri obeh blagovnih znamkah se v bistvenem razlikuje in sestavina „eagle“ ni prevladujoči element blagovne znamke, ki je predmet ugovora.


title: Zadeva C-371/15: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 13. julija 2015 – Cepsa Quimica, S.A./Administración del Estado

text:
               21.9.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 311/39

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 13. julija 2015 – Cepsa Quimica, S.A./Administración del Estado
   (Zadeva C-371/15)
   (2015/C 311/43)
   Jezik postopka: španščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal Supremo

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Cepsa Quimica, S.A.

      Tožena stranka: Administración del Estado

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je Sklep 2013/448/EU (1) v nasprotju s členom 296 Pogodbe o delovanju Evropske unije in členom 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (2), ker je bil korekcijski faktor določen z mehanizmom, ki v nasprotju z obveznostjo obrazložitve lastnikom zadevnih naprav ne omogoča, da bi se seznanili s podatki, izračuni in merili, ki so bili upoštevani pri njegovem sprejetju?

               2.

               Ali Sklep 2013/448/EU z načinom, na katerega opredeljuje omejitev emisij iz industrije in medsektorski korekcijski faktor, ki sta določena s členom 10a(5) Direktive 2003/87/ES (3) in členom 15 Sklepa 2011/278/EU (4), krši člena 10a(1) in 23(3) navedene direktive iz leta 2003, ker ni bil pripravljen v skladu s pravili regulativnega postopka s pregledom, ki ga ureja Sklep 1999/468/ES (5)?

               3.

               Ob upoštevanju, da Sklep 2013/448/EU in/ali člen 15 Sklepa 2011/278/EU ustvarjata neravnovesje med:

                           —

                           osnovo za izračun, določeno v členu 10a(5)(a) in (b) Direktive 2003/87/ES, ker v navedene osnove ne vključujeta emisij iz proizvodnje električne energije, povezanih z izgorevanjem odpadnih plinov, in iz soproizvodnje toplote, ki nastajajo v napravah, vključenih v Prilogo I k navedeni direktivi, in

                           —

                           merili, določenimi v členu 10a(1) in (4) navedene direktive, za brezplačno dodelitev pravic do emisije, ki pa vključuje to vrsto emisij:

                                       (a)

                                       Ali Sklep 2013/448/EU in/ali člen 15 Sklepa 2011/278/EU kršita člen 10a(5) v zvezi s členom 3(u) in tretjim pododstavkom in fine navedenega člena 10a(1) Direktive 2003/87/ES, ko določata, da so – za določitev omejitve emisij v industriji – emisije, proizvedene pri izgorevanju odpadnih plinov ali pri proizvajanju toplote v napravah, ki proizvajajo električno energijo in so vključene v Prilogo I k navedeni direktivi, vsekakor emisije iz „električnih generatorjev“ in morajo zato biti izključene iz tega izračuna?

                                       (b)

                                       Ali Sklep 2013/448/EU in/ali člen 15 Sklepa 2011/278/EU tudi v primeru nikalnega odgovora na prejšnje vprašanje kršita člen 10a(5) Direktive 2003/87/ES in/ali cilje te direktive, ker iz osnove za izračun omejitve emisij v industriji, ki jo ureja ta določba, izključujeta emisije, ki nastajajo pri proizvodnji električne energije iz odpadnih plinov in s soproizvodnjo toplote v napravah, ki so vključene v Prilogo I k navedeni direktivi, za katere pa se lahko kljub temu brezplačno dodelijo pravice do emisije v skladu s členom 10a, od (1) do (4), iste direktive?

               4.

               Ali sta Sklep Komisije 2013/448/EU in po potrebi Sklep 2011/278/EU, ki ga izvršuje, v nasprotju s členom 10a(12) Direktive, ker medsektorski korekcijski faktor razširjata na sektorje, določene v Sklepu Komisije 2010/2/EU (6) (sedaj Sklep 2014/746/EU) (7), ker se šteje, da so izpostavljeni visokemu tveganju premestitve emisij CO2, zaradi česar so dodeljene brezplačne pravice do emisije zmanjšane?

               5.

               Ali Sklep 2013/448/UE krši člen 10a(5) Direktive 2003/87/ES, ker Evropska komisija pri določitvi preverjenih emisij, nastalih v obdobju 2005–2007, na katero se nanašata točki (a) in (b) navedenega odstavka:

                           (a)

                           ni upoštevala emisij, ki niso bile navedene v neodvisni evidenci transakcij Skupnosti, čeprav je šlo za emisije, ki jih v zadevnem obdobju ni bilo treba evidentirati;

                           (b)

                           je, kolikor je bilo mogoče, upoštevne podatke o emisijah ekstrapolirala iz emisij, ki so bile preverjene po letu 2008, tako da je v obratni smeri uporabila faktor 1,74 %;

                           (c)

                           je izključila vse emisije iz naprav, ki so bile zaprte pred 30. junijem 2011.

      (1)  Sklep Komisije z dne 5. septembra 2013 v zvezi z nacionalnimi izvedbenimi ukrepi za prehodno brezplačno dodeljevanje pravic do emisije toplogrednih plinov v skladu s členom 11(3) Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 240, str. 27).

      (2)  UL 2000, C 364, str. 1.

      (3)  Direktiva 2003/87/ES evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL L 275, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631).

      (4)  Sklep Komisije z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 130, str. 1).

      (5)  Sklep Sveta z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (UL L 184, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 124).

      (6)  Sklep Komisije z dne 24. decembra 2009 o določitvi seznama sektorjev in delov sektorjev v skladu z Direktivo 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta, ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO 2 (UL L 1, 2010, str. 10).

      (7)  UL L 308, str. 114.


title: Zadeva C-494/14: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgija) 6. novembra 2014 – Evropska unija, ki jo zastopa Evropska komisija/Axa Belgium SA

text:
               2.2.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 34/8

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgija) 6. novembra 2014 – Evropska unija, ki jo zastopa Evropska komisija/Axa Belgium SA
   (Zadeva C-494/14)
   (2015/C 034/07)
   Jezik postopka: francoščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunal de première instance de Bruxelles

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Evropska unija, ki jo zastopa Evropska komisija

      Tožena stranka: Axa Belgium SA

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba izraz „tretja oseba“ iz člena 85a(1) Kadrovskih predpisov za evropske uradnike razlagati samostojno v pravu Unije ali pa je treba pri tem uporabiti pomen tega izraza iz nacionalnega prava?

               2.

               Če ga je treba razlagati samostojno, ali ga je treba razlagati tako, da se nanaša na vse osebe, ki jim je mogoče pripisati smrt, nesrečo ali bolezen, ali pa samo na osebe, katerih odgovornost je nastala zaradi krivde, ki jo imajo?

               3.

               Če izraz „tretja oseba“ napotuje na nacionalno pravo, ali pravo Unije nalaga nacionalnemu sodišču, da ugodi subrogacijski tožbi, ki jo je vložila Evropska unija, če je bil eden od njenih uradnikov žrtev prometne nesreče, v kateri je bilo udeleženo vozilo, v zvezi z katerim odgovornost ni bila dokazana, kolikor člen 29a zakona z dne 21. novembra 1989 o obveznem zavarovanju odgovornosti za motorna vozila določa samodejno izplačilo odškodnine šibkim udeležencem s strani zavarovalnic, ki krijejo odgovornost lastnika, voznika ali imetnika motornih vozil, vpletenih v nesrečo, ne da bi bilo treba dokazati odgovornost slednjih?

               4.

               Ali vsebina ali sistematika določb Kadrovskih predpisov za evropske uradnike pomeni, da morajo stroški, ki jih plača Evropska unija na podlagi členov 73 in 78 navedenih predpisov, dokončno ostati njeno breme?


title: Zadeva C-318/07: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) dne 11. julija 2007 – Hein Persche proti Finanzamt Lüdenscheid

text:
               20.10.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 247/3

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) dne 11. julija 2007 – Hein Persche proti Finanzamt Lüdenscheid
   (Zadeva C-318/07)
   (2007/C 247/04)
   Jezik postopka: nemščina
   Predložitveno sodišče
   Bundesfinanzhof
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Hein Persche

      Tožena stranka: Finanzamt Lüdenscheid
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1)

               Ali donacije državljana države članice v obliki predmetov za vsakdanjo uporabo organom, ki imajo sedež v drugi državi članici in so v slednji priznani kot splošno koristni, sodijo na področje uporabe prostega pretoka kapitala (člen 56 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti)?

               2)

               Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
               Ali je, glede na obveznost davčnih organov, da preverijo izjave davčnih zavezancev in glede na načelo sorazmernosti (člen 5(3) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti), v nasprotju s prostim pretokom kapitala (člen 56 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti), če pravo države članice dobrodelnemu organu oprosti davek na donacije le če ima slednji sedež v tej državi članici?

               3)

               Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen:
               Ali Direktiva 77/799/EGS davčnim organom držav članic nalaga obveznost, da pridobijo pomoč upravnih organov druge države članice, da bi preverili dejansko stanje, nastalo v tej drugi državi članici oziroma ali lahko davčni zavezanec na podlagi postopkovnih pravil njegove države nosi dokazno breme (objektivno dokazno breme) glede dejanskega stanja, nastalega v tujini?


title: Zadeva T-353/10 R: Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2010 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro proti Komisiji (Začasna odredba — Finančna pomoč — Opomin za vračilo finančne pomoči — Predlog za odlog izvršitve — Neupoštevanje obličnostnih zahtev — Nedopustnost)

text:
               18.12.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 346/43

         Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2010 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro proti Komisiji
   (Zadeva T-353/10 R)
   (Začasna odredba - Finančna pomoč - Opomin za vračilo finančne pomoči - Predlog za odlog izvršitve - Neupoštevanje obličnostnih zahtev - Nedopustnost)
   2010/C 346/86
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atene, Grčija) (zastopnik: E. Tzannini, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: D. Triantafyllou in A. Sauka, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za odlog izvršitve opomina Komisije z dne 22. julija 2010 za povračilo zneska 109 415,20 EUR, izplačanega v okviru finančne pomoči za podporo projektu medicinskega raziskovanja.

      Izrek

               1.

               Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

               2.

               Odločitev o stroških se pridrži.


title: Združeni zadevi C-359/11 in C-400/11: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 23. oktobra 2014 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Alexandra Schulz/Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG in Josef Egbringhoff/Stadtwerke Ahaus GmbH (Predhodno odločanje — Direktivi 2003/54/ES in 2003/55/ES — Varstvo potrošnikov — Notranji trg za električno energijo in zemeljski plin — Nacionalna ureditev, ki določa vsebino potrošniških pogodb, za katere velja splošna obveznost oskrbe — Enostranska sprememba cene storitve s strani prodajalca ali ponudnika — Pravočasna obvestitev pred začetkom veljavnosti te spremembe o razlogih in pogojih zanjo ter njenem obsegu)

text:
               8.12.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 439/2

         Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 23. oktobra 2014 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Alexandra Schulz/Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG in Josef Egbringhoff/Stadtwerke Ahaus GmbH
   (Združeni zadevi C-359/11 in C-400/11) (1)

   ((Predhodno odločanje - Direktivi 2003/54/ES in 2003/55/ES - Varstvo potrošnikov - Notranji trg za električno energijo in zemeljski plin - Nacionalna ureditev, ki določa vsebino potrošniških pogodb, za katere velja splošna obveznost oskrbe - Enostranska sprememba cene storitve s strani prodajalca ali ponudnika - Pravočasna obvestitev pred začetkom veljavnosti te spremembe o razlogih in pogojih zanjo ter njenem obsegu))
   (2014/C 439/02)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesgerichtshof

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: Alexandra Schulz in Josef Egbringhoff

      Toženi stranki: Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG in Stadtwerke Ahaus GmbH

      Izrek

   Člen 3(5) Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES v povezavi s Prilogo A k tej direktivi in člen 3(3) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES v povezavi s Prilogo A k tej direktivi je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopkih v glavni stvari, ki določa vsebino potrošniških pogodb o dobavi električne energije in plina, za katere velja splošna obveznost oskrbe, in vključuje možnost spremembe tarife za to dobavo, vendar ne zagotavlja, da so potrošniki pred začetkom veljavnosti te spremembe pravočasno obveščeni o razlogih in pogojih zanjo ter njenem obsegu.

      (1)  UL C 311, 22.10.2011.