title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 2. maja 2006.#Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska proti Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije.#Uredba (ES) št. 460/2004 - Evropska agencija za varnost omrežij in informacij - Izbira pravne podlage.#Zadeva C-217/04.

text:
      Zadeva C-217/04
      Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska
      proti
      Evropskemu parlamentu
      in
      Svetu Evropske unije
      „Uredba (ES) št. 460/2004 – Evropska agencija za varnost omrežij in informacij – Izbira pravne podlage“
      Povzetek sodbe
      1.        Približevanje zakonodaj – Člen 95 ES – Obseg
      (člen 95 ES)
      2.        Približevanje zakonodaj – Sektor za telekomunikacije
      (člen 95 ES; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 460/2004)
      1.        Avtorji Pogodbe ES so z izrazom „ukrepi za približevanje“ iz člena 95 ES želeli zakonodajalcu Skupnosti pustiti, odvisno od
         splošnih in posebnih okoliščin področja, ki ga je treba uskladiti, diskrecijo pri tehniki usklajevanja, ki je najprimernejša
         za dosego želenega cilja, predvsem na področjih, za katera so značilne kompleksne tehnične posebnosti.

      Glede tega se iz ničesar v besedilu člena 95 ES ne da sklepati, da bi morali biti ukrepi, ki jih je sprejel zakonodajalec
         Skupnosti na podlagi te določbe, naslovljeni samo na države članice. Lahko se namreč izkaže, da je, po presoji tega zakonodajalca,
         nujno ustanoviti organ Skupnosti, katerega naloga je prispevati k uresničitvi postopka usklajevanja v položajih, v katerih
         se kot primerno kaže sprejetje neobvezujočih spremljevalnih in okvirnih ukrepov zaradi olajševanja enotnega izvajanja in uporabe
         predpisov, ki temeljijo na tej določbi.

      Kljub temu morajo biti naloge, dodeljene takemu organu, tesno povezane s področji, ki so predmet predpisov o približevanju
         zakonov in drugih predpisov držav članic. Tako je zlasti v primeru, ko tako ustanovljeni organ Skupnosti opravlja storitve
         za nacionalne organe in/ali udeležence na trgu, ki vplivajo na enotno izvajanje usklajevalnih instrumentov in ki lahko olajšajo
         njihovo uporabo.

      (Glej točke od 43 do 45.)
      2.        Uredba št. 460/2004 o ustanovitvi Evropske agencije za varnost omrežij in informacij pravilno temelji na členu 95 ES.

      Prvič, glede ciljev, ki so postavljeni Agenciji v členu 2 te uredbe, namreč Direktiva 2002/21 o skupnem regulativnem okviru
         za elektronska komunikacijska omrežja in storitve v členu 1(1) določa, da je njen cilj vzpostavitev usklajenega okvira za
         zakonsko urejanje elektronskih komunikacijskih storitev, elektronskih komunikacijskih omrežij, pripadajočih naprav in storitev.
         Poleg tega številne določbe posebnih direktiv odražajo skrb zakonodajalca Skupnosti glede varnosti omrežij in informacij.
         Take so direktive 2002/20 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev, 2002/22 o univerzalni storitvi in
         pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami, 2002/58 o obdelavi osebnih podatkov in
         varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij, 95/46 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem
         pretoku takih podatkov in 1999/93 o okviru Skupnosti za elektronski podpis. Naloge, ki jih Agenciji nalaga člen 3 te uredbe,
         so tesno povezane s cilji, ki jim sledi Direktiva 2002/21 in posebne direktive na področju varnosti omrežij in informacij.

      Drugič, glede izvajanja zakonodaje Skupnosti na tem področju, ta uredba ni osamljen ukrep, temveč je del normativnega konteksta,
         ki ga omejujejo Direktiva 2002/21 in posebne direktive o omrežjih in elektronskih komunikacijah in katerega cilj je vzpostavitev
         notranjega trga na področju elektronskih komunikacij. Ker se je poleg tega zakonodajalec Skupnosti znašel na področju, kjer
         se vpeljujejo tehnologije, ki niso le zapletene, temveč se tudi hitro spreminjajo, je menil, da je ustanovitev organa Skupnosti,
         kot je Agencija, primerno sredstvo za preprečevanje pojavljanja razlik, ki lahko povzročajo ovire pri nemotenem delovanju
         notranjega trga na tem področju.

      Nazadnje, iz členov 25(1) in (2) in 27 uredbe, ki določata, da se Agencija ustanovi za določeno obdobje, ki se podaljša glede
         na oceno njenega delovanja, je razvidno, da je zakonodajalec Skupnosti menil, da bi bilo pred odločitvijo o usodi Agencije
         primerno presoditi učinkovitost njene dejavnosti in dejanski prispevek, ki ga ima pri izvajanju Direktive 2002/21 in posebnih
         direktiv.

      (Glej točke 47, 48, od 50 do 55, 58, od 60 do 62 in od 65 do 67.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 2. maja 2006(*)

      „Uredba (ES) št. 460/2004 – Evropska agencija za varnost omrežij in informacij – Izbira pravne podlage“
      V zadevi C-217/04,
      zaradi ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES, vložene 20. maja 2004,
      Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, ki ga zastopa M. Bethell, zastopnik, skupaj z lordom Goldsmithom in N. Painesom, QC, ter T. Wardom, barrister,

      tožeča stranka,
      proti
      Evropskemu parlamentu,                        ki ga zastopata K. Bradley in U Rösslein, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      Svetu Evropske unije, ki ga zastopata M. Veiga in A. Lopes Sabino, zastopnika,

      toženi stranki,
      ob intervenciji:
      Republike Finske, ki jo zastopata T. Pynnä in A. Guimaraes-Purokoski, zastopnici,

      Komisije Evropskih skupnosti, ki jo zastopata F. Benyon in M. Shotter, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      intervenientki,
      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas in J. Malenovský, predsedniki senatov, R. Schintgen,
         sodnik, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, sodnika, R. Silva de Lapuerta (poročevalka), M. Ilešič,
         J. Klučka in U. Lõhmus, sodniki,

      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. septembra 2005,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 22. septembra 2005
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tožbo zahteva razglasitev ničnosti Uredbe (ES) št. 460/2004 Evropskega
         parlamenta in Sveta z dne 10. marca 2004 o ustanovitvi Evropske agencije za varnost omrežij in informacij (UL L 77, str. 1,
         v nadaljevanju: Uredba).

      2        Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 25. novembra 2004 Republiki Finski in Komisiji Evropskih skupnosti dopustil intervencijo
         v podporo navedb Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije.

       Pravni okvir
       Splošna skupnostna ureditev
      3        V skladu z njenim členom 1(1) je cilj Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem
         okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL L 108, str. 33) vzpostavljanje usklajenega
         okvira za zakonsko urejanje elektronskih komunikacijskih storitev, elektronskih komunikacijskih omrežij, pripadajočih naprav
         in storitev. V Direktivi so zlasti določene naloge nacionalnih regulativnih organov in vrsta postopkov za zagotovitev usklajene
         uporabe regulativnega okvira v celotni Skupnosti.

      4        Zakonodajo Skupnosti o elektronskih omrežjih in komunikacijah sestavljajo tudi te direktive (v nadaljevanju: posebne direktive):

      –        Direktiva 2002/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij
         in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju (Direktiva o dostopu) (UL L 108, str. 7);

      –        Direktiva 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in
         storitev (Direktiva o odobritvi) (UL L 108, str. 21);

      –        Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi
         z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51);

      –        Direktiva 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti
         na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) (UL L 201, str. 37);

      –        Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 1999/93/ES z dne 13. decembra 1999 o okviru Skupnosti za elektronski podpis (UL 2000,
         L 13, str. 12, v nadaljevanju: Direktiva o elektronskem podpisu);

      –        Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske
         družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL L 178, str. 1).

      5        S sklepom 2002/627/ES z dne 29. julija 2002 (UL L 200, str. 38) je Komisija ustanovila Evropsko skupino regulatornih organov
         za elektronska komunikacijska omrežja in storitve.

       Uredba
      6        Uredba je bila sprejeta na podlagi člena 95 ES. V členu 1(1) ustanavlja Evropsko agencijo za varnost omrežij in informacij
         (v nadaljevanju: Agencija).

      7        V skladu s členom 1(2) Uredbe je naloga Agencije, da „nudi podporo Komisiji in državam članicam in v ta namen sodeluje s poslovnim
         sektorjem, da jim pomaga izpolnjevati zahteve glede varnosti omrežij in informacij ter tako zagotovi nemoteno delovanje notranjega
         trga, vključno z zahtevami, določenimi v veljavnih in predvidenimi v bodočih predpisih Skupnosti, kot je Direktiva 2002/21/ES.“

      8        Člen 2 Uredbe, naslovljen „Cilji“, določa :

      „1.   Agencija krepi sposobnost Skupnosti, držav članic in, posledično, poslovnega sektorja, da preprečujejo, obravnavajo in se
         odzivajo na probleme varnosti omrežij in informacij.

      2.     Agencija nudi pomoč in svetuje Komisiji in državam članicam glede vprašanj, povezanih z varnostjo omrežij in informacij, ki
         sodijo v okvir njenih pristojnosti, določenih v tej uredbi.

      3.     Agencija razvija visoko raven strokovnega znanja na podlagi nacionalnih prizadevanj in prizadevanj Skupnosti. To strokovno
         znanje uporablja za spodbujanje širokega sodelovanja med aktivnimi udeleženci iz javnega in zasebnega sektorja.

      4.     Kadar jo Komisija pozove, ji Agencija pomaga pri tehničnem pripravljalnem delu za posodobitev in razvoj predpisov Skupnosti
         na področju varnosti omrežij in informacij.“

      9        Člen 3 Uredbe določa naloge, ki jih opravlja Agencija „[z]a zagotovitev doseganja ciljev, določenih v členih 1 in 2 […]“.
         Opravlja te naloge:

      „(a) zbira ustrezne podatke za analiziranje trenutnih in nastajajočih tveganj ter zlasti na evropski ravni tistih, ki bi lahko
         vplivali na prožnost in razpoložljivost elektronskih komunikacijskih omrežij in na avtentičnost, celovitost in zaupnost po
         njih dobljenih in posredovanih informacij, ter rezultate analiz predloži državam članicam in Komisiji;

      (b)   Evropskemu parlamentu, Komisiji, evropskim organom ali pristojnim nacionalnim organom, ki jih imenujejo države članice, svetuje,
         in če je pozvana, pomaga v okviru svojih ciljev;

      (c)   krepi sodelovanje med različnimi aktivnimi udeleženci, ki delujejo na področju varnosti omrežij in informacij, med drugim
         tako, da redno organizira posvetovanja z industrijo, univerzami ter drugimi zadevnimi sektorji in vzpostavi mreže stikov za
         organe Skupnosti, organe javnega sektorja, ki jih imenujejo države članice, zasebni sektor in organizacije potrošnikov;

      (d)   olajša sodelovanje med Komisijo in državami članicami pri razvoju skupnih metodologij za preprečevanje, obravnavanje in odzivanje
         na vprašanja varnosti omrežij in informacij;

      (e)   prispeva k ozaveščanju in razpoložljivosti pravočasnih, objektivnih in celovitih informacij o vprašanjih varnosti omrežij
         in informacij za vse uporabnike, med drugim tako, da spodbuja izmenjavo trenutnih najboljših praks, vključno s postopkom za
         opozarjanje uporabnikov, in skuša doseči sinergijo med pobudami javnega in zasebnega sektorja;

      (f)   Komisiji in državam članicam pomaga pri dialogu z industrijo glede obravnavanja težav, povezanih z varnostjo izdelkov strojne
         in programske opreme;

      (g)   sledi razvoju standardov za izdelke in storitve za varnost omrežij in informacij;
      (h)   Komisiji svetuje glede raziskav na področju varnosti omrežij in informacij ter glede učinkovite uporabe tehnologij za preprečevanje
         tveganj;

      (i)   pospešuje dejavnosti ocenjevanja tveganj, interoperabilnih rešitev za obvladovanje tveganja in študij rešitev za preprečevanje
         tveganj v organizacijah javnega in zasebnega sektorja;

      (j)   prispeva k prizadevanjem Skupnosti za sodelovanje s tretjimi državami in, kadar je to primerno, z mednarodnimi organizacijami
         za pospeševanje skupnega globalnega pristopa k vprašanjem varnosti omrežij in informacij, s čimer prispeva k razvoju kulture
         varnosti omrežij in informacij;

      (k)   samostojno opredeljuje lastna spoznanja, usmerja in svetuje o zadevah s področja svojega delovanja in v okviru ciljev.“
      10      Oddelka 2 in 3 Uredbe se nanašata na organizacijo in delovanje Agencije.

       Tožba
      Trditve strank
      11      Združeno kraljestvo v podporo svojih predlogov za razglasitev ničnosti Uredbe navaja, da člen 95 ES ni primerna pravna podlaga
         za sprejetje te uredbe. Pooblastilo, ki ga zakonodajalcu Skupnosti daje člen 95 ES, je pooblastilo za usklajevanje nacionalnih
         zakonodaj in ne obsega ustanavljanja organov Skupnosti in dodeljevanja nalog le-tem.

      12      Po mnenju Združenega kraljestva je treba opraviti analizo, s katero se ugotovi, ali instrument, sprejet na podlagi člena 95
         ES, zasleduje cilj, ki bi ga bilo mogoče doseči s hkratnim sprejetjem enake zakonodaje v vsaki državi članici. V takem primeru
         bi Uredba usklajevala nacionalna prava. Nasprotno pa, če Uredba „naredi kaj“, česar ne bi bilo mogoče uresničiti s hkratnim
         sprejetjem enake zakonodaje na ravni držav članic, torej če sprejema predpise na področjih, ki niso v njihovi pristojnosti,
         če nanje gledamo posamično, ne bi šlo za usklajevalni ukrep.

      13      Združeno kraljestvo priznava, da lahko usklajevalni ukrep, sprejet na podlagi člena 95 ES, vsebuje določbe, ki same po sebi
         ne pomenijo usklajevanja nacionalnih zakonodaj, če so te določbe postranske ali pa so sprejete za izvajanje določb, s katerimi
         se usklajujejo nacionalna prava.

      14      Ta država članica meni, da se nobena od določb Uredbe niti posredno in zelo omejeno ne približuje nacionalnim pravilom. Nasprotno
         naj bi bilo Agenciji izrecno prepovedano poseganje v pristojnosti nacionalnih organov, ker se mora omejiti na dajanje nezavezujočih
         nasvetov na zadevnem področju.

      15      Združeno kraljestvo poudarja, da Uredba na tveganja, ki jih zapletenost področja povzroča pri nemotenem delovanju notranjega
         trga, ne odgovarja z usklajevanjem nacionalnih pravil, temveč z ustanovitvijo organa Skupnosti, ki ima posvetovalno vlogo.
         Dejstvo, da lahko ukrep Skupnosti koristi delovanju notranjega trga, pa ne pomeni, da gre za usklajevalni ukrep v smislu člena
         95 ES.

      16      Združeno kraljestvo poudarja, da nezavezujoče svetovanje ne more biti enakovredno „približevanj[u] določb zakonov in drugih
         predpisov v državah članicah“ v smislu člena 95 ES. Poleg tega bi lahko širjenje takih nasvetov v praksi povečalo obstoječe
         razlike med nacionalnimi ureditvami. Popolnoma špekulativen bi bil odgovor na vprašanje, ali bi nasveti, ki ji daje Agencija,
         v resnici privedli do tega, da bi države podobno izvrševale diskrecijsko pravico, ki jo imajo na podlagi okvirne direktive
         in posebnih direktiv.

      17      Omenjena država članica poudarja, da so naloge Agencije omejene na razvoj strokovnosti in svetovanje širokemu krogu mogočih
         naslovnikov ter da bi lahko bila edina mogoča povezava med nalogami, ki jih opravlja, in usklajevanjem prava ta, ki izhaja
         iz dejstva, da Agencija pomaga Komisiji. Povezava med to vlogo, ki se kaže kot naloga tehničnih raziskav, in zakonodajo Skupnosti,
         ki teži k usklajevanju nacionalnih pravil, pa naj bi bila prešibka.

      18      Združeno kraljestvo meni, da obstoj okvirne direktive in posebnih direktiv ne more spremeniti te analize. Dejavnosti Agencije
         naj bi bile namreč širše od področja uporabe teh direktiv. Poleg tega naj nezavezujoče svetovanje, kakršno je določeno z Uredbo,
         ne bi olajšalo izvajanja teh direktiv, saj naj bi bila ta naloga izključno pridržana pristojnim organom držav članic, ne pa
         Agenciji.

      19      Poudarja, da naj bi bila naloga Agencije obsežnejša od tiste, ki je določena s področjem uporabe posebnih direktiv, ker naj
         bi se Uredba nanašala ne le na varnost komunikacijskih omrežij, temveč tudi informacijskih sistemov, kot so baze podatkov.

      20      Združeno kraljestvo prav tako poudarja, da je obrazložitev uredbe nezadostna glede vprašanja o verjetnem pojavu ovir pri trgovanju,
         ki so posledica obstoja različnih nacionalnih zahtev glede varnosti informacij. Sama možnost neenotne uporabe zahtev glede
         varnosti omrežij in dejstvo, da bi te zahteve lahko vodile do neučinkovitih rešitev in do ovir na notranjem trgu, v tem pogledu
         ni zadostna obrazložitev.

      21      Poleg tega omenjena država članica priznava, da ustanovitev Agencije ustreza želenemu cilju, in sicer, da Skupnost ustanovi
         lastni strokovni center na področju varnosti omrežij in informacij. Poudarja tudi, da vsebini določb Uredbe ne ugovarja. Vsekakor
         pa iz celote navedenih argumentov sklepa, da bi morala ta uredba temeljiti na členu 308 ES.

      22      Parlament poudarja, da člen 95 ES ne določa, do katere stopnje mora nameravani akt Skupnosti približati pravni red držav članic.
         Pogodba ES ne zahteva, da morajo ukrepi, ki temeljijo na tej pravni podlagi, približevati temeljne določbe nacionalnih ureditev,
         če bi bili primernejši ukrepi Skupnosti na nižji ravni. Zadostuje namreč, da se en ukrep, ki temelji na tej določbi, nanaša
         na približevanje nacionalnih določb, čeprav se s tem ukrepom samim ne izvršuje tako približevanje.

      23      Parlament poudarja, da se želi z Uredbo zagotoviti približevanje določenih določb, ki so jih države članice sprejele ali jih
         sprejemajo na področju varnosti omrežij in informacij, s čimer bi bilo olajšano učinkovito izvajanje obstoječe zakonodaje
         Skupnosti na tem področju. V tem okviru bi bila uporaba drugačne in restriktivnejše pravne podlage nerazumljiva, saj bi bilo
         treba Uredbo presojati kot dodatek k skupini direktiv, ki zadevajo notranji trg elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev.

      24      Parlament navaja, da je zakonodajalec presodil, da je primerno sprejeti skupen pristop k aktualnim in predvidljivim problemom
         glede varnosti omrežij in informacij, tako da se ustanovi organ, ki svetuje javnim organom na ravni Skupnosti in nacionalni
         ravni v okviru tesnega sodelovanja s privatnim sektorjem. Tri področja dejavnosti Agencije, in sicer zbiranje in širjenje
         informacij, posvetovalne naloge in naloga sodelovanja, naj bi prispevala k sprejetju skupnega pristopa k različnim vidikom
         varnosti omrežij in informacij.

      25      Parlament poudarja, da medtem ko bi Skupnost teoretično lahko sprejela pravila, ki usklajujejo določbe držav članic z vseh
         ali le nekaterih področij, ki jih obravnava Uredba, je zakonodajalec Skupnosti zaradi tehnične zapletenosti zadevnega področja
         in njegovega hitrega razvoja izdelal Uredbo, da bi preprečil pojavljanje ovir pri trgovanju in zmanjšanje učinkovitosti, ki
         bi izvirala iz neusklajenega sprejetja tehničnih in organizacijskih rešitev držav članic. Ta zakonodajalec je to skušal doseči
         s „približevanjem nizke intenzitete“, s katerim bi lahko države članice sprejele enake predpise, ki bi omogočili izvajanje
         različnih instrumentov Skupnosti glede elektronskih komunikacij z ustanovitvijo strokovnega centra, katerega naloge bi bile
         zagotavljanje smernic, svetovanje in pomoč na tem področju.

      26      Parlament dodaja, da dejstvo, da so bile temeljne usklajevalne določbe določene v okvirni direktivi in posebnih direktivah,
         ne spreminja narave dodatnega ukrepa Uredbe, ki je bila zasnovana z namenom olajševati izvajanje teh direktiv.

      27      Po mnenju Parlamenta so naloge Agencije relativno skromne v tem smislu, da ne vključujejo pooblastila za sprejemanje „standardov“.
         Svetovanje, ki izhaja iz istega strokovnega vira na evropski ravni, naj bi namreč prispevalo k sprejetju skupnih stališč v
         položajih, v katerih obstaja tveganje, da bi Skupnost in nacionalni subjekti prejemali različne tehnične nasvete. Tudi različne
         oblike sodelovanja, ki jih spodbuja Agencija, naj bi olajšale približevanje pogojev na trgu in sprejetje ukrepov s strani
         držav članic, ki urejajo probleme varnosti podatkov.

      28      Parlament končno navaja, da če bi Sodišče sklenilo, da Uredba ne more temeljiti na členu 95 ES, ta vsekakor lahko temelji
         na implicitnih pooblastilih, ki jih zakonodajalcu Skupnosti podeljuje ta določba. Glede na ta implicitna pooblastila bi bilo
         mogoče ustanovitev Agencije šteti kot neizogibno za zagotavljanje doseganja ciljev, ki jih zasledujejo posebne direktive.

      29      Svet navaja, da se približevanje iz člena 95 ES ne nanaša le na nacionalne zakonodaje, temveč tudi na podzakonske predpise
         držav članic. Sicer pa bi lahko predpisi, ki temeljijo na tej pravni podlagi, vključevali določbe, ki same po sebi niso usklajevalna
         pravila, ampak olajšujejo približevanje nacionalnih ureditev. Natančneje, nič v besedilu tega člena zakonodajalcu ne onemogoča
         ustanovitve organ Skupnosti, katerega naloga je doprinesti specializirane pristojnosti na področje, ki je že predmet instrumentov
         usklajevalnih ukrepov.

      30      Svet glede tega poudarja, da člen 95 ES ne izključuje možnosti, da zakonodajalec Skupnosti sprejme ukrepe, katerih cilj je
         preprečevanje pojavljanja bodočih ovir pri trgovanju, ki bi nastale zaradi različnega razvoja nacionalnih zakonodaj. Ta zakonodajalec
         naj bi bil namreč pooblaščen, da sprejme predpise, ki se, čeprav sami po sebi niso pravila usklajevanja, neposredno nanašajo
         na približevanje nacionalnih pravil, zlasti da bi preprečili neučinkovite rešitve in različen razvoj ureditev držav članic.

      31      Svet poudarja, da bo Agencija s tem, da Komisiji pomaga pri tehničnem pripravljalnem delu za pripravo zakonodaje Skupnosti,
         odločilno prispevala, čeprav samo z neobvezujočim svetovanjem, k usklajevanju ureditev in nacionalnih praks na področju varnosti
         omrežij in informacij ter k posodabljanju, razvoju in izvajanju te zakonodaje.

      32      Po mnenju Sveta mnenje neodvisnega organa, ki daje tehnične nasvete na zahtevo Komisije in držav članic, olajšuje prenos direktiv,
         sprejetih na tem področju, v notranje pravo držav članic. Uredba naj torej ne bi imela dodatnega ali subsidiarnega učinka
         pri usklajevanju pogojev trga znotraj Skupnosti, ampak naj bi neposredno prispevala k približevanju nacionalnih ureditev.

      33      Svet na koncu navaja, da člen 308 ES zakonodajalcu Skupnosti podeljuje le preostalo zakonodajno pristojnost na področjih,
         na katerih vsebinska zakonodajna pristojnost za uresničevanje določenih ciljev ni bila podeljena Skupnosti. Če obstaja posebna
         pravna podlaga za sprejetje predpisa Skupnosti, je namreč zatekanje k členu 308 ES izključeno, ker ta ne predstavlja drugega
         kot pravno podlago „v odsotnosti“.

      34      Republika Finska navaja, da so cilji in vsebina Uredbe tesno povezani z ustanovitvijo in nemotenim delovanjem notranjega trga.
         Temeljna naloga Agencije je namreč zagotavljanje visoke in učinkovite ravni varnosti omrežij in informacij ter zmanjševanje
         ovir pri delovanju notranjega trga, ki nastanejo zaradi razlik med ureditvami držav članic na tem področju.

      35      Omenjena država članica meni, da Agencija olajšuje enotno uporabo določb Skupnosti na področju elektronskih komunikacijskih
         omrežij in storitev. Cilj Agencije je zlasti preprečevanje pojavljanja bodočih ovir pri trgovini, ki lahko nastanejo zaradi
         zapletene in tehnične narave elektronskih omrežij ter zaradi razlik na ravni prakse držav članic.

      36      Republika Finska meni, da bi bilo treba pri iskanju zakonske podlage določb, ki ustanavljajo organ Skupnosti, upoštevati stopnjo
         približanosti zakonodaje Skupnosti na zadevnem področju. Ker je poenotenje, izvedeno z določbami Skupnosti o elektronskih
         komunikacijskih omrežjih in storitvah že zelo napredovalo, lahko ureditev, ki je bila vzpostavljena na ravni Skupnosti, zahteva
         daljnosežnejše ukrepe, kot so po navadi sprejeti na tem področju, zato da bi se zagotovila enotna praksa pri uporabi teh določb.

      37      Komisija meni, da Uredba s ciljem in vsebino pomeni ukrep, ki neposredno olajšuje usklajeno izvajanje in uporabo določenih
         direktiv, ki temeljijo na členu 95 ES. Ena glavnih značilnosti obstoječe ureditve je namreč dejstvo, da je velik del njene
         podrobne uporabe decentraliziran in dodeljen nacionalnim organom.

      38      Omenjena institucija meni, da ustanovitev Agencije sodi v širši pojem usklajevanja, zlasti z olajševanjem usklajene uporabe
         direktiv Skupnosti s strani nacionalnih regulativnih organov. Cilj Uredbe naj bi namreč presegal samo ustanovitev Agencije,
         saj naj bi morala ta svetovati in pomagati Komisiji in omenjenim organom. Tako bi obstajala povezava med ustanovitvijo Agencije
         in zakonodajnim okvirom Skupnosti glede elektronskih komunikacij.

      39      Komisija navaja, da okvirna direktiva ustvarja usklajeni sistem za ureditev elektronskih komunikacijskih storitev in omrežij
         in pripadajočih naprav. Ta direktiva naj bi določala naloge nacionalnih regulativnih organov, in sicer z uvedbo niza postopkov
         za zagotavljanje usklajene uporabe zadevnega mehanizma v celotni Skupnosti.

      40      Poudarja, da čeprav so parametri za decentralizirano uporabo teh direktiv jasno določeni, ni mogoče izključiti, da nacionalni
         regulativni organi pri izvajanju svoje diskrecijske pravice sprejemajo različna stališča. Agencija je bila ustanovljena, da
         bi tem organom pomagala do skupnega tehničnega razumevanja vprašanj o varnosti omrežij in informacij.

      41      Komisija dodaja, da Agencija deluje v mejah usklajenih parametrov zakonodajnega okvira Skupnosti elektronskih komunikacij
         in ni zelo pomembno, da vloga tega organa ni bila določena ob sprejetju tega splošnega okvira.

       Presoja Sodišča
       Obseg člena 95 ES
      42      Glede obsega zakonodajnih pristojnosti, določenih v členu 95 ES, je treba spomniti, da kot je Sodišče presodilo v točki 44
         sodbe z dne 6. decembra 2005 v zadevi Združeno kraljestvo proti Parlamentu in Svetu (C-66/04, ZOdl., str. I‑10553), da se
         navedena določba uporablja kot pravna podlaga, samo kadar iz pravnega akta objektivno in dejansko izhaja, da je njegov cilj
         izboljšanje pogojev za vzpostavitev in delovanje notranjega trga.

      43      Sodišče je v točki 45 zgoraj navedene sodbe Združeno kraljestvo proti Parlamentu in Svetu tudi poudarilo, da so avtorji Pogodbe
         ES z izrazom „ukrepi za približevanje“ iz člena 95 ES želeli zakonodajalcu Skupnosti pustiti, odvisno od splošnih in posebnih
         okoliščin področja, ki ga je treba uskladiti, diskrecijo pri tehniki usklajevanja, ki je najprimernejša za dosego želenega
         cilja, predvsem na področjih, za katera so značilne kompleksne tehnične posebnosti.

      44      Glede tega je treba dodati, da se iz ničesar v besedilu člena 95 ES ne da sklepati, da bi morali biti ukrepi, ki jih je sprejel
         zakonodajalec Skupnosti na podlagi te določbe, naslovljeni samo na države članice. Lahko se namreč izkaže, da je, po presoji
         tega zakonodajalca, nujno ustanoviti organ Skupnosti, katerega naloga je prispevati k uresničitvi postopka usklajevanja v
         položajih, v katerih se kot primerno kaže sprejetje neobvezujočih spremljevalnih in okvirnih ukrepov zaradi olajševanja enotnih
         izvajanja in uporabe predpisov, ki temeljijo na tej določbi.

      45      Kljub temu je treba poudariti, da morajo biti naloge, dodeljene takemu organu, tesno povezane s področji, ki so predmet predpisov
         o približevanju zakonskih in drugih predpisov držav članic. Tako je zlasti v primeru, ko tako ustanovljeni organ Skupnosti
         opravlja storitve za nacionalne organe in/ali udeležence na trgu, ki vplivajo na enotno izvajanje usklajevalnih instrumentov
         in ki lahko olajšajo njihovo uporabo.

       Skladnost Uredbe z zahtevami iz člena 95 ES
      46      V teh okoliščinah je treba preveriti, ali cilji, ki so postavljeni Agenciji v členu 2 Uredbe, in naloge, ki so ji dodeljene
         na podlagi člena 3 Uredbe, ustrezajo zahtevam, navedenim v točkah 44 in 45 te sodbe.

      47      V ta namen je treba najprej ugotoviti, ali so ti cilji in naloge tesno povezani s področji, ki so predmet instrumentov, opisanih
         v členu 1(2) Uredbe kot „veljavni predpisi Skupnosti“, in če je odgovor pritrdilen, ali je mogoče šteti, da ti cilji in naloge
         spremljajo in okvirjajo uveljavitev te zakonodaje.

      48      Glede okvirne direktive, na katero se Uredba sklicuje v deveti uvodni izjavi, iz člena 1(1) izhaja, da je cilj te direktive
         vzpostavitev usklajenega okvira za zakonsko urejanje elektronskih komunikacijskih storitev, elektronskih komunikacijskih omrežij,
         pripadajočih naprav in storitev. V tej direktivi so določene naloge nacionalnih regulativnih organov in vrsta postopkov za
         zagotovitev usklajene uporabe regulativnega okvira v celotni Skupnosti.

      49      Po šestnajsti uvodni izjavi okvirne direktive naj navedeni organi ravnajo po usklajenih skupnih ciljih in načelih. Ti so navedeni
         v členu 8 te direktive, med njimi so med drugim visoka raven varstva osebnih podatkov in zasebnosti ter integriteta in varnost
         javnih komunikacijskih omrežij (glej člen 8(4)(c) in (f) okvirne direktive).

      50      Poudariti je treba tudi to, da številne določbe posebnih direktiv izražajo skrb zakonodajalca Skupnosti glede varnosti omrežij
         in informacij.

      51      Prvič, kot izhaja iz šeste uvodne izjave Uredbe, Direktiva o odobritvi v Prilogi, Del A, točki 7 in 16, navaja varstvo osebnih
         podatkov in zasebnosti na področju elektronskih komunikacij ter varnost javnih omrežij proti nedovoljenemu dostopu.

      52      Drugič, kot izhaja iz sedme uvodne izjave Uredbe, je cilj Direktive o univerzalnih storitvah zagotovitev celovitosti in razpoložljivosti
         javnega telefonskega omrežja. V ta namen člen 23 te direktive določa, da države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev
         teh funkcionalnosti, zlasti ob katastrofalnem razpadu omrežja ali višji sili.

      53      Tretjič, kot je to navedeno v osmi uvodni izjavi Uredbe, Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah zahteva, da
         ponudnik javno razpoložljive elektronske komunikacijske storitve sprejme ustrezne tehnične in organizacijske ukrepe in tako
         zagotovi varnost zadevnih storitev ter zaupnost sporočil in s tem povezanih podatkov o prometu. Te zahteve so izražene zlasti
         v členih 4 in 5 te Direktive, ki vsebujeta določbe o varnosti omrežij in zaupnosti sporočil.

      54      Četrtič, člen 17 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi
         osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, str. 31) določa, naj države članice zagotovijo, da upravljavec
         izvaja ustrezne tehnične in organizacijske ukrepe za zavarovanje osebnih podatkov pred slučajnim ali nezakonitim uničenjem
         ali slučajno izgubo, predelavo, nepooblaščenim posredovanjem ali dostopom, predvsem kadar obdelava vključuje prenos podatkov
         po omrežju, ter proti vsem drugim nezakonitim oblikam obdelave.

      55      Petič, spomniti je treba, da Direktiva o elektronskem podpisu v členu 3(4) določa, da pristojni organi, ki jih imenujejo države
         članice, določajo pogoje za skladnost naprav za varno elektronsko podpisovanje.

      56      Glede nalog, ki so naložene Agenciji, je treba najprej poudariti, da se nanašajo na zbiranje ustreznih podatkov za analiziranje
         trenutnih in nastajajočih tveganj ter zlasti tistih, ki bi lahko vplivali na prožnost elektronskih komunikacijskih omrežij
         in na avtentičnost, celovitost in zaupnost teh komunikacij. Njene naloge so tudi razvoj „skupnih metodologij“ za preprečevanje
         vprašanj varnosti, prispevanje k ozaveščanju vseh uporabnikov in spodbujanje izmenjave „trenutnih najboljših praks“, vključno
         s „postopko[m] za opozarjanje“, ter spodbujanje dejavnosti ocenjevanja in obvladovanja tveganj.

      57      Agencija tudi krepi sodelovanje med različnimi aktivnimi udeleženci, ki delujejo na področju varnosti omrežij in informacij,
         Komisiji in državam članicam pomaga pri dialogu z industrijo glede obravnavanja težav, povezanih z varnostjo izdelkov strojne
         in programske opreme, ter prispeva k prizadevanjem Skupnosti za sodelovanje s tretjimi državami in, kadar je to primerno,
         z mednarodnimi organizacijami za pospeševanje skupnega globalnega pristopa k vprašanjem varnosti omrežij in informacij.

      58      Naloge, ki jih Agenciji nalaga člen 3 Uredbe, so tesno povezane s cilji, ki jih zasledujejo okvirna direktiva in posebne direktive
         na področju varnosti omrežij in informacij.

      59      Kot je bilo navedeno v točki 47 te sodbe, je v teh okoliščinah treba ugotoviti, ali je mogoče šteti, da naloge Agencije spremljajo
         in okvirjajo uveljavitev zakonodaje Skupnosti na tem področju, to je, ali je mogoče ustanovitev Agencije ter cilje in naloge,
         ki ji jih nalaga Uredba, analizirati kot „ukrepe za približevanje“ v smislu člena 95 ES.

      60      Upoštevajoč značilnosti obravnavanega področja je treba poudariti, da Uredba ni osamljen ukrep, temveč je del normativnega
         konteksta, ki ga omejujejo okvirna direktiva in posebne direktive in katerega cilj je uresničevanje notranjega trga na področju
         elektronskih komunikacij.

      61      Iz celote spisa izhaja, da se je zakonodajalec Skupnosti znašel na področju, ki uveljavlja tehnologije, ki niso le zapletene,
         temveč se tudi hitro spreminjajo. Iz tega je sklepal, da je predvidljivo, da prenos in uporaba okvirne direktive in posebnih
         direktiv povzročata razlike med državami članicami.

      62      V teh okoliščinah je zakonodajalec Skupnosti menil, da je ustanovitev organa Skupnosti, kot je Agencija, primerno sredstvo
         za preprečevanje pojavljanja razlik, ki lahko povzročajo ovire pri nemotenem delovanju notranjega trga na tem področju.

      63      Spomniti je namreč treba, da iz tretje in desete uvodne izjave Uredbe izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti menil, da tehnološka
         kompleksnost omrežij in informacijskih sistemov, različnost izdelkov in storitev, ki so med seboj povezani, ter veliko število
         zasebnih in javnih akterjev, ki nosijo svoje odgovornosti, pomenijo tveganje za slabitev nemotenega delovanja notranjega trga
         zaradi neenotne uporabe tehničnih določil iz okvirne direktive in posebnih direktiv.

      64      V tem kontekstu je lahko zakonodajalec Skupnosti presodil, da mnenje neodvisnega organa, ki daje tehnične nasvete na zahtevo
         Komisije in držav članic, lahko olajša prenos teh direktiv v notranje pravo držav članic in njihovo uveljavitev na nacionalni
         ravni.

      65      Končno je treba spomniti, da je v skladu s členom 27 Uredbe Agencija ustanovljena 14. marca 2004 za dobo petih let in da mora
         Komisija v skladu s členom 25(1) in (2) iste uredbe do 17. marca 2007 presoditi vpliv Agencije ob upoštevanju ciljev in nalog,
         ki so ji naloženi, ter njenih delovnih postopkov.

      66      Zato iz teh dveh določb sledi, da je zakonodajalec Skupnosti menil, da bi bilo pred odločitvijo o usodi Agencije primerno
         presoditi učinkovitost dejavnosti te Agencije in dejanski prispevek, ki ga ima pri izvajanju okvirne direktive in posebnih
         direktiv.

      67      V teh okoliščinah in upoštevajoč celoten spis je treba skleniti, da Uredba pravilno temelji na členu 95 ES, in tožbo zato
         zavrniti.

       Stroški
      68      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili priglašeni. Parlament in Svet sta
         predlagala, naj se Združenemu kraljestvu naloži plačilo stroškov, in ker to s tožbenimi razlogi ni uspelo, se mu naloži plačilo
         stroškov. V skladu s členom 69(4) tega poslovnika Republika Finska in Komisija nosita svoje stroške.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Tožba se zavrne.
      2)      Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska se naloži plačilo stroškov.
      3)      Republika Finska in Komisija Evropskih skupnosti nosita svoje stroške.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


Sodba Sodišča z dne 14. septembra 1994. # Kraljevina Španija proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Združene zadeve C-278/92, C-279/92 in C-280/92.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 11. julija 1991. # Detlef von Hoessle proti Računskemu sodišču Evropskih skupnosti. # Uradniki. # Zadeva T-19/90.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 27. marca 2014.#Ballast Nedam NV proti Evropski komisiji.#Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Nizozemski trg z bitumnom za tlakovanje cest – Določitev bruto cene bitumna za tlakovanje cest – Določitev rabata za cestna gradbena podjetja – Uredba (ES) št. 1/2003 – Člen 27 – Pravica do obrambe – Znižanje globe.#Zadeva C‑612/12 P.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi C‑612/12 P,
            zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 21. decembra 2012,
            Ballast Nedam NV s sedežem v Nieuwegeinu (Nizozemska), ki jo zastopata A. Bosman in E. Oude Elferink, odvetnika,
            pritožnica,
            druga stranka v postopku je
            Evropska komisija , ki jo zastopajo F. Ronkes Agerbeek in P. Van Nuffel, agenta, skupaj s F. Tuytschaeverjem, odvetnikom, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
            tožena stranka na prvi stopnji,
            SODIŠČE (peti senat),
            v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby (poročevalec) in S. Rodin, sodniki
            generalna pravobranilka: J. Kokott,
            sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. novembra 2013,
            na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Družba Ballast Nedam NV (v nadaljevanju: Ballast Nedam) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Ballast Nedam/Komisija (T‑361/06, EU:T:2012:491, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče Evropske unije zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 4090 final z dne 13. septembra 2006 v zvezi s postopkom po členu [81 ES] (Zadeva COMP/F 38.456 – Bitumen (Nizozemska)) (v nadaljevanju: sporna odločba) v delu, v katerem se nanaša nanjo, in podredno, prvič, razglasitev ničnosti te odločbe v delu, v katerem je ugotovljeno trajanje kršitve, ki jo zadeva, in drugič, znižanje zneska globe, ki ji je bila naložena.
            Pravni okvir
            2. Člen 27(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) določa:
            „Pred izdajo odločb po členih 7, 8, 23 ali členu 24(2) Komisija podjetjem ali podjetniškim združenjem, podrejenim postopkom, ki jih vodi Komisija, da priložnost za zaslišanje v zvezi z zadevami, proti katerim Komisija ugovarja. Odločbe Komisije temeljijo samo na ugovorih, h katerim so zadevne stranke imele priložnost dati pojasnila. Pritožniki so v tesni povezavi s postopki.“
            Dejansko stanje in sporna odločba
            3. Dejansko stanje spora je bilo navedeno v točkah od 1 do 7 izpodbijane sodbe in ga je mogoče povzeti, kot sledi.
            4. Tožeča stranka vodi skupino Ballast Nedam, ki je na Nizozemskem dejavna v gradbenem sektorju. Od leta 1995 so se dejavnosti skupine na področju gradenj cest opravljale v okviru Ballast Nedam Grond en Wegen BV (v nadaljevanju: BNGW), hčerinske družbe v 100‑odstotni lasti družbe Ballast Nedam Infra BV (v nadaljevanju: BN Infra), ki je v 100‑odstotni lasti družbe Ballast Nedam. Od 1. oktobra 2000 je dejavnosti skupine Ballast Nedam na področju gradenj cest opravljala neposredno družba BN Infra.
            5. Potem ko je družba British Petroleum plc na podlagi Obvestila Komisije z dne 19. februarja 2002 o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155) zaprosila za pridobitev imunitete pred globo glede domnevnega omejevalnega sporazuma na trgu z bitumnom za tlakovanje cest na Nizozemskem, je Komisija 1. in 2. oktobra 2002 izvedla nenapovedane preiskave v prostorih nekaterih družb in na več družb naslovila zahteve po informacijah, med njimi tudi na družbo BN Infra, in sicer 4. julija 2003. Ta je na zahtevo odgovorila 12. septembra 2003. Komisija je 10. februarja 2004 zahtevo po informacijah naslovila na družbo Ballast Nedam, ta pa je nanjo odgovorila 9. marca 2004.
            6. Komisija je 18. oktobra 2004 sprožila upravni postopek in izdala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je naslednji dan poslala več družbam, med drugim tudi družbi Ballast Nedam in družbi BN Infra, in na katerega je družba Ballast Nedam odgovorila 20. maja 2005.
            7. Komisija je 13. septembra 2006 sprejela sporno odločbo, v kateri je ugotovila, da so družbe, naslovnice te odločbe, sodelovale pri enotni in trajajoči kršitvi člena 81 ES, ki je v zadevnih obdobjih vključevala redno skupno določanje bruto cene za prodajo in nakup bitumna za tlakovanje cest na Nizozemskem, enotnega rabata na bruto cene za graditelje cest, udeležene v omejevalnem sporazumu, in nižjega maksimalnega rabata na bruto ceno za druge graditelje cest.
            8. Družbi Ballast Nedam in njeni hčerinski družbi BN Infra je bila odgovornost za kršitev pripisana za obdobje od 21. junija 1996 do 15. aprila 2002.
            9. Ob upoštevanju neposredne udeležbe družbe BN Infra pri kršitvi v obdobju od 1. oktobra 2000 do 15. aprila 2002 in njenega 100‑odstotnega lastništva kapitala družbe BNGW v obdobju od 21. junija 1996 do 30. septembra 2000 ter ob upoštevanju, da ima družba Ballast Nedam neposredno in posredno 100‑odstotno lastništvo kapitala družbe BN Infra in družbe BNGW, je bila družbama Ballast Nedam in BN Infra solidarno naložena globa v višini 4,65 milijona EUR.
            Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
            10. Družba Ballast Nedam je 5. decembra 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne odločbe in, podredno, prvič, razglasitev ničnosti te odločbe v delu, v katerem je ugotovljeno trajanje kršitve, ki jo zadeva, in drugič, znižanje zneska globe, ki ji je bila naložena.
            11. Družba Ballast Nedam je v utemeljitev svoje tožbe navedla dva tožbena razloga.
            12. Z drugim, za to pritožbo edinim upoštevnim tožbenim razlogom, je družba Ballast Nedam navedla, da je Komisija kršila člen 27(1) Uredbe št. 1/2003 in pravico do obrambe, ker v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedla, da bo družbo Ballast Nedam štela za odgovorno za njeno hčerinsko družbo BNGW, ker je nanjo dejansko odločilno vplivala v obdobju od 21. junija 1996 do 1. oktobra 2000.
            13. Splošno sodišče je v točki 64 izpodbijane sodbe opozorilo na sodno prakso v zvezi z zahtevano natančnostjo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi se podjetju v upravnem postopku dala možnost, da izrazi svoje stališče o upoštevnosti dejstev, ki se mu očitajo. V skladu s to sodno prakso mora biti v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah zlasti navedeno, kakšna naj bi bila vloga zadevnega podjetja pri očitanih dejanjih (sodba Papierfabrik August Koehler in drugi/Komisija, C‑322/07 P, C‑327/07 P in C‑338/07 P, EU:C:2009:500, točka 39).
            14. Splošno sodišče je v točkah od 68 do 71 izpodbijane sodbe razsodilo:
            „68 V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah je Komisija najprej spomnila, da je vsaka skupina zadevnih podjetij pomenila eno podjetje in da je imela matična družba skupine možnost odločilno vplivati na ravnanje hčerinskih družb (točka 324). Nato je navedla, da je bila tožeča stranka pri omejevalnem sporazumu udeležena po direktorju družbe BNGW (točka 235 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah) in nato po družbi BN Infra (točka 339 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah) ter da, ker ima tožeča stranka po vmesni družbi Ballast Nedam Nederland v lasti ves kapital družbe BN Infra (prej Ballast Nedam Wegenbouw BV in BNGW), domneva, da je ta matična družba odločilno vplivala na ravnanje svojih dveh hčerinskih družb. Komisija je nazadnje navedla nekaj dodatnih dejstev v zvezi s tem, da sta tožeča stranka in družba BN Infra sestavljali enotno podjetje (točka 340 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah). Glede na vsa ta dejstva je Komisija odločila, da se obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah pošlje družbi BN Infra zaradi njene neposredne udeležbe (in zaradi neposredne udeležbe njenih pravnih predhodnic) pri sporazumih in tožeči stranki zaradi dejanskega vplivanja na ravnanje družbe BN Infra (točka 342 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah).
            69 Iz vseh teh dejstev izhaja, da je Komisija tožeči stranki, čeprav bi bilo lahko besedilo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah jasnejše, zlasti glede povezave med družbama BN Infra in BNGW, podala dovolj dejstev, na podlagi katerih je lahko tožeča stranka razumela dejstva in okoliščine, ki jih je Komisija uporabila za potrditev svoje trditve o obstoju kršitve, poleg tega pa je izrecno in nedvoumno navedla pravne osebe, ki naj bi se jim naložila globa. Le dejstvo, da Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni predložila nobenega dodatnega dokaza v zvezi s tem, da tožeča stranka in družba BNGW sestavljata enotno podjetje, ne zadostuje, da bi se štelo, da Komisija ni jasno navedla, da namerava uporabiti domnevo, da je tožeča stranka dejansko odločilno vplivala na poslovno ravnanje družb BN Infra in BNGW. Splošno sodišče tako na podlagi podatkov iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah meni, da se je tožeča stranka mogla zavedati možnosti, da bo nanjo kot na matično družbo družbe BNGW naslovljena končna odločba Komisije.
            70 Poleg tega je treba ugotoviti, da je tožeča stranka v odgovor na to obtožbo iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah […] navedla, da družba BN Infra ni bila pravna naslednica družbe BNGW, temveč je bila kot matična družba stoodstotna lastnica njenega kapitala, poleg tega pa je navedla argumente, s katerimi je želela dokazati, da je bila družba BNGW v razmerju do nje samostojna.
            71 Splošno sodišče v teh okoliščinah meni, da je tožeča stranka že od faze z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah mogla razumeti vsebino očitka Komisije, da je bila kot matična družba družbe BNGW udeležena pri kršitvi, in da je imela možnost primerno poskrbeti za svojo obrambo.“
            15. Splošno sodišče je tožbo v celoti zavrnilo.
            Predlogi strank
            16. Družba Ballast Nedam Sodišču predlaga, naj:
            – odločitev Splošnega sodišča, kot je sprejeta v izreku izpodbijane sodbe, v celoti ali delno razveljavi;
            – v primeru, da se pritožbi ugodi, predlogom družbe Ballast Nedam, podanim na prvi stopnji, v celoti ali delno ugodi in
            – Komisiji naloži plačilo stroškov na obeh stopnjah.
            17. Komisija Sodišču predlaga, naj:
            – pritožbo zavrne in
            – pritožnici naloži plačilo stroškov.
            Pritožba
            18. Družba Ballast Nedam v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, ki se nanašata na kršitev člena 27(1) Uredbe št. 1/2003 in pravice do obrambe ter na to, da naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo temeljna načela, ki se uporabijo v zvezi z vprašanjem, kdaj se lahko matičnim družbam pripišejo kršitve prava omejevalnih sporazumov, ki so jih storile njihove hčerinske družbe.
            Prvi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava glede razlage člena 27(1) Uredbe št. 1/2003 in pravice do obrambe
            Trditve strank
            19. Družba Ballast Nedam s prvim pritožbenim razlogom zoper točke od 68 do 71 izpodbijane sodbe trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točki 69 te sodbe na podlagi podatkov iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ugotovilo, da bi se pritožnica morala zavedati možnosti, da bo nanjo kot na matično družbo družbe BNGW naslovljena končna odločba Komisije.
            20. V pritožbi družba Ballast Nedam trdi, da bi morala Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah družbo BNWG opredeliti kot kršitveni subjekt in družbo Ballast Nedam izrecno obvestiti o tem, da obstaja nevarnost, da se bo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene družbi BNWG. V točki 342 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah pa družba BNGW ni omenjena in obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah nanjo sploh ni bilo naslovljeno.
            21. Komisija trdi, da ta pritožbeni razlog ni utemeljen.
            Presoja Sodišča
            22. Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ker je v točki 64 izpodbijane sodbe opozorilo na sodno prakso v zvezi z zahtevano natančnostjo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi se podjetju v upravnem postopku dala možnost, da izrazi svoje stališče o upoštevnosti dejstev, ki se mu očitajo.
            23. Kot je razvidno iz točke 68 izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče menilo, da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah dokazala povezave med pritožnico in družbo BN Infra, čeprav je v točki 342 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah odločila, da se to obvestilo pošlje družbi BN Infra zaradi njene neposredne udeležbe (in zaradi neposredne udeležbe njenih pravnih predhodnic) pri sporazumih in pritožnici zaradi njene udeležbe prek dejanskega odločilnega vplivanja na ravnanje družbe BN Infra.
            24. Glede udeležbe družbe BNGW je Splošno sodišče v točki 69 izpodbijane sodbe priznalo, da Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni predložila nobenega dodatnega dokaza v zvezi z obstojem enotnega podjetja med pritožnico in družbo BNGW in da bi bilo v zvezi s tem obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah lahko bolj jasno. Vendar je menilo, da to ne zadostuje, da bi se štelo, da Komisija ni jasno navedla, da namerava uporabiti domnevo, da je tožeča stranka dejansko odločilno vplivala na poslovno ravnanje družb BN Infra in BNGW.
            25. Splošno sodišče je s tem napačno uporabilo pravo glede zahteve po natančnosti obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v skladu s katero mora biti v tem obvestilu navedeno, kakšna naj bi bila vloga zadevnega podjetja pri očitanih dejanjih (sodba Papierfabrik August Koehler in drugi/Komisija, EU:C:2009:500, točka 39).
            26. Splošno sodišče je namreč v točki 69 izpodbijane sodbe neupravičeno ugotovilo, da bi se pritožnica morala zavedati možnosti, da bo nanjo kot na matično družbo družbe BNGW naslovljena končna odločba Komisije, čeprav iz samih ugotovitev Splošnega sodišča izhaja, da Komisija v točki 342 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedla, da je to obvestilo naslovljeno na pritožnico zaradi njenega dejanskega odločilnega vplivanja na poslovno ravnanje družbe BNGW, in da Splošno sodišče priznava, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi s tem ni bilo jasno.
            27. Splošno sodišče zlasti ne more šteti, da je lahko na podlagi ugotovitve iz točke 235 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v skladu s katero je bila pritožnica pri omejevalnem sporazumu udeležena prek direktorja družbe BNGW, jasno razbralo, da je Komisija nameravala uveljavljati izvedeno odgovornost pritožnice kot matične družbe družbe BNGW, čeprav je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah zadnjenavedena družba omenjena le kot pravna predhodnica družbe BN Infra.
            28. Poleg tega je dvoumnost dopisa obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah še večja, ker na družbo BNGW obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ni bilo naslovljeno.
            29. Na podlagi odgovora pritožnice na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi z družbo BNGW, navedeno v točki 70 izpodbijane sodbe, ni mogoče sklepati, da je pritožnica obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah razumela tako, da ji je Komisija pripisala odgovornosti zaradi dejavnosti družbe BNGW.
            30. Ob upoštevanju tega je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da pravica pritožnice do obrambe ni bila kršena.
            31. Ker je prvi pritožbeni razlog te pritožbe utemeljen, ga je treba sprejeti in zato izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je zavrnjen tožbeni razlog pritožnice v zvezi s kršitvijo člena 27(1) Uredbe št. 1/2003 in pravice do obrambe v upravnem postopku, v katerem je bila sprejeta sporna odločba.
            Drugi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava glede pripisa kršitve družbi Ballast Nedam
            32. Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom zoper točke od 72 do 77 izpodbijane sodbe Splošnemu sodišču očita, da ni razumelo trditev, ki jih je podala na obravnavi 30. junija 2011, in da je zato napačno uporabilo pravo, ker je v točki 75 te sodbe štelo, da „[družba Ballast Nedam] ne more trditi, da ji Komisija za obdobje od 21. junija 1996 do [30. septembra 2000] ne bi smela pripisati kršitvenega ravnanja družbe BNGW in da ji ne bi smela naložiti solidarne obveznosti za plačilo globe“, čeprav v zvezi z njeno hčerinsko družbo BNGW ni bila ugotovljena nobena kršitev.
            33. Ker je namen tega pritožbenega razloga – sicer iz drugačnih razlogov, kot so tisti, navedeni v utemeljitev prejšnjega pritožbenega razloga – prav tako ovreči pripis odgovornosti pritožnici zaradi ravnanja njene hčerinske družbe BNGW, ta ne more – ob predpostavki, da je pripis utemeljen – pripeljati do obsežnejše razveljavitve izpodbijane sodbe, kot je tista, ki izhaja iz sprejetja prvega pritožbenega razloga.
            34. Zato drugega pritožbenega razloga ni treba preizkusiti.
            Tožba pred Splošnim sodiščem
            35. Na podlagi člena 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče, če je pritožba utemeljena, razveljavi odločitev Splošnega sodišča. Če stanje postopka to dovoljuje, lahko samo dokončno odloči o zadevi.
            36. To velja tudi v obravnavanem primeru.
            37. Pritožnica, ki se sklicuje na svoja stališča, podana na prvi stopnji, v zvezi s tem predlaga razglasitev ničnosti sporne odločbe v delu, v katerem se nanaša nanjo, in trdi, da je treba solidarno globo v višini 4,65 milijona EUR, ki ji je bila naložena v členu 2(a) te odločbe, znižati.
            38. Ker v obravnavanem primeru pritožnica v upravnem postopku ni imela možnosti primerno zagotoviti svoje obrambe v zvezi s tem, da je kot matična družba in 100‑odstotna lastnica družbe BNGW sodelovala pri zadevni kršitvi, je treba člen 1(a) sporne odločbe v delu, v katerem se nanaša na pripis ravnanja družbe BNGW pritožnici v obdobju od 21. junija 1996 do 30. septembra 2000, razglasiti za ničen.
            39. V zvezi z ravnanjem družbe BN Infra, za katero je v sporni odločbi odgovornost prav tako pripisana pritožnici, je Splošno sodišče dokončno znižalo naloženo globo na 3,45 milijona EUR, pri čemer je ugotovilo, da družbe BN Infra ni mogoče šteti za posredno odgovorno za ravnanje družbe BNGW v obdobju od 21. junija 1996 do 1. oktobra 2000 (sodba Ballast Nedam Infra/Komisija, T‑362/06, EU:T:2012:492).
            40. V teh okoliščinah se znesek globe, solidarno naložene pritožnici v členu 2(a) sporne odločbe, določi na 3,45 milijona EUR.
            Stroški
            41. Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če je pritožba utemeljena in če Sodišče samo dokončno odloči v sporu, odloči tudi o stroških.
            42. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi njegovega člena 184(1), se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
            43. Ker je bilo pritožbi družbe Ballast Nedam ugodeno in je Sodišče globo, ki ji je bila naložena, znižalo, je treba Komisiji naložiti plačilo vseh stroškov tega postopka. Poleg tega mora vsaka stranka ob upoštevanju tožbenih razlogov, ki jih je družba Ballast Nedam navedla pred Splošnim sodiščem in ki so bili deloma dokončno zavrnjeni, nositi svoje stroške postopka na prvi stopnji.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
            1. Sodba Ballast Nedam/Komisija (T‑361/06) se razveljavi v delu, v katerem je zavrnjen tožbeni razlog družbe Ballast Nedam NV v zvezi s kršitvijo člena 27(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [81 ES] in [82 ES] in pravice do obrambe v upravnem postopku, v katerem je bila izdana Odločba Komisije C(2006) 4090 final z dne 13. septembra 2006 v zvezi s postopkom po členu [81 ES] (Zadeva COMP/F 38.456 – Bitumen (Nizozemska)).
            2. Člen 1(a) Odločbe C(2006) 4090 final se razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na kršitev člena 81 ES, ki jo je storila družba Ballast Nedam NV v obdobju od 21. junija 1996 do 30. septembra 2000.
            3. Člen 2(a) Odločbe C(2006) 4090 final se razglasi za ničen v delu, v katerem je znesek globe, ki jo dolguje družba Ballast Nedam NV, določen na 4,65 milijona EUR.
            4. Znesek globe, solidarno naložene družbi Ballast Nedam NV v členu 2(a) Odločbe C(2006) 4090 final, se določi na 3,45 milijona EUR.
            5. Evropska komisija nosi vse stroške tega postopka s pritožbo.
            6. Vsaka stranka nosi svoje stroške postopka na prvi stopnji.


Sodba Sodišča z dne 5. oktobra 1978. # Institut national d'assurance maladie-invalidité in Union nationale des fédérations mutualistes neutres proti Antonio Viola. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Cour du travail de Mons - Belgija. # # Zadeva 26/78.


Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 7. maja 1998. # Epifanio Viscido (C-52/97), Mauro Scandella in drugi (C-53/97) in Massimiliano Terragnolo in drugi (C-54/97) proti Ente Poste Italiane. # Predlogi za sprejetje predhodne odločbe: Pretura circondariale di Trento - Italija. # Združene zadeve C-52/97, C-53/97 in C-54/97.