title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 10. novembra 2011. # Evropska komisija proti Portugalski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Člena 43 ES in 56 ES - Prosti pretok kapitala - Prednostne delnice (‚golden shares‘) države Portugalske v družbi GALP Energia SGPS SA - Poseg v vodenje privatizirane družbe. # Zadeva C-212/09.

text:
      Zadeva C-212/09
      Evropska komisija
      proti
      Portugalski republiki
      „Neizpolnitev obveznosti države – Člena 43 ES in 56 ES – Prosti pretok kapitala – Prednostne delnice (‚golden shares‘) države Portugalske v družbi GALP Energia SGPS SA – Poseg v vodenje privatizirane družbe“
      Povzetek sodbe
      Prosti pretok kapitala – Omejitve – Pravo družb – Nacionalna ureditev, s katero so v korist države določene posebne pravice
            pri upravljanju privatiziranega podjetja
      (členi 56(1) ES, 58 ES in 86(2) ES)
      Država članica, ki v delniški družbi ohrani posebne pravice v korist te države in drugih subjektov javnega prava, ki izhajajo
         iz prednostnih delnic („golden shares“) te države v delniškem kapitalu te družbe in ki se med drugim nanašajo na izvolitev
         predsednika upravnega odbora, ki mu je podeljena pravica veta glede imenovanja določenega števila članov organa vodenja do
         največ tretjine vseh članov organa vodenja in glede odločitev o spremembah statuta družbe, odločitev o sklenitvi pogodb o
         paritetnih skupinah ali podrejanju in odločitev, ki lahko kakor koli ogrozijo oskrbo države z nafto, plinom ali njunimi derivati,
         ne izpolni obveznosti iz člena 56 ES.

      Ker namreč pravica veta tej državi daje vpliv na upravljanje in nadzor družbe, ki ni upravičen glede na velikost deleža, ki
         ga ima v tej družbi, lahko gospodarske subjekte iz drugih držav članic odvrne od neposrednih vlaganj v kapital te družbe,
         saj ne bi mogli sodelovati pri njenem upravljanju in nadzoru v sorazmerju z vrednostjo svojih deležev. Podobno lahko zadevna
         pravica veta odvrača portfeljske naložbe v kapital družbe, saj bi lahko morebitna zavrnitev zadevne države, da odobri pomembno
         odločitev, ki so jo organi te družbe predstavili kot skladno z njenimi interesi, zmanjšala vrednost delnic navedene družbe
         in tako zanimanje za naložbe v te delnice.

      Pravica do imenovanja predsednika upravnega odbora pomeni omejitev prostega pretoka kapitala, ker taka posebna pravica pomeni
         odstop od splošnega prava družb in jo nacionalni zakonodajni ukrep predvideva zgolj v korist javnih subjektov. Čeprav je res,
         da zakon to možnost lahko določi kot pravico kvalificirane manjšine, pa bi morala biti v tem primeru dostopna vsem delničarjem
         in ne bi smela biti pridržana zgolj državi. Ker namreč pravica do imenovanja člana organa vodenja omejuje dejansko možnost
         delničarjev, ki niso država, da bi bili udeleženi v delniškem kapitalu družbe, tako da bi z njo vzpostavili ali ohranili trajne
         in neposredne gospodarske vezi, ki omogočajo dejansko udeležbo pri njenem upravljanju ali nadzoru, lahko neposredne vlagatelje
         iz drugih držav članic odvrne od neposrednih naložb v kapital te družbe.

      Glede odstopanj, dovoljenih v skladu s členom 58 ES, ni mogoče zanikati, da je cilj zagotovitve varnosti energetske oskrbe
         države članice v primeru krize, vojne ali terorizma lahko razlog javne varnosti in da lahko upravičuje oviranje prostega pretoka
         kapitala. Vendar je treba zahteve javne varnosti, zlasti kot odstopanje od temeljnega načela prostega pretoka kapitala, razlagati
         ozko, tako da njihovega obsega ne more enostransko določiti vsaka država članica brez nadzora institucij Unije. Tako se je
         mogoče na javno varnost sklicevati le ob dejanski in dovolj resni grožnji, ki bi lahko prizadela temeljne interese družbe.
         Če država navaja zgolj razlog varnosti energetske oskrbe, ne da bi natančno pojasnila, zakaj ocenjuje, da bi vsaka od spornih
         posebnih pravic ali vse skupaj omogočale preprečitev takšne grožnje za temeljni interes, kot je energetska oskrba, utemeljitve
         na podlagi javne varnosti v obravnavani zadevi ni mogoče sprejeti.

      Poleg tega, kar zadeva sorazmernost zadevne omejitve, negotovost, ustvarjena s tem, da izvrševanje posebnih pravic, ki jih
         ima država kot lastnica prednostnih delnic v delniškem kapitalu družbe, ni podvrženo nobenemu posebnemu in objektivnemu pogoju
         ali okoliščini, pomeni resno kršitev prostega pretoka kapitala, saj daje nacionalnim organom glede uporabe teh pravic tako
         široko diskrecijsko pravico, da je ni mogoče šteti za sorazmerno z zastavljenimi cilji.

      Nazadnje, člena 86(2) ES za navedene nacionalne določbe ni mogoče uporabiti in ga zato ni mogoče navesti v utemeljitev zadevnih
         nacionalnih določb, ki pomenijo omejitev s Pogodbo zagotovljenega prostega pretoka kapitala. Člen 86(2) ES v povezavi z odstavkom
         1 tega člena namreč lahko upraviči dejstvo, da država članica podjetju, pooblaščenemu za opravljanje storitev splošnega gospodarskega
         pomena, dodeli posebne ali izključne pravice, ki so v nasprotju z določbami Pogodbe, če se posebna naloga, ki mu je bila dodeljena,
         lahko opravi le z dodelitvijo teh pravic in če razvoj trgovine ni ogrožen v obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije.
         Vendar to ni namen nacionalne ureditve, s katero so državi članici podeljene posebne pravice v delniški družbi, ki izhajajo
         iz prednostnih delnic, ki jih ima ta država v delniškem kapitalu te družbe.

      (Glej točke od 57 do 60, 82, 83, 85, 88, od 90 do 92, 95 in 97 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 10. novembra 2011(*)

      „Neizpolnitev obveznosti države – Člena 43 ES in 56 ES – Prosti pretok kapitala – Prednostne delnice (‚golden shares‘) države Portugalske v družbi GALP Energia SGPS SA – Poseg v vodenje privatizirane družbe“
      V zadevi C‑212/09,
      zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 11. junija 2009,
      Evropska komisija, ki jo zastopajo G. Braun, M. Teles Romão in P. Guerra e Andrade, zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

      tožeča stranka,
      proti
      Portugalski republiki, ki jo zastopa L. Inez Fernandes, zastopnik, skupaj s C. Botelhom Monizom, M. Rosadom da Fonsecom in P. Gouveiom e Melom,
         odvetniki,

      tožena stranka,
      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi J.-J. Kasel, predsednik petega senata, v funkciji predsednika prvega senata, A. Borg Barthet, E. Levits, M. Safjan,
         sodniki, in M. Berger (poročevalka), sodnica,

      generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 19. januarja 2011,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Portugalska republika z ohranitvijo posebnih pravic
         države Portugalske in drugih javnih organov v družbi GALP Energia SGPS SA (v nadaljevanju: GALP), ki izhajajo iz prednostnih
         delnic („golden shares“) te države, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 56 ES.

       Pravni okvir
       Nacionalna ureditev
      2        Člen 15(1) zakona št. 11/90 v zvezi z okvirnim zakonom o privatizaciji (Lei n° 11/90, Lei Quadro das Privatizações) z dne
         5. aprila 1990 (Diário da República I, serija A, št. 80 z dne 5. aprila 1990, v nadaljevanju: LQP) določa:

      „Izjemoma, če to zahteva nacionalni interes, lahko akt o sprejetju statuta podjetja, ki se reprivatizira, zaradi varovanja
         javnega interesa določi, da mora odločitve glede nekaterih zadev potrditi član organa vodenja, ki ga imenuje država.“

      3        Člen 15(3) LQP omogoča izdajanje prednostnih delnic pod temi pogoji:

      „Predpis iz člena 4(1) [o potrditvi statuta podjetja, ki se privatizira ali preoblikuje v delniško družbo] lahko poleg tega
         izjemoma predvidi – če to zahteva nacionalni interes – prednostne delnice, ki ostanejo v lasti države in ki tej ne glede na
         njihovo število dajejo pravico veta glede sprememb statuta in drugih odločitev na nekem področju, ki je podrobneje določeno
         s statutom.“

      4        Na podlagi člena 15 LQP člen 4(1) uredbe-zakona št. 261-A/99 o odobritvi prve faze postopka privatizacije delniškega kapitala
         družbe GALP – Petróleos e Gás de Portugal, SGPS SA (Decreto-Lei n° 261-A/99 aprova a 1.ª fase do processo de privatização
         do capital social da GALP – Petróleos e Gás de Portugal, SGPS, SA) z dne 7. julija 1999 (Diário da República I, serija A, št. 156 z dne 7. julija 1999, v nadaljevanju: uredba-zakon št. 261-A/99) omogoča „izdajanje prednostnih delnic
         s pretvorbo navadnih delnic“.

      5        Na podlagi člena 4(2) te uredbe-zakona prednostne delnice ne smejo presegati 10 % delniškega kapitala družbe GALP pred dokapitalizacijo
         in morajo biti večinoma v lasti javnih organov.

      6        V skladu s členom 4(3) te uredbe-zakona je s prednostnimi delnicami podeljena pravica veta glede imenovanja določenega števila
         članov organa vodenja do največ tretjine vseh članov organa vodenja. Ista pravica je s temi delnicami podeljena glede odločitev
         o spremembah statuta družbe, glede odločitev o sklenitvi pogodb o paritetnih skupinah ali podrejanju in glede odločitev, ki
         lahko kakor koli ogrozijo oskrbo države z nafto, plinom ali njunimi derivati.

      7        Člen 391(2) zakona o gospodarskih družbah (v nadaljevanju: ZGD) določa:

      „V družbeni pogodbi je lahko določeno, da mora biti izvolitev članov organa vodenja potrjena z določenim številom glasov,
         ki ustrezajo določenemu deležu kapitala, ali da mora biti izvolitev nekaterih od njih, katerih število ne sme presegati tretjine
         vseh članov, potrjena tudi z večino glasov, podeljenih z nekaterimi delnicami, vendar pa pravica do imenovanja članov organa
         vodenja ne sme biti pridržana za določene kategorije delnic.“

       Statut družbe GALP
      8        Uredba-zakon št. 137-A/99 z dne 22. aprila 1999 (Diário da República I, serija A, št. 94 z dne 22. aprila 1999), s katero je bila ustanovljena družba GALP, v svoji prilogi vsebuje besedilo statuta
         te družbe.

      9        V skladu s členom 4(1) statuta GALP je delniški kapital družbe sestavljen iz 40 milijonov delnic kategorije A in približno
         789 milijonov delnic kategorije B.

      10      Člen 4(3) statuta družbe GALP določa, da iz delnic kategorije A izhajajo nekatere posebne pravice:

      „a)      izvolitev predsednika organa vodenja se lahko potrdi le z večino glasov v povezavi z delnicami kategorije A;
      b)      za potrditev odločitev o sklenitvi pogodb o paritetnih skupinah ali podrejanju in odločitev, ki lahko kakor koli ogrozijo
         oskrbo države z nafto, plinom, elektriko ali njihovimi derivati, je treba zbrati večino glasov v povezavi z delnicami kategorije
         A;

      […]“
      11      Poleg tega morajo biti na podlagi člena 18(1)(b) statuta družbe GALP odločitve organa vodenja družbe GALP na nekaterih področjih
         potrjene s kvalificirano dvotretjinsko večino članov organa vodenja, vključno z nujnim soglasjem predsednika organa vodenja,
         med katerimi so strateški umiki naložb, udeležba v sektorjih, ki ne spadajo med glavne dejavnosti družbe, izbira strateških
         partnerjev, sprejetje in spremembe strateških usmeritev, strateškega načrta in pridruženih področij dejavnosti, opredelitev
         strukture upravljanja in organizacijskih enot, opredelitev polja avtonomije pri upravljanju družb, ki jih nadzira družba GALP,
         operacije cepitve, združitve ali prenehanja družb, ki jih nadzira družba GALP, in razdelitev dividend družb, ki jih nadzira
         družba GALP.

       Sporazum delničarjev družbe GALP
      12      Delničarski sporazum med več delničarji družbe GALP, in sicer med Amorim Energia, ENI in Caixa Geral de Depósitos SA (v nadaljevanju:
         CGD), ki je državna banka, je bil sklenjen 4. oktobra 2006. Ta sporazum je bil nato večkrat spremenjen.

      13      Na podlagi tega sporazuma zlasti CGD imenuje člana organa vodenja, ki je nujno predsednik tega organa.

       Dejansko stanje in predhodni postopek
      14      Leta 1999 se je začel obširen proces prestrukturiranja portugalskega energetskega sektorja, zlasti sektorja nafte in zemeljskega
         plina, ki je s sprejetjem uredbe-zakona št. 137-A/99 z dne 22. aprila 1999 privedel do ustanovitve GALP, družbe, financirane
         iz javnih sredstev, v kateri so združeni neposredni kapitalski deleži države v nekaterih javnih podjetjih.

      15      Postopek privatizacije družbe GALP se je začel z njeno ustanovitvijo in je potekal v petih zaporednih fazah v okviru sistema,
         določenega z LQP. Trenutno država obvladuje 8 % delniškega kapitala družbe GALP, od tega 7 % prek družbe Parpública in 1 %
         prek CGD.

      16      Iz spisa je razvidno, da je GALP trenutno glavna skupina, povezana z naftnimi derivati in zemeljskim plinom na Portugalskem.

      17      Komisija je 18. oktobra 2006 Portugalski republiki poslala uradni opomin, v katerem ji je očitala, da ni izpolnila obveznosti
         iz členov 43 ES in 56 ES, ker so bile v okviru privatizacije družbe GALP izdane prednostne delnice, ki so v lasti države Portugalske
         in iz katerih izhajajo posebne pravice, predvsem pravica do imenovanja predsednika organa vodenja te družbe in pravica veta
         na nekatere pomembne odločitve te družbe.

      18      Ker Komisija ni bila zadovoljna z odgovorom Portugalske republike z dne 18. decembra 2006, je 29. junija 2007 sprejela obrazloženo
         mnenje, v katerem je ponovila zahteve iz uradnega opomina in to državo članico pozvala, naj sprejme ukrepe za uskladitev s
         tem mnenjem v dveh mesecih od njegovega prejema.

      19      Portugalski organi so na obrazloženo mnenje odgovorili z dopisom z dne 30. oktobra 2007. Ker Komisija s tem odgovorom ni bila
         zadovoljna, se je odločila vložiti to tožbo.

       Dopustnost tožbe
       Trditve strank
      20      Portugalska republika v svojih stališčih izpodbija dopustnost tožbe s trditvijo, da je ta delno nedopustna, ker je Komisija
         v njej podala nove navedbe, ki niso bile vsebovane v obrazloženem mnenju, s čimer je razširila predmet spora, kakor je bil
         opredeljen v predhodni fazi postopka.

      21      Portugalska republika se glede tega sklicuje, prvič, na pravico države, da odločitve organa vodenja v zvezi z upravljanjem
         družbe GALP predloži v potrditev predsedniku tega organa, ki ga imenuje sama država, in na pravico tega predsednika, da vloži
         veto glede nekaterih odločitev organa vodenja, na katere se nanaša člen 18(1)(b) statuta družbe GALP, ki morajo biti potrjene
         s kvalificirano dvotretjinsko večino članov organa vodenja. Drugič, trdi, da ji Komisija očita nespoštovanje načela prepovedi
         diskriminacije na podlagi državljanstva, ki je določeno v členu 12 ES, ker naj bi ravnala diskriminatorno v okviru različnih
         faz privatizacije družbe GALP in pogajanj o delničarskem sporazumu iz leta 2006.

      22      Ta država članica meni, da je treba tožbene razloge, ki naj bi bili glede na tiste iz obrazloženega mnenja novi, razglasiti
         za nedopustne.

      23      Komisija zavrača vse te navedbe s trditvijo, da se ta tožba nanaša na pravico do imenovanja predsednika organa vodenja družbe
         GALP in na pravico veta glede sprememb družbene pogodbe in glede drugih odločitev v zvezi z nekaterimi področji, opredeljenimi
         v statutu. Ta posebna pooblastila izhajajo iz portugalske zakonodaje, in sicer LQP, zlasti iz njegovih členov 3 in 15, in
         iz uredbe-zakona št. 261-A/99, zlasti njenega člena 4(3).

      24      Nove trditve, predstavljene v tožbi, ki jih Portugalska republika šteje za nedopustne, naj bi bile po eni strani pojasnila
         v zvezi s pristojnostjo člana organa vodenja, ki ga imenuje država, ki so pomembna za to, da se položaj, ki ga pomeni to imenovanje,
         opredeli kot državni ukrep, ki ni običajna uporaba prava družb. Po drugi strani Komisija meni, da je iz tožbe jasno razvidno,
         da se zgolj s tem, da je opisala manever Portugalske republike, ni sklicevala na člen 12 ES, ampak je grajala to, da so bile
         s splošnimi določbami, ki se uporabljajo brez razlik, ustanovljene posebne pravice države, in to, da se te določbe uporabljajo
         diskriminatorno do instrumentov zasebnega prava. Poleg tega je Komisija v repliki pojasnila, da ne želi več vztrajati pri
         tem pristopu, s katerim je želela predstaviti kontekst predmeta postopka.

      25      Zato po mnenju te institucije te trditve ne pomenijo tožbenih razlogov, ki bi bili novi glede na tiste, ki so navedeni v obrazloženem
         mnenju.

       Presoja Sodišča
      26      Najprej je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso predmet tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi
         člena 258 PDEU določen z obrazloženim mnenjem Komisije, tako da mora tožba temeljiti na enakih dejstvih in razlogih kot to
         mnenje (glej sodbe z dne 8. decembra 2005 v zadevi Komisija proti Luksemburgu, C-33/04, ZOdl., str. I-10629, točka 36; z dne
         9. novembra 2006 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu, C-236/05, ZOdl., str. I‑10819, točka 10, in z dne 8. julija
         2010 v zadevi Komisija proti Portugalski, C‑171/08, ZOdl., str. I-6817, točka 25).

      27      Vendar ta zahteva ne more pomeniti, da je v vsakem primeru potrebna popolna skladnost med očitki, navedenimi v izreku obrazloženega
         mnenja, in tožbenimi predlogi, če predmet spora, kakor je bil opredeljen v obrazloženem mnenju, ni bil razširjen ali spremenjen
         (glej sodbo z dne 14. julija 2005 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-433/03, ZOdl., str. I-6985, točka 28; zgoraj navedeni
         sodbi Komisija proti Združenemu kraljestvu, točka 11, in Komisija proti Portugalski, točka 26, ter sodbo z dne 18. novembra
         2010 v zadevi Komisija proti Portugalski, C-458/08, ZOdl., str. I-11599, točka 44).

      28      Ugotoviti pa je treba, da v tej zadevi Komisija ni niti razširila niti spremenila predmeta spora, kakor je bil opredeljen
         v obrazloženem mnenju.

      29      Glede tega zadošča ugotovitev, da je Komisija tako v izreku obrazloženega mnenja kot v tožbenih predlogih jasno navedla, da
         Portugalski republiki očita to, da imajo država Portugalska in drugi javni delničarji prednostne delnice, iz katerih izhajajo
         posebne pravice v delniškem kapitalu družbe GALP, in sicer pravica do imenovanja predsednika organa vodenja, ki ima pooblastilo
         za potrditev odločitev organov družbe na področju upravljanja, in pravica veta glede pomembnih odločitev te družbe. Ker Komisija
         uveljavlja tudi obveznosti držav članic na podlagi členov 43 ES in 56 ES, ki naj jih Portugalska republika ne bi izpolnila,
         je tako predmet spora določila dovolj natančno.

      30      Res je, da je Komisija zgolj v tožbi, po eni strani, očitala Portugalski republiki, da je ravnala diskriminatorno v okviru
         različnih faz privatizacije družbe GALP in pogajanj o delničarskem sporazumu, in se, po drugi strani, v njej prvikrat oprla
         na nekatere nacionalne določbe, zlasti na člen 18 statuta družbe GALP in pravice, ki so v njem določene. Vendar je iz spisa
         razvidno, da Komisija v nasprotju z navedbami Portugalske republike v tožbi ni navedla, da je Portugalska republika pridobila
         nova posebna pooblastila, ampak se je na podlagi dodatnih trditev, s katerimi je želela utemeljiti svoje očitke, sklicevala
         ne samo na druge nacionalne določbe, ki konkretizirajo LQP in uredbo-zakon št. 261-A/99, na katerih temeljijo posebna pooblastila
         države, ampak tudi na razvoj delničarskega sporazuma.

      31      Zato s tem, da je Komisija podrobneje opredelila očitke, ki jih je splošneje navedla že v obrazloženem mnenju, predmet zatrjevane
         neizpolnitve ni bil spremenjen in to tudi ni vplivalo na obseg spora (glej v tem smislu sodbo z dne 27. novembra 2003 v zadevi
         Komisija proti Finski, C-185/00, Recueil, str. I‑14189, točke od 84 do 87; zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Portugalski
         z dne 8. julija 2010, točka 29, in sodbo z dne 11. novembra 2010 v zadevi Komisija proti Portugalski, C-543/08, ZOdl., str. I-11241,
         točka 23).

      32      Glede na navedeno je treba zavrniti ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila Portugalska republika.

       Vsebinska presoja
       Obstoj omejitev
       Trditve strank
      33      Komisija zlasti trdi, da to, da ima država Portugalska posebne pravice v družbi GALP, in sicer pravico do imenovanja predsednika
         organa vodenja – ki potrdi odločitve organov družb na področju upravljanja, kar je potrjeno v klavzulah delničarskega sporazuma,
         ki ga je izpogajala država Portugalska prek CGD – in pravico veta glede pomembnih odločitev te družbe, omejuje tako neposredne
         kot portfeljske naložbe v kapital te družbe ter tako pomeni omejitev prostega pretoka kapitala in svobode ustanavljanja.

      34      Po mnenju te institucije naj bi namreč te posebne pravice, prvič, omejevale možnost, da bi delničarji dejansko sodelovali
         pri upravljanju in nadzorovanju navedene družbe glede na vrednost svojih delnic, in, drugič, odvračale vlagatelje iz drugih
         držav članic od nakupa delnic te družbe.

      35      Komisija glede tega pojasnjuje, da nastanek posebnih pravic v povezavi s prednostnimi delnicami ne izhaja iz običajne uporabe
         prava družb, ampak pomeni državni ukrep, ki spada na področje uporabe členov 43 ES in 56(1) ES. Statut družbe GALP, v katerem
         so določene zadevne posebne pravice, naj bi bil namreč sprejet z zakonom in v obdobju, ko je imela država Portugalska v lasti
         celotni kapital te družbe, in ga naj ne bi bilo mogoče spremeniti brez soglasja te države.

      36      Portugalska republika s sklicevanjem na sodbo z dne 26. marca 2009 v zadevi Komisija proti Italiji (C-326/07, ZOdl., str.
         I-2291, točka 39) najprej trdi, da je treba nacionalne določbe, ki jih Komisija izpodbija, preučiti izključno z vidika člena
         43 ES, ker se – kot v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba – tako pravica veta kot pravica do imenovanja predsednika organa
         vodenja družbe GALP nanašata na odločitve glede upravljanja družbe in zato zadevata le delničarje, ki lahko v tej družbi izvajajo
         določen vpliv.

      37      Ta država članica v nadaljevanju trdi, da nacionalne določbe o posebnih pravicah države nikakor ne spadajo na področje uporabe
         členov 43 ES in 56 ES, ker ne pomenijo nikakršne omejitve zadevnih temeljnih svoboščin. Učinki zadevnih ukrepov na dostop
         do trga naj bi bili namreč v skladu sodno prakso Sodišča v zvezi s svobodo ustanavljanja povsem hipotetični in vsekakor povsem
         negotovi in posredni (sodba z dne 20. junija 1996 v združenih zadevah Semeraro Casa Uno in drugi, od C-418/93 do C-421/93,
         od C-460/93 do C-462/93, C-464/93, od C-9/94 do C-11/94, C-14/94, C-15/94, C-23/94, C-24/94 in C-332/94, Recueil, str. I‑2975,
         točka 32). Ti nacionalni ukrepi naj bi bili v smislu členov 43 ES in 56 ES omejevalni samo, če neposredno in znatno pogojujejo
         dostop vlagateljev na trg. Portugalska republika glede tega Sodišču predlaga, naj razloži pojem „omejitev“ prostega pretoka
         kapitala in svobode ustanavljanja zlasti ob upoštevanju sodbe z dne 24. novembra 1993 v združenih zadevah Keck in Mithouard
         (C-267/91 in C-268/91, Recueil, str. I-6097), ki se nanaša na načine prodaje v zvezi s prostim pretokom blaga.

      38      Poleg tega naj bi bilo glede na lastniško strukturo družbe GALP in njen razvoj od leta 1999 dalje jasno, da obstoj posebnih
         pravic države v tej družbi ni povzročil nikakršnega negativnega učinka niti na neposredne naložbe niti na portfeljske naložbe
         v kapital te družbe.

      39      Portugalska republika glede tega, da naj bi bila pravica do imenovanja predsednika organa vodenja družbe GALP državni ukrep
         – določba o tem imenovanju je v njenem statutu in delničarskem sporazumu –, nazadnje trdi, da ta pravica ni državni ukrep,
         temveč zasebnopravni akt, ki ne spada na področje uporabe členov 43 ES in 56 ES.

      40      Komisija na te trditve odgovarja, da, kar zadeva sklicevanje Portugalske republike na zgoraj navedeno sodbo Komisija proti
         Italiji, so s pravico veta in pravico do imenovanja predsednika organa vodenja državi podeljena posebna pooblastila glede
         nekaterih odločitev skupščine, ki zadevajo vse delničarje in potencialne vlagatelje, in ne zgolj tistih, ki izvajajo vpliv
         na odločitve zadevne družbe. Zato naj ta država članica ne bi mogla izpodbijati uporabe člena 56 ES v tej zadevi.

       Presoja Sodišča
      –       Uporaba členov 43 ES in 56 ES
      41      Glede vprašanja, ali nacionalna zakonodaja spada v sklop ene ali druge temeljne svoboščine, je treba v skladu z ustaljeno
         sodno prakso upoštevati namen zadevne zakonodaje (glej zlasti sodbo z dne 24. maja 2007 v zadevi Holböck, C-157/05, ZOdl.,
         str. I-4051, točka 22, ter zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Italiji, točka 33, in Komisija proti Portugalski z dne 11.
         novembra 2010, točka 40).

      42      Na stvarno področje uporabe določb člena 43 ES glede svobode ustanavljanja spadajo nacionalni predpisi, ki se uporabijo, kadar
         ima državljan zadevne države članice kapitalski delež v družbi s sedežem v drugi državi članici, kar mu omogoča, da vpliva
         na sprejemanje odločitev te družbe in določanje njene dejavnosti (glej zlasti sodbo z dne 13. aprila 2000 v zadevi Baars,
         C-251/98, Recueil, str. I-2787, točka 22, ter zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Italiji, točka 34, in Komisija proti Portugalski
         z dne 11. novembra 2010, točka 41).

      43      Določbe člena 56 ES o prostem pretoku kapitala se nanašajo zlasti na neposredne naložbe, torej naložbe vseh vrst fizičnih
         in pravnih oseb, ki jih izvedejo fizične ali pravne osebe in ki so namenjene vzpostavitvi ali ohranjanju trajnih in neposrednih
         vezi med osebo, ki je zagotovila kapital, in družbo, ki je dobila kapital za izvajanje gospodarske dejavnosti. Za ta cilj
         se predpostavlja, da delnice imetniku omogočajo dejansko udeležbo pri upravljanju te družbe ali njenem nadzoru (glej zlasti
         sodbo z dne 23. oktobra 2007 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-112/05, ZOdl., str. I-8995, točka 18 in navedena sodna praksa,
         ter zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Italiji, točka 35, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 42).

      44      Nacionalna zakonodaja, ki se ne uporabi samo za deleže, na podlagi katerih je mogoče vplivati na odločitve družbe in odločati
         o njenih dejavnostih, temveč se uporablja ne glede na velikost deleža, ki ga ima delničar v družbi, lahko spada tako v okvir
         člena 43 ES kot člena 56 ES (zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Italiji, točka 36, in Komisija proti Portugalski z dne 11.
         novembra 2010, točka 43).

      45      Ugotoviti je treba, da v tej tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti ni izključeno, da zadevne nacionalne določbe vplivajo na
         vse delničarje in potencialne vlagatelje, ne samo na delničarje, ki lahko vplivajo na upravljanje in nadzor družbe GALP. Zato
         je treba sporne določbe preučiti z vidika členov 43 ES in 56 ES.

      –       Neizpolnitev obveznosti iz člena 56 ES
      46      Uvodoma je treba opozoriti, da člen 56(1) ES v skladu z ustaljeno sodno prakso na splošno prepoveduje omejitve pretoka kapitala
         med državami članicami (glej zlasti sodbo z dne 28. septembra 2006 v združenih zadevah Komisija proti Nizozemski, C-282/04
         in C-283/04, ZOdl., str. I-9141, točka 18 in navedena sodna praksa, ter zgoraj navedene sodbe Komisija proti Nemčiji z dne
         23. oktobra 2007, točka 17; Komisija proti Portugalski z dne 8. julija 2010, točka 48, ter Komisija proti Portugalski z dne
         11. novembra 2010, točka 45).

      47      Ker Pogodba ES ne vsebuje opredelitve pojma „pretok kapitala“ v smislu člena 56(1) ES, je Sodišče priznalo usmerjevalno vrednost
         nomenklature pretoka kapitala iz Priloge I k Direktivi Sveta z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe [ta člen je
         razveljavila Amsterdamska pogodba] (88/361/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 10, zvezek 1, str. 10). Sodišče
         je tako presodilo, da pomenijo pretok kapitala v smislu člena 56(1) ES zlasti „neposredne“ naložbe, to so naložbe v obliki
         udeležbe v podjetju z lastništvom delnic, ki omogoča dejansko sodelovanje pri njegovem upravljanju in nadzoru, in „portfeljske“
         naložbe, to so naložbe v obliki pridobitve vrednostnih papirjev na trgu kapitala, opravljene izključno kot denarna naložba,
         brez namena vplivati na upravljanje in nadzor podjetja (glej zgoraj navedene sodbe Komisija proti Nizozemski, točka 19 in
         navedena sodna praksa; Komisija proti Nemčiji z dne 23. oktobra 2007, točka 18; Komisija proti Portugalski z dne 8. julija
         2010, točka 49, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 46).

      48      V zvezi s tema oblikama naložb je Sodišče pojasnilo, da je treba kot „omejitve“ v smislu člena 56(1) ES opredeliti nacionalne
         ukrepe, ki bi lahko preprečili oziroma omejevali pridobitev delnic v zadevnih podjetjih ali ki bi lahko odvrnili vlagatelje
         iz drugih držav članic od naložb v njihov kapital (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra
         2010, točka 47 in navedena sodna praksa).

      49      Portugalska republika izpodbija opredelitev člena 4(3) statuta družbe GALP in upoštevnih klavzul delničarskega sporazuma za
         državni ukrep. Poleg tega med drugim trdi, da v skladu s tem sporazumom pravico države, da imenuje predsednika organa vodenja
         družbe GALP, izvršuje CGD, in ne država Portugalska, zaradi česar zadevna določba ni državni ukrep in torej ne spada na področje
         uporabe členov 43 ES in 56 ES.

      50      Glede tega je treba ugotoviti, prvič, da je bil, kot je razvidno iz spisa, statut družbe GALP sprejet pred koncem prve faze
         privatizacije družbe GALP, torej v obdobju, ko je bila država Portugalska lastnica večine delniškega kapitala te družbe. Prav
         tako je bila posebna pravica veta v korist te države, ki se zlasti izvršuje glede odločitev o spremembah statuta te družbe,
         določena z zakonom. Tako klavzule v zvezi s pravico do imenovanja predsednika organa vodenja družbe GALP družbeniki od takrat
         ne morejo odpraviti brez soglasja države.

      51      Drugič, glede trditve Portugalske republike v tem okviru, da predsednika organa vodenja imenuje CGD, zadošča ugotovitev, da
         ker je kapital te banke v popolni lasti države, zadnja izvršuje svoje pravice prek CGD. Kar zadeva zasebno naravo delničarskega
         sporazuma, se država Portugalska prek CGD posvetuje z referenčnimi delničarji, ki jih je izbrala, da bi ohranila svoj vpliv
         na sestavo in upravljanje družbe GALP.

      52      V teh okoliščinah je treba šteti, da je Portugalska republika sama po eni strani prek nacionalnega zakonodajalca dovolila
         izdajo prednostnih delnic v delniškem kapitalu družbe GALP in po drugi strani kot javni organ na podlagi člena 15(3) LQP odločila,
         da se izdajo prednostne delnice v tem kapitalu in se dodelijo državi ter da se določijo posebne pravice, ki izhajajo iz teh
         delnic.

      53      Poleg tega je treba ugotoviti, da uvedba pravice države, da imenuje predsednika organa vodenja družbe GALP, ni posledica običajne
         uporabe prava družb. Medtem ko je v ZGD izrecno prepovedano, da bi bila pravica do imenovanja članov organa vodenja pridržana
         za nekatere kategorije delnic, je v uredbi-zakonu št. 261-A/99 in statutu družbe GALP nasprotno določeno, da je potrditev
         izbire predsednika organa vodenja pravica, ki je neločljivo povezana s posebnimi delnicami države. Gre torej za posebno pravico,
         ki odstopa od splošnega prava družb in je z nacionalnim zakonodajnim ukrepom predvidena zgolj v korist javnih subjektov (glej
         v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji z dne 23. oktobra 2007, točke od 59 do 61).

      54      Zato je za pravico do imenovanja predsednika organa vodenja družbe GALP treba šteti, da pripada Portugalski republiki, zaradi
         česar spada na področje uporabe člena 56(1) ES.

      55      Glede omejevalnosti sistema, v katerem ima država Portugalska v delniškem kapitalu družbe GALP prednostne delnice, iz katerih
         izhajajo posebne pravice in ki je predviden z nacionalno zakonodajo in deloma s statutom navedene družbe, je treba ugotoviti,
         da lahko take delnice odvrnejo gospodarske subjekte iz drugih držav članic od naložb v kapital te družbe.

      56      Glede pravice veta namreč iz člena 4(3) uredbe-zakona št. 261-A/99 izhaja, da je soglasje države Portugalske pogoj za odobritev
         številnih pomembnih odločitev v zvezi z družbo GALP. V zvezi s tem je treba pojasniti, da je soglasje države predvsem potrebno
         za vsako odločitev o spremembi statuta družbe GALP, tako da je vpliv države Portugalske na to družbo mogoče zmanjšati samo,
         če se država s tem strinja.

      57      Zato ta pravica veta – ker tej državi daje vpliv na upravljanje in nadzor družbe GALP, ki ni upravičen glede na velikost deleža,
         ki ga ima v tej družbi – gospodarske subjekte iz drugih držav članic lahko odvrne od neposrednih vlaganj v kapital te družbe,
         saj ne bi mogli sodelovati pri njenem upravljanju in nadzoru v sorazmerju z vrednostjo svojih deležev (glej zlasti zgoraj
         navedene sodbe Komisija proti Nemčiji z dne 23. oktobra 2007, točke od 50 do 52; Komisija proti Portugalski z dne 8. julija
         2010, točka 60, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 56).

      58      Podobno lahko zadevna pravica veta odvrača portfeljske naložbe v kapital družbe GALP, saj bi lahko morebitna zavrnitev države
         Portugalske, da odobri pomembno odločitev, ki so jo organi te družbe predstavili kot skladno z njenimi interesi, zmanjšala
         vrednost delnic navedene družbe in tako zanimanje za naložbe v te delnice (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe Komisija
         proti Nizozemski, točka 27; Komisija proti Portugalski z dne 8. julija 2010, točka 61, in Komisija proti Portugalski z dne
         11. novembra 2010, točka 57).

      59      V zvezi s pravico do imenovanja predsednika organa vodenja je treba ugotoviti, da pomeni omejitev prostega pretoka kapitala,
         ker taka posebna pravica pomeni odstop od splošnega prava družb in jo nacionalni zakonodajni ukrep predvideva zgolj v korist
         javnih subjektov (glej zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Nemčiji z dne 23. oktobra 2007, točka 61, in Komisija proti Portugalski
         z dne 11. novembra 2010, točka 62). Čeprav je res, da zakon to možnost lahko določi kot pravico kvalificirane manjšine, je
         treba ugotoviti, da bi morala biti v tem primeru dostopna vsem delničarjem in ne bi smela biti pridržana zgolj državi.

      60      Ker namreč pravica do imenovanja člana organa vodenja, določena v členu 15(1) LQP in členu 4(3) uredbe-zakona št. 261-A/99,
         omejuje dejansko možnost delničarjev, ki niso država Portugalska, da bi bili udeleženi v delniškem kapitalu družbe GALP, tako
         da bi z njo vzpostavili ali ohranili trajne in neposredne gospodarske vezi, ki omogočajo dejansko udeležbo pri njenem upravljanju
         ali nadzoru, lahko neposredne vlagatelje iz drugih držav članic odvrne od neposrednih naložb v kapital te družbe.

      61      Iz tega sledi, da pravica veta na nekatere odločitve skupščine družbe GALP in pravica do imenovanja predsednika organa vodenja
         pomenita omejitev prostega pretoka kapitala v smislu člena 56(1) ES.

      62      Trditve Portugalske republike, da bi bilo treba uporabiti zatrjevano logiko iz zgoraj navedene sodbe Keck in Mithouard, ne
         morejo omajati te ugotovitve.

      63      Glede tega je treba poudariti, da zadevni nacionalni ukrepi niso podobni predpisom o načinu prodaje, za katere je Sodišče
         v zgoraj navedeni sodbi Keck in Mithouard štelo, da se zanje ne uporablja člen 28 ES.

      64      V skladu z navedeno sodbo namreč uporaba nacionalnih določb, ki na ozemlju države članice uvoza omejujejo ali prepovedujejo
         nekatere načine prodaje, za proizvode iz drugih držav članic ne more ovirati trgovine med državami članicami pod pogojem,
         prvič, da te določbe veljajo za vse zadevne gospodarske subjekte, ki opravljajo dejavnost na nacionalnem ozemlju, in, drugič,
         da pravno in dejansko enako vplivajo na trženje domačih proizvodov in tistih iz drugih držav članic. Razlog za to je, da navedena
         uporaba ne more preprečiti dostopa zadnjenavedenih proizvodov do trga države članice uvoza ali ga ovirati bolj, kot ovira
         dostop domačih proizvodov (sodba z dne 10. maja 1995 v zadevi Alpine Investments, C‑384/93, Recueil, str. I-1141, točka 37).

      65      Čeprav v obravnavani zadevi zadevne nacionalne določbe res brez razlikovanja veljajo tako za rezidente kot za nerezidente,
         je treba ugotoviti, da vplivajo na sam položaj pridobitelja deleža in lahko torej vlagatelje iz drugih držav članic odvrnejo
         od takih naložb ter tako vplivajo na dostop do trga (glej sodbo z dne 13. maja 2003 v zadevi Komisija proti Španiji, C-463/00,
         ZOdl., str I-4581, točka 61 in navedena sodna praksa, ter zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Portugalski z dne 8. julija
         2010, točka 67, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 68).

      66      Ugotovitve, da te nacionalne določbe pomenijo omejitev prostega pretoka kapitala, prav tako ne more omajati trditev Portugalske
         republike, da sporne posebne pravice nimajo nobenega učinka na neposredne in portfeljske naložbe v kapital družbe GALP, ker
         je velik del delnic te družbe v rokah vlagateljev iz drugih držav članic.

      67      Ugotoviti je treba, kot je bilo navedeno v točkah 58 in 61 te sodbe, da sporne nacionalne določbe, ki uvajajo instrumente,
         s katerimi je mogoče omejiti možnost udeležbe neposrednih vlagateljev v kapitalu družbe GALP, da bi z njo vzpostavili ter
         ohranjali trajne in neposredne gospodarske vezi, ki bi jim omogočale dejansko udeležbo pri upravljanju ali nadzorovanju te
         družbe, zmanjšujejo interes za pridobitev kapitalskega deleža družbe (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Komisija proti
         Nemčiji z dne 23. oktobra 2007, točka 54, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 70).

      68      Te ugotovitve ne omaja okoliščina, da je med delničarji družbe GALP tudi več neposrednih vlagateljev. Zaradi te okoliščine
         namreč v okviru te tožbe ni mogoče zanikati, da so sporne nacionalne določbe neposredne vlagatelje iz drugih držav članic,
         bodisi dejanske bodisi potencialne, lahko odvrnile od pridobitve deleža v tej družbi, da bi bili v tej družbi udeleženi z
         namenom vzpostavitve in ohranjanja trajnih in neposrednih gospodarskih vezi z njo, ki bi jim omogočale dejansko udeležbo pri
         upravljanju ali nadzoru te družbe, čeprav so bili upravičeni sklicevati se na načelo prostega pretoka kapitala in varstvo,
         ki jim ga to načelo zagotavlja (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Nemčiji z dne 23. oktobra 2007, točka
         55, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 71).

      69      Glede na navedeno je treba ugotoviti, da to, da ima država Portugalska prednostne delnice, ki imetniku dajejo posebne pravice,
         pomeni omejitev prostega pretoka kapitala v smislu člena 56(1) ES.

       Upravičenost omejitev

       Trditve strank
      70      Komisija meni, da omejitve, ki izhajajo iz posebnih pravic, ki jih ima država Portugalska v družbi GALP, ne morejo biti upravičene
         z nobenim od ciljev, ki jih uveljavlja Portugalska republika, in da v vsakem primeru kršijo načelo sorazmernosti.

      71      Trdi, da posebne pravice, ki jih ima država v družbi GALP, ne morejo biti upravičene z razlogi javne varnosti, v tem primeru
         z zagotavljanjem varnosti energetske oskrbe Portugalske. Kot naj bi bilo namreč razvidno iz uredbe-zakona št. 31/2006 o splošnih
         temeljih organizacije in delovanja nacionalnega sistema oskrbe z nafto (Diário da República I, serija A, št. 33 z dne 15. februarja 2006) in iz uredbe-zakona št. 30/2006 o splošnih temeljih organizacije in delovanja
         sistema oskrbe z zemeljskim plinom (Diário da República I, serija A, št. 33 z dne 15. februarja 2006), mora država, in ne družba GALP, zagotavljati varnost oskrbe z nafto in zemeljskim
         plinom.

      72      V zvezi z načelom sorazmernosti Komisija trdi, da posebne pravice, ki jih ima država v družbi GALP, niso primerne za zagotovitev
         dobrega delovanja distribucijskega omrežja za plin in prodaje na drobno naftnih derivatov družbe GALP. Te pravice naj bi dejansko
         pomenile instrumente, s katerimi se uresničuje zasebni interes družbe, in ne nacionalni interes. Poleg tega naj v nasprotju
         z zahtevami sodne prakse Sodišča na tem področju (glej zlasti sodbo z dne 4. junija 2002 v zadevi Komisija proti Franciji,
         C-483/99, Recueil, str. I-4781, točke od 50 do 53) ne bi bilo uvedeno nobeno objektivno in podrobno merilo, s katerim bi bilo
         uokvirjeno izvrševanje teh pravic, tako da naj bi te imetnik v praksi uporabljal popolnoma po lastni presoji.

      73      Komisija poleg tega trdi, da obstoja posebnih pravic države v družbi GALP ni mogoče upravičiti niti s sekundarnim pravom Unije.

      74      V skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z
         zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 230)
         lahko javna odgovornost za zagotovitev varnosti oskrbe z zemeljskim plinom zahteva zunanjo intervencijo države kot regulatorja,
         ne pa intervencije države od znotraj kot prednostnega delničarja podjetij, ki delujejo na trgu.

      75      V zvezi z naftnim sektorjem Komisija pojasnjuje, da je v skladu z Direktivo Sveta 2006/67/ES z dne 24. julija 2006 o obveznosti
         držav članic glede vzdrževanja minimalnih zalog surove nafte in/ali naftnih derivatov (UL L 217, str. 8) prav tako država,
         in ne zasebna podjetja, tista, ki nosi javno odgovornost za zagotavljanje varnosti oskrbe z naftnimi derivati.

      76      Komisija nazadnje izpodbija trditev Portugalske republike, da se za zadevne ukrepe uporablja člen 86 ES, prvič, ker se ta
         določba nanaša na določeno kategorijo podjetij, ne na države članice, in, drugič, ker predmet tega postopka niso posebne pravice,
         ki bi jih država podelila družbi GALP, ampak posebne pravice države v tej družbi.

      77      Portugalska republika trdi, da so zadevni nacionalni ukrepi – čeprav priznava, da ti pomenijo omejitev svobode ustanavljanja
         in prostega pretoka kapitala – vseeno upravičeni glede na člena 46 ES in 58 ES, ker so nujni za zagotovitev varnosti oskrbe
         države z zemeljskim plinom in nafto in jo zagotavljajo na primeren način, zlasti ker na ravni Unije ne obstajajo za to ustrezni
         instrumenti.

      78      Ta država članica pojasnjuje tudi, da je lahko izvrševanje zadevnih posebnih pravic predmet učinkovitega sodnega nadzora.
         Tako bi država, če njeno izvrševanje teh pravic ne bi temeljilo na dejanski in resni grožnji za varnost oskrbe, storila kršitev,
         ki bi jo lahko vsak delničar družbe GALP uveljavljal pred nacionalnimi sodišči, bodisi upravnimi bodisi civilnimi.

      79      Poleg tega Portugalska republika ob zatrjevanju, da so sporne odločbe v skladu z načelom sorazmernosti, trdi, da Komisija
         nikakor ni dokazala, da obstajajo manj omejujoči ukrepi, na podlagi katerih bi država v primeru dejanske in resne grožnje
         za varnost oskrbe lahko ukrepala hitro in učinkovito.

      80      Nazadnje ta država članica trdi, da so sporne nacionalne določbe vseeno skladne s pravom Unije na podlagi člena 86(2) ES,
         ker so nujne, da lahko družba GALP primerno opravlja storitve splošnega gospodarskega pomena, ki ji jih je poverila država.

      Presoja Sodišča
      81      V skladu z ustaljeno sodno prakso so lahko nacionalni ukrepi, ki omejujejo prosti pretok kapitala, upravičeni iz razlogov,
         navedenih v členu 58 ES, ali iz nujnih razlogov v splošnem interesu, če lahko zagotavljajo uresničitev zastavljenega cilja
         in ne presegajo tega, kar je potrebno za dosego tega cilja (glej zgoraj navedene sodbe Komisija proti Nemčiji z dne 23. oktobra
         2007, točki 72 in 73 in navedena sodna praksa; Komisija proti Portugalski z dne 8. julija 2010, točka 69, in Komisija proti
         Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 83).

      82      Glede odstopanj, dovoljenih v skladu s členom 58 ES, ni mogoče zanikati, da je cilj, na katerega se sklicuje Portugalska republika,
         to je zagotovitev varnosti energetske oskrbe te države članice v primeru krize, vojne ali terorizma, lahko razlog javne varnosti
         (glej sodbo v zadevi Komisija proti Španiji z dne 14. februarja 2008, C-274/06, točka 38, ter zgoraj navedeni sodbi Komisija
         proti Portugalski z dne 8. julija 2010, točka 72, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 84) in da lahko
         upravičuje oviranje prostega pretoka kapitala. Pomen, ki ga države članice in Evropska unija pripisujejo varnosti energetske
         oskrbe, je med drugim v zvezi z nafto razviden iz Direktive 2006/67, glede sektorja zemeljskega plina pa iz Direktive 2003/55.

      83      Vendar ni sporno, da je treba zahteve javne varnosti, zlasti kot odstopanje od temeljnega načela prostega pretoka kapitala,
         razlagati ozko, tako da njihovega obsega ne more enostransko določiti vsaka država članica brez nadzora institucij Unije.
         Tako se je mogoče na javno varnost sklicevati le ob dejanski in dovolj resni grožnji, ki bi lahko prizadela temeljne interese
         družbe (glej zlasti sodbo z dne 14. marca 2000 v zadevi Église de scientologie, C-54/99, Recueil, str. I-1335, točka 17, ter
         zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Portugalski z dne 8. julija 2010, točka 73, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra
         2010, točka 85).

      84      Portugalska republika glede tega zlasti trdi, da trenutno obstaja zaskrbljenost v zvezi z nekaterimi naložbami zlasti samostojnih
         skladov ali morebitnimi naložbami terorističnih organizacij v podjetja iz strateških sektorjev, ki pomenijo tako grožnjo glede
         energetske oskrbe. Ker mora država članica zagotoviti varnost redne in nepretrgane oskrbe z nafto in zemeljskim plinom, naj
         bi bilo legitimno, da se Portugalska republika opremi s sredstvi, ki so nujna za zagotovitev temeljnega interesa varnosti
         oskrbe v primeru krize, in zagotovi, da se uvedejo primerni instrumenti, s katerimi se bo mogoče hitro in učinkovito odzvati
         za zagotovitev nepretrgane varnosti take oskrbe.

      85      Portugalska republika je navedla zgolj razlog varnosti energetske oskrbe, ne da bi natančno pojasnila, zakaj ocenjuje, da
         bi vsaka od spornih posebnih pravic ali vse skupaj omogočale preprečitev takšne grožnje za temeljni interes, kot je energetska
         oskrba, zaradi česar utemeljitve na podlagi javne varnosti v obravnavani zadevi ni mogoče sprejeti.

      86      Poleg tega trditve Portugalske republike, da v zdajšnjem pravu Unije ni zagotovljena zadostna varnost energetske oskrbe držav
         članic, zaradi česar je morala sprejeti primerne nacionalne ukrepe za zagotovitev varstva tega za družbo temeljnega interesa,
         ni mogoče sprejeti.

      87      Tudi če bi na podlagi pravil sekundarne zakonodaje Unije obstajala dolžnost države članice zagotoviti energetsko oskrbo na
         nacionalnem ozemlju, kot trdi Portugalska republika, se na spoštovanje take dolžnosti ni mogoče sklicevati za utemeljevanje
         ukrepa, ki je načeloma v nasprotju s temeljno svoboščino (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Portugalski z dne 11.
         novembra 2010, točka 89).

      88      Zaradi celovitosti je glede sorazmernosti zadevnih nacionalnih določb treba navesti, kot pravilno poudarja Komisija, da izvrševanje
         posebnih pravic države, ki jih ima država Portugalska kot lastnica prednostnih delnic v delniškem kapitalu družbe GALP, v
         nasprotju s trditvami tožene države članice ni podvrženo nobenemu posebnemu in objektivnemu pogoju ali okoliščini.

      89      Namreč, čeprav člen 15(3) LQP določa, da je izdaja prednostnih delnic v delniškem kapitalu družbe GALP, s katerimi so državi
         Portugalski podeljene posebne pravice, odvisna od precej splošno in nenatančno oblikovanega pogoja, da je to potrebno zaradi
         razlogov nacionalnega interesa, je treba vseeno ugotoviti, da niti v tem zakonu niti v statutu družbe GALP niso določena merila
         glede posebnih okoliščin, v katerih se lahko izvršujejo navedene posebne pravice (glej zgoraj navedeni sodbi Komisija proti
         Italiji, točka 51, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 91). Enaka ugotovitev velja za odstavek 1
         tega člena 15, na podlagi katerega je za državno imenovanje člana organa vodenja določen pogoj, ki je prav tako oblikovan
         precej splošno in nenatančno ter se nanaša na varstvo javnega interesa.

      90      Zato taka negotovost pomeni resno kršitev prostega pretoka kapitala, saj daje nacionalnim organom glede uporabe teh pravic
         tako široko diskrecijsko pravico, da je ni mogoče šteti za sorazmerno z zastavljenimi cilji (glej v tem smislu zgoraj navedeni
         sodbi Komisija proti Italiji, točka 52, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra 2010, točka 92).

      91      Nazadnje je glede utemeljitve na podlagi člena 86(2) ES treba poudariti, da ta določba v povezavi z odstavkom 1 tega člena
         lahko upraviči dejstvo, da država članica podjetju, pooblaščenemu za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena,
         dodeli posebne ali izključne pravice, ki so v nasprotju z določbami Pogodbe, če se posebna naloga, ki mu je bila dodeljena,
         lahko opravi le z dodelitvijo teh pravic in če razvoj trgovine ni ogrožen v obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije
         (sodbe z dne 17. maja 2001 v zadevi TNT Traco, C‑340/99, Recueil, str. I-4109, točka 52; z dne 18. decembra 2007 v zadevi
         Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia, C-220/06, ZOdl., str. I-12175, točka 78, in
         z dne 1. oktobra 2009 v zadevi Woningstichting Sint Servatius, C-567/07, ZOdl., str. I-9021, točka 44).

      92      Vendar je treba v obravnavani zadevi ugotoviti, da to ni namen določb zadevne nacionalne ureditve, na katere se nanaša tožba
         zaradi neizpolnitve obveznosti proti Portugalski republiki.

      93      Te določbe, kot pravilno poudarja Komisija, namreč ne zadevajo podelitve posebnih ali izključnih pravic družbi GALP niti opredelitve
         njenih dejavnosti kot storitev splošnega gospodarskega pomena, ampak se nanašajo na zakonitost dodelitve posebnih pravic državi
         Portugalski kot delničarki te družbe, ki izhajajo iz prednostnih delnic, ki jih ima ta v delniškem kapitalu družbe GALP.

      94      Vsekakor, ker mora država članica podrobno obrazložiti, zakaj bi bila v primeru ukinitve izpodbijanih ukrepov izpolnitev nalog
         splošnega gospodarskega pomena, ki so dodeljene podjetju, v sprejemljivih gospodarskih okoliščinah po njenem mnenju ogrožena
         (zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji z dne 13. maja 2003, točka 82), Portugalska republika ni nikakor pojasnila,
         zakaj naj bi šlo za tak primer v obravnavani zadevi.

      95      Iz tega sledi, da člena 86(2) ES v položaju, kot je ta v obravnavani zadevi, ni mogoče uporabiti in ga zato Portugalska republika
         ne more navesti v utemeljitev zadevnih nacionalnih določb, ki pomenijo omejitev s Pogodbo zagotovljenega prostega pretoka
         kapitala.

      96      Tako je treba tudi trditev, ki se nanaša na člen 86(2) ES, zavrniti.

      97      Zato je treba ugotoviti, da Portugalska republika s tem, da je v družbi GALP v korist države Portugalske in drugih oseb javnega
         prava ohranila posebne pravice – kot so te, ki so v tej zadevi določene v LQP, uredbi-zakonu št. 261-A/99 in statutu te družbe
         –, ki izhajajo iz prednostnih delnic te države v delniškem kapitalu družbe GALP, ni izpolnila obveznosti iz člena 56 ES.

      –        Neizpolnitev obveznosti iz člena 43 ES
      98      Glede predloga Komisije, naj se ugotovi, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 43 ES, zadošča navesti,
         da iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da če zadevni nacionalni ukrepi povzročajo omejitve svobode ustanavljanja, so
         te neposredna posledica ovir prostega pretoka kapitala, obravnavanih zgoraj, od katerih jih ni mogoče ločiti. Zato glede na
         to, da je bila ugotovljena kršitev člena 56(1) ES, teh ukrepov ni treba ločeno preučiti glede na pravila Pogodbe v zvezi s
         svobodo ustanavljanja (glej zlasti zgoraj navedene sodbe Komisija proti Španiji z dne 13. maja 2003, točka 86; Komisija proti
         Nizozemski, točka 43; Komisija proti Portugalski z dne 8. julija 2010, točka 80, in Komisija proti Portugalski z dne 11. novembra
         2010, točka 99).

       Stroški
      99      V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala,
         naj se Portugalski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      1.      Portugalska republika s tem, da je v družbi GALP Energia SGPS SA v korist države Portugalske in drugih oseb javnega prava
            ohranila posebne pravice – kot so te, ki so v tej zadevi določene v zakonu št. 11/90 v zvezi z okvirnim zakonom o privatizaciji
            (Lei n° 11/90, Lei Quadro das Privatizaçoes) z dne 5. aprila 1990, uredbi-zakonu št. 261-A/99 o odobritvi prve faze postopka
            privatizacije delniškega kapitala družbe GALP – Petróleos e Gás de Portugal SGPS SA (Decreto-Lei n° 261-A/99 aprova a 1.ª
            fase do processo de privatização do capital social da GALP – Petróleos e Gás de Portugal, SGPS, SA) z dne 7. julija 1999 in
            statutu te družbe –, ki izhajajo iz prednostnih delnic („golden shares“) te države v delniškem kapitalu te družbe, ni izpolnila
            obveznosti iz člena 56 ES.
      2.      Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.
      Podpisi
      * Jezik postopka: portugalščina.


Sodba Sodišča z dne 25. novembra 1987. # Italijanska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Potrditev obračuna EKUJS. # Zadeva 343/85.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 12. septembra 2007.#Komisija Evropskih skupnosti proti Transport Environment Development Systems (Trends).#Arbitražna klavzula - Četrti okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti - Pogodbe glede projektov na področju telematskih aplikacij skupnega interesa - Neobstoj dokazil in neskladnost s pogodbenimi določili za del prijavljenih stroškov - Povračilo prejetih zneskov.#Zadeva T-448/04.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 12. septembra 2007 – Komisija proti Trends
      (Zadeva T-448/04)
      „Arbitražna klavzula – Četrti okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti – Pogodbe glede projektov na področju telematskih aplikacij skupnega interesa – Neobstoj dokazil in neskladnost s pogodbenimi določili za del prijavljenih stroškov – Povračilo prejetih zneskov“
      1.                     Postopek – Rok za predložitev dokazov (Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 48(1) in 66(2)) (Glej točki 52 in 56.)
      2.                     Postopek – Predložitev Sodišču prve stopnje na podlagi arbitražne klavzule (člen 238 ES; Sklep Evropskega parlamenta in Sveta
            št. 1110/94; Sklep Sveta 94/801) (Glej točke 63, 64 in od 91 do 94.)
      Predmet

               Predlog Komisije, naj se družbi Trends naloži, naj na podlagi arbitražne klavzule v smislu člena 283 ES Komisiji povrne znesek
                  48.046 eurov s pogodbeno določenimi obrestmi ali, podredno, z zamudnimi obrestmi.

            Izrek

                  1)

                  	Zahtevek za izločitev listin se zavrne.

                  2)

                  	Družbi Transport Environment Development Systems (Trends) se naloži, naj Komisiji plača znesek 48.046 eurov z zamudnimi obrestmi
                     po letni obrestni meri 5,50 %, šteto od 1. januarja 1999 do poplačila celotnega dolga.

                  3)

                  	Družbi Trends se naloži plačilo stroškov.


Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 21. septembra 2017.#Portugalska republika proti Evropski komisiji.#EKJS in EKSRP – Izdatki, izključeni iz financiranja – Uredba (ES) št. 1290/2005 – Sheme neposrednih podpor za kmete – Uredbi (ES) št. 73/2009 in št. 1122/2009 – Sistem mlečnih kvot – Uredbi (ES) št. 1788/2003 in št. 595/2004 – Nadomestitev pregledov kmetij na kraju samem z upravnimi pregledi.#Zadeva T-261/16.


title: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. decembra 2011.#Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA proti Administración General del Estado.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal Supremo - Španija.#Prosti pretok kapitala - Davek od dohodkov pravnih oseb - Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja - Prepoved odbitja davka, ki je bil v drugih državah članicah odmerjen, ne pa plačan.#Zadeva C-157/10.

text:
      Zadeva C-157/10
      Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
      proti
      Administración General del Estado
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo)
      „Prosti pretok kapitala – Davek od dohodkov pravnih oseb – Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja – Prepoved odbitja davka, ki je bil v drugih državah članicah odmerjen, ne pa plačan“
      Povzetek sodbe
      1.        Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Opredelitev upoštevnih elementov prava Unije
      (člen 267 PDEU)
      2.        Prosti pretok kapitala – Omejitve – Neugodnosti, ki so posledica vzporednega izvajanja davčnih pristojnosti držav članic –
            Dopustnost – Pogoj – Neobstoj diskriminacije
      (člena 63 PDEU in 65 PDEU)
      3.        Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davek od dohodkov pravnih oseb – Sistem preprečevanja dvojnega ekonomskega
            obdavčevanja dohodkov, pridobljenih kot obresti v drugi državi članici
      (Pogodba EGS, člen 67 (postal člen 67 Pogodbe ES, razveljavljen z Amsterdamsko pogodbo); člena 63 PDEU in 65 PDEU; Direktiva
            Sveta 88/361, člen 1)
      1.        V skladu z ustaljeno sodno prakso je naloga Sodišča, da v okviru postopka sodelovanja z nacionalnimi sodišči, uvedenega s
         členom 267 PDEU, predložitvenemu sodišču da koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. Zato mora Sodišče
         po potrebi preoblikovati vprašanje. Poleg tega lahko Sodišče upošteva pravila prava Unije, na katera se nacionalno sodišče
         v vprašanjih za predhodno odločanje ni sklicevalo, da bi sodišču, ki je izdalo predložitveno odločbo, dalo koristen odgovor.

      (Glej točki 18 in 19.)
      2.        Če ukrepov za poenotenje in uskladitev na ravni Unije ni, ostanejo države članice pristojne, da s konvencijo ali enostransko
         opredelijo merila za porazdelitev davčne pristojnosti, zlasti zaradi odprave dvojnega obdavčevanja. Dolžne so sprejeti potrebne
         ukrepe za preprečevanje dvojnega obdavčevanja tako, da uporabijo zlasti merila, ki se upoštevajo v mednarodni davčni praksi.
         Neugodnosti, ki jih lahko povzroči vzporedno izvajanje davčne pristojnosti različnih držav članic, ne pomenijo omejitev prostega
         pretoka kapitala, če to izvajanje ni diskriminatorno. Če države članice niso dolžne prilagajati svojega davčnega sistema različnim
         davčnim sistemom drugih držav članic za odpravo dvojnega obdavčevanja, a fortiori niso dolžne prilagajati svoje davčne zakonodaje, da bi davčnemu zavezancu omogočile davčno ugodnost, ki mu jo je podelila
         druga država članica v okviru izvajanja svoje davčne pristojnosti, če ta zakonodaja ni diskriminatorna.

      (Glej točke 31, 38 in 39.)
      3.        Člen 67 Pogodbe EGS in člen 1 Direktive 88/361 o izvajanju člena 67 Pogodbe (člen, ki je bil razveljavljen z Amsterdamsko
         pogodbo) ne nasprotujeta predpisu države članice, ki glede davka od dohodkov pravnih oseb v okviru določb, ki preprečujejo
         dvojno obdavčevanje, prepoveduje odbiti davek, odmerjen v drugih državah članicah Unije za dohodke, ki so bili pridobljeni
         na njihovem ozemlju in za katere nastane obveznost plačila davka od dohodkov pravnih oseb, če kljub nastanku obdavčljivega
         dogodka davek ni bil plačan, ker zanj velja oprostitev, olajšava ali druga davčna ugodnost, pod pogojem, da ta predpis ni
         diskriminatoren glede na obravnavo, ki je določena za obresti, pridobljene v tej državi članici, kar mora preveriti nacionalno
         sodišče.

      (Glej točko 46 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
      z dne 8. decembra 2011(*)

      „Prosti pretok kapitala – Davek od dohodkov pravnih oseb – Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja – Prepoved odbitja davka, ki je bil v drugih državah članicah odmerjen, ne pa plačan“
      V zadevi C-157/10,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija)
         z odločbo z dne 25. januarja 2010, ki je prispela na Sodišče 2. aprila 2010, v postopku

      Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
      proti
      Administración General del Estado,

      SODIŠČE (prvi senat),
      v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, M. Safjan, M. Ilešič, E. Levits (poročevalec) in J.-J. Kasel, sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: A. Calot Escobar,
      na podlagi pisnega postopka,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za špansko vlado M. Muñoz Pérez, zastopnik,
      –        za češko vlado M. Smolek in V. Štencel, zastopnika,
      –        za dansko vlado C. Vang, zastopnik,
      –        za nemško vlado T. Henze in C. Blaschke, zastopnika,
      –        za estonsko vlado M. Linntam, zastopnica,
      –        za francosko vlado G. de Bergues in J. Gstalter, zastopnika,
      –        za italijansko vlado G. Palmieri, zastopnica, skupaj s P. Gentilijem, avvocato dello Stato,
      –        za nizozemsko vlado C. Wissels in J. Langer, zastopnika,
      –        za poljsko vlado M. Szpunar, zastopnik,
      –        za portugalsko vlado L. Inez Fernandes, zastopnik,
      –        za švedsko vlado A. Falk in S. Johannesson, zastopnici,
      –        za vlado Združenega kraljestva H. Walker, zastopnica,
      –        za Evropsko komisijo R. Lyal in C. Urraca Caviedes, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 63 PDEU in 65 PDEU.

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (v nadaljevanju: BBVA) in Administración
         General del Estado, ki se nanaša na to, da zadnjenavedena družbi BBVA ni dovolila, da bi od zneska davka od dohodkov pravnih
         oseb, odmerjen za davčno leto 1991 za svetovne prihodke, odštela znesek davka, odmerjen v Belgiji za obresti, ki jih je dobila
         v tej državi članici, ki pa v tej državi članici ni bil plačan zaradi oprostitve.

       Pravni okvir
       Pravo Skupnosti
      3        Člen 67 Pogodbe EGS (postal člen 67 Pogodbe ES, ta pa je bil razveljavljen z Amsterdamsko pogodbo), ki je veljal ob nastanku
         dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari, je določal:

      „1.      Med prehodnim obdobjem in kolikor je potrebno za zagotovitev pravilnega delovanja skupnega trga, države članice med seboj
         postopno odpravijo vse omejitve pretoka kapitala oseb s prebivališčem v državah članicah ter vsakršno diskriminacijo na podlagi
         državljanstva ali prebivališča teh strank ali kraja naložbe tega kapitala.

      […]“
      4        Člen 1(1) Direktive Sveta z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (88/361/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini,
         poglavje 10, zvezek 1, str. 10) določa:

      „Države članice odpravijo omejitve pretoka kapitala med rezidenti držav članic, brez poseganja v nadaljnje določbe. Da bi
         olajšali uporabo te direktive, se pretoki kapitala razvrstijo v skladu z nomenklaturo v Prilogi I.“

      5        Člen 6(2) Direktive 88/361 med drugim Kraljevini Španiji dovoljuje, da začasno nadaljuje uporabo omejitev pretoka kapitala
         iz Priloge IV te direktive ob upoštevanju pogojev in rokov iz te priloge.

       Špansko notranje pravo
      6        Člen 57(1) splošnega zakona o davkih 230/1963 (Ley General Tributaria 230/1963) z dne 28. decembra 1963 (BOE št. 313 z dne
         31. decembra 1963, str. 18248) je določal:

      „Kadar je od davka treba odbiti dolgovane ali plačane zneske, ki so bili predhodno obračunani na podlagi drugega davka ali
         davkov, se zneski odbijejo v celoti, čeprav je zanje veljala oprostitev ali olajšava.“

      7        Zakon 61/1978 o davku od dohodkov pravnih oseb (Ley 61/1978 del Impuesto sobre Sociedades) z dne 27. decembra 1978 (BOE št.
         312 z dne 30. decembra 1978, str. 29429), je v členu 24(4) določal:

      „Če obstaja osebna obveznost plačevanja davka in če se med prihodke zavezanca štejejo dohodki, ki so bili pridobljeni in obdavčeni
         v tujini, se odbije najmanjši od teh zneskov:

      (a) znesek, ki je bil dejansko plačan v tujini iz naslova plačevanja davkov, ki so enaki ali podobni temu davku.
      (b) znesek davka, ki bi ga zavezanec moral plačati v Španiji za dohodke, če bi bili pridobljeni na španskem ozemlju.“
       Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja
      8        Konvencija, ki sta jo sklenili Kraljevina Španija in Kraljevina Belgija zaradi izogibanja dvojnemu obdavčevanju in ureditve
         nekaterih vprašanj glede davka na dohodek in na premoženje, ki je bila podpisana v Bruslju 24. septembra 1970 in jo je Kraljevina
         Španija ratificirala 28. maja 1971 (BOE št. 258 z dne 27. oktobra 1972, str. 19176, v nadaljevanju: Konvencija o izogibanju
         dvojnega obdavčevanja) ter je veljala ob nastanku dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, je v členu 11 določala:

      „1.      Obresti, ki nastanejo v državi pogodbenici in so izplačane rezidentu druge države pogodbenice, se lahko obdavčijo v tej drugi
         državi.

      2.      Vendar se take obresti lahko obdavčijo tudi v državi pogodbenici, v kateri so nastale, v skladu z zakoni te države, tako zaračunani
         davek pa ne sme presegati 15 % bruto zneska obresti.

      […]“
      9        Člen 23 te konvencije določa:

      „1.      Če rezident države pogodbenice prejme dohodek, ki ni naveden v odstavkih 3 in 4 tega člena in ki se na podlagi določb te konvencije
         obdavči v drugi državi pogodbenici, prva država ta dohodek oprosti davka […].

      […]
      3.      […] [Č]e rezident države članice prejme dohodek, ki se na podlagi člena 10(2), 11(2) in (7) ali 12(2) in (6) obdavči v drugi
         državi pogodbenici, prva država za davek, ki ga ta rezident dolguje za ta dohodek, odobri odbitek, ki se izračuna za znesek
         zgoraj navedenega dohodka, ki je vključen v obdavčljivo osnovo za tega rezidenta in katerega stopnja ne more biti nižja od
         stopnje davka, ki se za navedeni dohodek pobira v drugi državi pogodbenici […]“.

       Dejansko stanje in vprašanje za predhodno odločanje
      10      Družba BBVA je obvladujoča družba v Grupo Consolidado (konsolidirana skupina) 2/82. V španskem pravnem sistemu je konsolidirana
         skupina enota, ki je sestavljena za davčne namene iz skupine družb, med katerimi ena obvladuje druge.

      11      Oficina Nacional de Inspección je z odločbo z dne 24. oktobra 1997, ki je bila sprejeta na podlagi inšpekcijskega pregleda,
         ki se je nanašal na davek od dohodkov pravnih oseb za davčno obdobje, ki ustreza letu 1991, in v kateri je ugotovila, da je
         v skladu s členom 24(4) zakona 61/1978 davka oproščen le znesek, ki je bil „dejansko“ plačan, davčno osnovo, ki jo je prijavila
         družba BBVA, povečala za 6.750.405 ESP (40.570,75 EUR). Ta znesek je ustrezal znesku, ki ga je družba BBVA odbila od zneska
         davka od dohodkov pravnih oseb na podlagi davka, ki je bil odmerjen v Belgiji za obresti, pridobljene v tej državi članici,
         čeprav zadnjenavedeni davek ni bil plačan, ker je zanj veljala oprostitev.

      12      Tribunal Económico-Administrativo Central (upravni revizorski organ) je z odločbo z dne 11. maja 2001 potrdil odločbo  Oficina
         Nacional de Inspección. Ker je senat za upravne spore Audiencia Nacional s sodbo z dne 26. junija 2003 zavrnil tožbo, ki jo
         je družba BBVA vložila zoper to odločbo, je družba BBVA vložila kasacijsko pritožbo pri Tribunal Supremo.

      13      Družba BBVA je v pritožbi navedla, da ima pravico, da od zneska davka od dohodka pravnih oseb, za katerega plačilo je zavezana
         v Španiji za svetovne prihodke, odbije znesek davka, ki je bil odmerjen v Belgiji za obresti, pridobljene v tej državi članici,
         in ki ni bil plačan, ker je zanj veljala oprostitev.

      14      Tribunal Supremo je navedlo, da špansko nacionalno pravo, kot ga je razlagalo v svojih zadnjih sodbah, nasprotuje temu, da
         družba BBVA od zneska davka od dohodka pravnih oseb, ki je odmerjen v Španiji, odbije znesek davka, odmerjenega v Belgiji,
         če ta znesek ni bil plačan zaradi oprostitve davka. To naj bi izhajalo tudi iz člena 23(3) Konvencije o izogibanju dvojnega
         obdavčevanja.

      15      Navedeno sodišče se sprašuje, ali je taka ureditev v skladu z načelom prostega pretoka kapitala, ker družbe s sedežem v Španiji,
         ki investirajo v Belgiji in s temi investicijami ustvarijo dobiček, izgubijo davčno ugodnost, ki so jim jo podelili belgijski
         organi, saj na koncu v državi članici, v kateri imajo sedež, plačajo znesek davka od dohodka pravnih oseb, ki jim je bil odmerjen,
         vendar so bile plačila tega davka oproščene v državi, v kateri so investirale.

      16      V teh okoliščinah je Tribunal Supremo prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali je treba člena 63 [PDEU] in 65 [PDEU] razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi (ki je bila sprejeta enostransko
         ali na podlagi dvostranske konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja), ki glede davka od dohodkov pravnih oseb v okviru
         določb, ki preprečujejo dvojno obdavčevanje, prepoveduje odbiti davek, odmerjen v drugih državah članicah Evropske unije za
         dohodke, ki so bili pridobljeni na njihovem ozemlju in za katere je nastala obveznost plačila davka od dohodkov pravnih oseb,
         če kljub nastanku obdavčljivega dogodka davek ni bil plačan, ker zanj velja oprostitev, olajšava ali druga davčna ugodnost?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
       Dopustnost
      17      Portugalska vlada meni, da je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe zavreči kot nedopusten, ker razlaga členov 63 PDEU
         in 65 PDEU, za katero prosi predložitveno sodišče, v smislu uporabe pravnega pravila v času za razrešitev spora iz postopka
         v glavni stvari, ki se nanaša na davčno obdobje, ki ustreza letu 1991, ni potrebna. Člena 73b in 73d Pogodbe ES (postala člena
         56 ES in 58 ES) sta bila namreč v Pogodbo o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti vnesena šele s Pogodbo o Evropski uniji,
         podpisano 7. februarja 1992 v Maastrichtu.

      18      V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso naloga Sodišča, da v okviru postopka sodelovanja
         z nacionalnimi sodišči, uvedenega s členom 267 PDEU, predložitvenemu sodišču da koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora,
         o katerem odloča, in da mora zato Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanje (glej zlasti sodbi z dne 4. maja 2006 v zadevi
         Haug, C-286/05, ZOdl., str. I‑4121, točka 17, in z dne 11. marca 2008 v zadevi Jager, C-420/06, ZOdl., str. I‑1315, točka
         46).

      19      Poleg tega lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče upošteva pravila prava Unije, na katera se nacionalno sodišče v
         vprašanjih za predhodno odločanje ni sklicevalo, da bi sodišču, ki je izdalo predložitveno odločbo, dalo koristen odgovor
         (glej zlasti sodbe z dne 12. oktobra 2004 v zadevi Wolff & Müller, C‑60/03, ZOdl., str. I‑9553, točka 24; z dne 7. julija
         2005 v zadevi Weide, C‑153/03, ZOdl., str. I‑6017, točka 25, in z dne 23. februarja 2006 v zadevi Van Hilten‑van der Heijden,
         C-513/03, ZOdl., str. I‑1957, točka 26).

      20      Naloga Sodišča je namreč razložiti vse določbe prava Unije, ki jih nacionalna sodišča potrebujejo za odločanje v sporih, čeprav
         te določbe niso izrecno navedene v vprašanjih, ki jih postavijo ta sodišča (glej sodbo z dne 19. novembra 2002 v zadevi Strawson
         in Gagg & Sons, C‑304/00, Recueil, str. I‑10737, točka 58, ter zgoraj navedeno sodbo Jager, točka 47).

      21      Ker je Sodišče pristojno, da odgovori na predhodno vprašanje ob upoštevanju pravnih določb, ki jih je treba uporabiti za dejansko
         stanje iz postopka v glavni stvari, je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila portugalska vlada, zavrniti.

       Vsebinska obravnava
       Uvodne ugotovitve
      22      Zadeva iz postopka v glavni stvari se nanaša na davčno obdobje, ki ustreza letu 1991, torej na dejanski in pravni položaj,
         ki je nastal pred začetkom veljavnosti Pogodbe DEU. Pravila s področja prostega pretoka kapitala, ki so se uporabljala v času
         dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari, so bila uvedena s členom 67 Pogodbe EGS in Direktivo 88/361, ki je bila sprejeta
         za izvajanje tega člena.

      23      Iz tega izhaja, da je treba na predhodno vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti glede na te določbe.

      24      V zvezi s tem je treba spomniti, da se je z Direktivo 88/361 uresničila popolna liberalizacija pretoka kapitala in da je bilo
         z njenim členom 1(1), katerega neposredni učinek je priznalo Sodišče, državam članicam zato naložena obveznost odprave vseh
         omejitev pretoka kapitala (glej sodbo z dne 11. decembra 2003 v zadevi Barbier, C-364/01, Recueil, str. I‑15013, točka 57
         in navedena sodna praksa).

      25      Vendar je člen 6(2) Direktive 88/361 Kraljevini Španiji do 31. decembra 1992 dopuščal omejitev nekaterih pretokov kapitala,
         ki so navedeni na seznamih III in IV Priloge IV k tej direktivi.

      26      Iz tega izhaja, da je najprej treba preučiti, ali predpis, kot je ta iz postopka v glavni stvari, pomeni omejitev prostega
         pretoka kapitala v smislu člena 1(1) Direktive 88/361.

      27      Le če predpis iz postopka v glavni stvari povzroči omejitev prostega pretoka kapitala, mora predložitveno sodišče dalje preučiti,
         ali pretok kapitala, na podlagi katerega je prišlo do spornega plačila obresti, spada med izjeme iz člena 6(2) Direktive 88/361,
         saj je predložitveno sodišče edino pristojno, da ugotovi dejanski stan ter da določi naravo in vir obresti, ki jih je družba
         BBVA pridobila v Belgiji.

       Obstoj omejitve prostega pretoka kapitala
      28      Spomniti je treba, da čeprav sodijo neposredni davki v pristojnost držav članic, jo morajo te izvajati ob spoštovanju prava
         Unije (glej sodbe z dne 14. februarja 1995 v zadevi Schumacker, C-279/93, Recueil, str. I-225, točka 21; z dne 11. avgusta
         1995 v zadevi Wielockx, C-80/94, Recueil, str. I-2493, točka 16, in z dne 6. junija 2000 v zadevi Verkooijen, C-35/98, Recueil,
         str. I‑4071, točka 32, ter zgoraj navedeno sodbo Barbier, točka 56).

      29      Naloga vsake države članice je, da ob upoštevanju prava Unije uredi svoj sistem obdavčevanja dohodkov od investicijskega kapitala
         ter v tem okviru opredeli davčno osnovo in davčno stopnjo, ki se uporabljata za tistega, ki prejme dobiček (glej po analogiji
         sodbi z dne 16. julija 2009 v zadevi Damseaux, C-128/08, ZOdl., str. I‑6823, točka 25, in z dne 10. februarja 2011 v združenih
         zadevah Haribo Lakritzen Hans Riegel in Österreichische Salinen, C-436/08 in C‑437/08, ZOdl., str. I-305, točka 167 in navedena
         sodna praksa).

      30      Iz tega je razvidno, da so lahko obresti, ki jih posojilojemalec s sedežem v eni državi članici plača posojilodajalcu s sedežem
         v drugi državi članici, predmet pravnega dvojnega obdavčevanja, če se obe državi članici odločita izvajati davčno pristojnost
         in obdavčiti navedene obresti, pri čemer jih prva obdavči pri viru, druga pa jih vključi v obdavčljivi dohodek posojilodajalca.

      31      Če ukrepov za poenotenje in uskladitev na ravni Unije ni, ostanejo države članice pristojne, da s konvencijo ali enostransko
         opredelijo merila za porazdelitev davčne pristojnosti, zlasti zaradi odprave dvojnega obdavčevanja (sodbe z dne 12. maja 1998
         v zadevi Gilly, C-336/96, Recueil, str. I‑2793, točki 24 in 30; z dne 21. septembra 1999 v zadevi Saint-Gobain ZN, C-307/97,
         Recueil, str. I‑6161, točka 57; z dne 8. novembra 2007 v zadevi Amurta, C-379/05, ZOdl., str. I-9569, točka 17, in z dne 20.
         maja 2008 v zadevi Orange European Smallcap Fund, C‑194/06, ZOdl., str. I-3747, točka 32). Dolžne so sprejeti potrebne ukrepe
         za preprečevanje dvojnega obdavčevanja tako, da uporabijo zlasti merila, ki se upoštevajo v mednarodni davčni praksi (glej
         sodbo z dne 14. novembra 2006 v zadevi Kerckhaert in Morres, C‑513/04, ZOdl., str. I‑10967, točka 23).

      32      V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da so bili taki ukrepi za preprečevanje dvojnega
         obdavčevanja v španski pravni red uvedeni s Konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja in s špansko zakonodajo.

      33      Tako je člen 23(3) navedene konvencije določal, da Kraljevina Španija za davek, ki je rezidentu te države članice odmerjen
         za obresti, ki so bile pridobljene v Belgiji, odobri odbitek, ki se izračuna za znesek teh obresti, ki je vključen v obdavčljivo
         osnovo za tega rezidenta in katerega stopnja ne more biti nižja od stopnje davka, ki se za navedeni dohodek pobira v Belgiji.

      34      Glede dohodkov, ki so bili pridobljeni in obdavčeni v tujini, je člen 24(4) zakona 61/1978 določal odbitek manjšega od dveh
         zneskov, in sicer bodisi znesek, ki je bil dejansko plačan v tujini iz naslova plačevanja davkov, ki so enaki ali podobni
         temu davku, bodisi znesek davka, ki bi ga zavezanec za te dohodke moral plačati v Španiji, če bi bili pridobljeni na španskem
         ozemlju.

      35      V okviru spora iz postopka v glavni stvari družba BBVA kljub temu predlaga, naj se znesek davka, ki je bil odmerjen v Belgiji
         za obresti, pridobljene v tej državi članici, ni pa bil plačane zaradi oprostitve plačila davka, odbije od zneska davka od
         dohodka pravnih oseb, ki se odmeri v Španiji.

      36      Predložitveno sodišče meni, da bi lahko taka razlaga Konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja in španske nacionalne zakonodaje,
         namreč, da je od davka, ki se odmeri v Španiji, mogoče odbiti le davek, ki je bil v drugi državi članici dejansko plačan,
         družbe s sedežem v Španiji odvračala od investiranja njihovega kapitala v drugi državi članici.

      37      Zato je treba ugotoviti, da manj ugodno obravnavanje, ki naj bi ga bila v obravnavani zadevi deležna družba BBVA, ni v dvojni
         obdavčitvi obresti, ki jih je pridobila družba BBVA, saj so bile te obdavčene le v Španiji, temveč v tem, da ji je bilo onemogočeno,
         da bi pri izračunu davka, ki ga mora plačati v Španiji, izkoristila davčno ugodnost, ki ji je bila kot oprostitev plačila
         davka podeljena z belgijskimi predpisi.

      38      Sodišče pa je že razsodilo, da neugodnosti, ki jih lahko povzroči vzporedno izvajanje davčne pristojnosti različnih držav
         članic, ne pomenijo omejitev prostega pretoka kapitala, če to izvajanje ni diskriminatorno (glej v tem smislu zgoraj navedene
         sodbe Kerckhaert in Morres, točke 19, 20 in 24; Orange European Smallcap Fund, točke 41, 42 in 47, in Damseaux, točka 27).

      39      Če države članice niso dolžne prilagajati svojega davčnega sistema različnim davčnim sistemom drugih držav članic za odpravo
         dvojnega obdavčevanja (glej sodbo z dne 12. februarja 2009 v zadevi Block, C‑67/08, ZOdl., str. I‑883, točka 31), a fortiori niso dolžne prilagajati svoje davčne zakonodaje, da bi davčnemu zavezancu omogočile davčno ugodnost, ki mu jo je podelila
         druga država članica v okviru izvajanja svoje davčne pristojnosti, če ta zakonodaja ni diskriminatorna.

      40      Zato je treba preveriti, ali niso na podlagi uporabe predpisa, kot je ta iz postopka v glavni stvari, obresti, pridobljene
         v drugi državi članici, obravnavane diskriminatorno glede na obresti, pridobljene v Španiji.

      41      V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da lahko do diskriminacije pride ne le z uporabo različnih pravil za primerljive
         položaje, temveč tudi z uporabo istega pravila za različne položaje (glej zgoraj navedeno sodbo Schumacker, točka 30; sodbo
         z dne 29. aprila 1999 v zadevi Royal Bank of Scotland, C-311/97, Recueil, str. I-2651, točka 26, ter zgoraj navedeno sodbo
         Kerckhaert in Morres, točka 19).

      42      Kar zadeva davčno zakonodajo države prebivališča, položaj davčnega zavezanca, ki prejme obresti, ni nujno drugačen samo zato,
         ker te obresti prejme od posojilojemalca s sedežem v drugi državi članici, ki ima pri izvajanju svoje davčne pristojnosti
         možnost, da za te obresti določi obdavčitev pri viru na podlagi davka na dohodek (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo
         Kerckhaert in Morres, točka 19, in sodbo z dne 6. decembra 2007 v zadevi Columbus Container Services, C‑298/05, ZOdl., str.
         I‑10451, točka 42).

      43      V obravnavani zadevi sicer pred Sodiščem ni bilo navedeno, da so obresti, pridobljene v drugi državi članici, diskriminatorno
         obravnavane glede na obresti, pridobljene v Španiji.

      44      Vendar je iz pravnega okvira, kot ga je predstavilo predložitveno sodišče, razvidno, da zakon 230/1963 v členu 57(1) določa,
         da če je treba od zneska davka odbiti zneske, ki so dolgovani ali plačani za enega ali več predhodno odmerjenih dajatev, se
         ti zneski odbijejo v celoti, tudi če so predmet oprostitve ali olajšave.

      45      Zato je naloga predložitvenega sodišča, ki je edino pristojno za razlago nacionalnega prava, da preveri, ali bi se ob upoštevanju
         načina obdavčitve obresti, pridobljenih v Španiji, navedena določba zakona 230/1963 lahko uporabila za te obresti in ali v
         tem primeru obravnava, ki je določena za obresti, pridobljene v drugi državi članici, ni diskriminatorna glede na obravnavo,
         ki je določena za obresti, pridobljene v Španiji, kar zadeva možnost odbitja davka, ki je odmerjen, ne pa plačan.

      46      Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da člen 67 Pogodbe EGS in člen 1 Direktive 88/361
         ne nasprotujeta predpisu države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki glede davka od dohodkov pravnih oseb v
         okviru določb, ki preprečujejo dvojno obdavčevanje, prepoveduje odbiti davek, odmerjen v drugih državah članicah Unije za
         dohodke, ki so bili pridobljeni na njihovem ozemlju in za katere nastane obveznost plačila davka od dohodkov pravnih oseb,
         če kljub nastanku obdavčljivega dogodka davek ni bil plačan, ker zanj velja oprostitev, olajšava ali druga davčna ugodnost,
         pod pogojem, da ta predpis ni diskriminatoren glede na obravnavo, ki je določena za obresti, pridobljene v tej državi članici,
         kar mora preveriti predložitveno sodišče.

       Stroški
      47      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
      Člen 67 Pogodbe EGS in člen 1(1) Direktive Sveta 88/361/EGS z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (člena, ki
            je bil razveljavljen z Amsterdamsko pogodbo) ne nasprotujeta predpisu države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari,
            ki glede davka od dohodkov pravnih oseb v okviru določb, ki preprečujejo dvojno obdavčevanje, prepoveduje odbiti davek, odmerjen
            v drugih državah članicah Evropske unije za dohodke, ki so bili pridobljeni na njihovem ozemlju in za katere nastane obveznost
            plačila davka od dohodkov pravnih oseb, če kljub nastanku obdavčljivega dogodka davek ni bil plačan, ker zanj velja oprostitev,
            olajšava ali druga davčna ugodnost, pod pogojem, da ta predpis ni diskriminatoren glede na obravnavo, ki je določena za obresti,
            pridobljene v tej državi članici, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
      Podpisi
      * Jezik postopka: španščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 16. decembra 2011.#Francoska republika proti Evropski komisiji.#ESRR - Zmanjšanje finančne pomoči - Strukturna pomoč Skupnosti v regiji Martinique - Tožba za razglasitev ničnosti - Javna naročila - Direktiva 93/37/EGS - Pojem ,neposredna subvencija‘ - Pojem ,športni, rekreacijski in počitniški objekti‘ - Obveznost obrazložitve - Načelo sorazmernosti.#Zadeva T-488/10.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 16. decembra 2011 – Francija proti Komisiji
      (Zadeva T-488/10)
      „ESRR – Zmanjšanje finančne pomoči – Strukturna pomoč Skupnosti v regiji Martinique – Tožba za razglasitev ničnosti – Javna naročila – Direktiva 93/37/EGS – Pojem ,neposredna subvencija‘ – Pojem ,športni, rekreacijski in počitniški objekti‘ – Obveznost obrazložitve – Načelo sorazmernosti“
      1.                     Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Ukrep, ki zmanjša stroške podjetja – Vpliv na razlago pojma subvencije v smislu člena
            2(1) Direktive 93/37 (člen 107(1) PDEU; Direktiva Sveta 93/37, člen 2(1)) (Glej točke od 25 do 33.)
      2.                     Približevanje zakonodaj – Postopki oddaje javnih naročil za gradnje – Direktiva 93/37 – Cilj – Polni učinek (Direktiva Sveta
            93/37) (Glej točke od 59 do 65.)
      3.                     Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba Komisije o zmanjšanju zneska finančne pomoči Skupnosti (člen
            296 PDEU; Direktiva Sveta 93/37, člen 2(2)) (Glej točke od 68 do 71.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije št. C(2010) 5229 z dne 28. julija 2010 o ukinitvi dela prispevka Evropskega
                  sklada za regionalni razvoj (ESRR) iz naslova enotnega programskega dokumenta za cilj 1 – strukturna pomoč Skupnosti regiji
                  Martinique v Franciji.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 7. februarja 2002. # Theresia Rudolph proti Svetu Evropske unije in Komisiji Evropskih skupnosti. # Nepogodbena odgovornost. # Zadeva T-187/94.


title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. novembra 2009. # SGL Carbon AG proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Pritožba - Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP - Trg elektrotehničnih in mehanskih ogljikovih in grafitnih proizvodov - Člen 15(2) Uredbe št. 17 - Smernice o načinu določanja glob - Upoštevni promet in tržni delež - Vrednost ‚lastne‘ potrošnje - Načelo enakega obravnavanja - Načelo sorazmernosti. # Zadeva C-564/08 P.

text:
      Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. novembra 2009 – SLG Carbon proti Komisiji
      (Zadeva C‑564/08 P)
      „Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP – Trg elektrotehničnih in mehanskih ogljikovih in grafitnih proizvodov – Člen 15(2) Uredbe št. 17 – Smernice o načinu določanja glob – Upoštevni promet in tržni delež – Vrednost ‚lastne‘ potrošnje – Načelo enakega obravnavanja – Načelo sorazmernosti“
      1.                     Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost – Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje s
            področja konkurence (Glej točke 22, 23, 25 in 31.)
      2.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Upoštevani promet – Vrednost dobav znotraj podjetja – Vključitev (Uredba Sveta št.
            17, člen 15(2)) (Glej točko 30.)
      3.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Razvrstitev zadevnih podjetij v kategorije s posebnim izhodiščem – Dopustnost (Uredba
            Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točke 43, 45, 49 in 56.)
      4.                     Pritožba – Pristojnost Sodišča – Izpodbijanje presoje Sodišča prve stopnje glede zneska globe, naložene podjetju, zaradi pravičnosti
            – Izključitev – Nadzor, omejen na preizkus, ali je Sodišče prve stopnje upoštevalo bistvene dejavnike presoje teže kršitve
            in vse trditve, navedene zoper naloženo globo (Glej točki 58 in 59.)
      Predmet

               Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 8. oktobra 2008 v zadevi SGL Carbon proti Komisiji (T-68/04),
                  s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo pritožnice za razglasitev ničnosti odločbe Komisije 2004/420/ES z dne 3. decembra
                  2003 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP glede omejevalnega sporazuma na trgu elektrotehničnih
                  in mehanskih ogljikovih in grafitnih proizvodov ali, podredno, na znižanje globe, naložene pritožnici – Neupoštevanje trditev
                  pritožnice glede upoštevanja vrednosti lastne potrošnje pri izračunu prometa in tržnega deleža zadevnih podjetij, ker naj
                  bi šlo za nedopusten nov očitek – Kršitev načel sorazmernosti in enakega obravnavanja.

            Izrek
      1)         Pritožba se zavrne.
      2)         SGL Carbon AG se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. junija 2006. # Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Švedski. # Neizpolnitev obveznosti države - Socialna politika - Zaščita varnosti in zdravja delavcev - Direktiva 89/391/EGS - Sposobnosti in zmožnosti delavcev, ki zagotavljajo aktivnostih varovanja in preprečitve poklicnih rizikov v podjetju. # Zadeva C-459/04.

text:
      Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. junija 2006 – Komisija  proti Švedski
      (Zadeva C-459/04)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 89/391/EGS – Sposobnosti in zmožnosti delavcev, ki zagotavljajo dejavnosti varovanja in preprečitve poklicnih rizikov v podjetju“
      1.                     Akti institucij – Direktive – Prenos s strani držav članic (člen  249, tretji odstavek, ES) (Glej točke od 32 do 34.)
      2.                     Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev - Direktiva 89/391 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti
            in zdravja delavcev pri delu (Direktiva Sveta 89/391, člen 7(5) in (8)) (Glej točke od 36 do 47.)
      Predmet

               Neizpolnitev obveznosti države – Nepopoln prenos člena 7(8) Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov
                  za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, str. 1) – Definicije sposobnosti in zmožnosti delavcev,
                  ki jih delodajalec določi za varovanje in preprečitev poklicnih rizikov podjetja

            Izrek

                  1)

                  	Tožba se zavrne.

                  2)

                  	Komisija Evropskih skupnosti in Kraljevina Švedska nosita svoje stroške.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti razširjeni senat) z dne 4. aprila 2001. # Regione Friuli Venezia Giulia proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči - Ničnostna tožba - Obrazložitev. # Zadeva T-288/97.


title: Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 19. maja 2011. # Tempus Vade, SL proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prijava besedne znamke Skupnosti AIR FORCE - Prejšnje skupnostne in nacionalne besedne in figurativne znamke TIME FORCE - Relativni razlogi za zavrnitev - Neobstoj verjetnosti zmede - Neobstoj podobnosti znakov - Člen 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-81/10.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 19. maja 2011 – Tempus Vade proti UUNT – Palacios Serrano (AIR FORCE)
      (Zadeva T-81/10)
      „Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti AIR FORCE – Prejšnje skupnostne in nacionalne besedne in figurativne znamke TIME FORCE – Relativni razlogi za zavrnitev – Neobstoj verjetnosti zmede – Neobstoj podobnosti znakov – Člen 8(1)(b) in (5) Uredbe (ES) št. 207/2009“
      Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede v zvezi s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 207/2009, člen  8(1)(b)) (Glej točke 38 in od 40 do 43.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 7. januarja 2010 (zadeva R 1114/2008‑4) v zvezi s postopkom z ugovorom
                  med družbo Tempus Vade, SL in  Juanom Palaciosom Serranom.

            Podatki o zadevi

               Prijavitelj znamke Skupnosti:

               Juan Palacios Serrano

               Zadevna znamka Skupnosti:

               besedna znamka AIR FORCE za proizvode iz razreda 14 – zahteva za registracijo št. 5016704

               Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom:

               Tempus Vade, SL

               Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom:

               besedna znamka Skupnosti TIME FORCE (znamka Skupnosti št. 395657) za proizvode iz razredov 14, 18 in 25 ter figurativne znamke
                  Skupnosti, ki vsebujejo besedni element TIME FORCE za proizvode iz razredov 14, 18 in 25 (znamka Skupnosti št. 398776) in
                  za proizvode iz razredov 3, 8, 9, 14, 18, 25, 34, 35 in 37 (znamka Skupnosti št. 3112133)

               Odločba oddelka za ugovore :

               ugoditev ugovoru v celoti

               Odločba odbora za pritožbe:

               razveljavitev odločbe oddelka za ugovore in zavrnitev ugovora

      Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Družbi Tempus Vade, SL se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 14. septembra 1999. # Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države. # Zadeva C-401/98.


title: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. novembra 2007. # Komisija Evropskih skupnosti proti Italijanski republiki. # Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2004/80/ES - Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah - Odškodnina žrtvam kaznivih dejanj - Neizvršitev prenosa v predpisanem roku. # Zadeva C-112/07.

text:
      Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. novembra 2007 – Komisija proti Italiji
      (Zadeva C‑112/07)
      „Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2004/80/ES – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Odškodnina žrtvam kaznivih dejanj – Neizvršitev prenosa v predpisanem roku“
      Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati – Stanje po preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 6.)
      Predmet

         Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila
                  2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj (UL L 261, str. 15), v predpisanem roku.

            Izrek

                  Italijanska republika, s tem da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo
                     Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila 2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

                  Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.