title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 13. marca 2012. # Melli Bank plc proti Svet Evropske unije. # Pritožba - Skupna zunanja in varnostna politika - Omejevalni ukrepi, sprejeti proti Islamski republiki Iran, da bi se preprečilo širjenje jedrskega orožja - Zamrznitev sredstev hčerinske družbe banke - Načelo sorazmernosti - Lastništvo ali nadzor subjekta. # Zadeva C-380/09 P.

text:
         SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 13. marca 2012 (
            *1
         )
      „Pritožba — Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi, sprejeti proti Islamski republiki Iran, zato da se prepreči širjenje jedrskega orožja — Zamrznitev sredstev hčerinske družbe banke — Načelo sorazmernosti — Lastništvo ali nadzor subjekta“
      V zadevi C-380/09 P,
      zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 25. septembra 2009,

         Melli Bank plc s sedežem v Londonu (Združeno kraljestvo), ki jo zastopajo D. Anderson in D. Wyatt, QC, ter R. Blakeley, barrister, ki sta jih pooblastila S. Gadhia in T. Din, solicitors,
      pritožnica,
      druge stranke v postopku so

         Svet Evropske unije, ki ga zastopata M. Bishop in R. Szostak, zastopnika,
      tožena stranka na prvi stopnji,

         Francoska republika, ki jo zastopajo E. Belliard, G. de Bergues, L. Butel in E. Ranaivoson, zastopniki,

         Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, ki ga zastopa S. Hathaway, zastopnik, skupaj s S. Lee, barrister,

         Evropska komisija, ki jo zastopata S. Boelaert in M. Konstantinidis, zastopnika,
      intervenienti na prvi stopnji,
      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot, predsedniki senatov, A. Prechal, predsednica senata, A. Rosas (poročevalec), sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, K. Schiemann, E. Juhász, D. Šváby, sodniki, M. Berger, sodnica, in E. Jarašiūnas, sodnik,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 29. marca 2011,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. junija 2011
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Družba Melli Bank plc (v nadaljevanju: Melli Bank) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče) z dne 9. julija 2009 v združenih zadevah Melli Bank proti Svetu (T-246/08 in T-332/08, ZOdl., str. II-2629, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeni tožbi, prvič, v zadevah T-246/08 in T-332/08 za razglasitev ničnosti točke 4 preglednice B iz Priloge k Sklepu Sveta 2008/475/ES z dne 23. junija 2008 o izvajanju člena 7(2) Uredbe (ES) št. 423/2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 163, str. 29, v nadaljevanju: sporni sklep) v delu, ki se nanaša nanjo, in drugič, v zadevi T-332/08, po potrebi, za razglasitev, da se člen 7(2)(d) Uredbe Sveta (ES) št. 423/2007 z dne 19. aprila 2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 103, str. 1) ne uporablja.

               2

               Kot je v točki 1 izpodbijane sodbe pojasnilo Splošno sodišče, je pritožnica, družba Melli Bank, delniška družba, ki je registrirana in ima sedež v Združenem kraljestvu ter ima dovoljenje in deluje pod nadzorom Financial Services Authority (organ za finančne storitve Združenega kraljestva). V Združenem kraljestvu je bančne dejavnosti začela opravljati 1. januarja 2002, po preoblikovanju podružnice Bank Melli Iran v tej državi članici. Bank Melli Iran, ki je matična družba in edina lastnica družbe Melli Bank, je iranska banka pod nadzorom iranske države.

         Pravni okvir

         Resoluciji Varnostnega sveta Združenih narodov 1737 (2006) in 1747 (2007)

               3

               Zaradi pritiska na Islamsko republiko Iran, zato da bi ta ustavila jedrske dejavnosti, ki pomenijo nevarnost širjenja jedrskega orožja in razvoja sistemov za izstrelitev jedrskega orožja (v nadaljevanju: širjenje jedrskega orožja), je Varnostni svet Združenih narodov (v nadaljevanju: Varnostni svet) 23. decembra 2006 sprejel Resolucijo 1737 (2006).

               4

               V odstavku 12 te resolucije je Varnostni svet odločil:
               „da morajo vse države od sprejetja te resolucije dalje zamrzniti sredstva, finančno premoženje in gospodarske vire na svojem ozemlju, ki so v lasti ali pod nadzorom oseb ali subjektov, določenih v prilogi, ter sredstva, finančno premoženje in gospodarske vire drugih oseb ali subjektov, za katere bosta [Varnostni svet] ali Odbor lahko ugotovila, da sodelujejo v dejavnostih Irana, nevarnih z vidika širjenja jedrskega orožja, ali razvijanju izstrelitvenih sistemov jedrskega orožja, so z njimi neposredno povezani ali jih podpirajo; enako velja za osebe ali subjekte, ki delujejo v njihovem imenu ali po njihovih navodilih, in subjekte, ki jih imajo v lasti ali jih nadzorujejo, tudi z nezakonitimi sredstvi […]“

               5

               V prilogi k Resoluciji 1737 (2006) so našteti osebe in subjekti, ki so vpleteni v širjenje jedrskega orožja in katerih sredstva in gospodarske vire (v nadaljevanju: sredstva) je treba zamrzniti.

               6

               Ta seznam je bil nato posodobljen z več resolucijami, zlasti z Resolucijo Varnostnega sveta 1747 (2007) z dne 24. marca 2007, s katero so bila zamrznjena sredstva iranske banke Bank Sepah in njene podružnice v Združenem kraljestvu Bank Sepah International plc. Zoper pritožnico Varnostni svet ni odredil ukrepov zamrznitve sredstev.

         Skupno stališče 2007/140/SZVP

               7

               Kar zadeva Evropsko unijo, je bilo zaradi izvedbe Resolucije 1737 (2006) sprejeto Skupno stališče Sveta 2007/140/SZVP z dne 27. februarja 2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 61, str. 49).

               8

               Člen 5(1) Skupnega stališča 2007/140 določa:
               „Vsa sredstva […], ki neposredno ali posredno pripadajo naslednjim osebam, so v njihovi lasti oziroma jih posedujejo ali nadzirajo:

                        (a)

                        osebe s seznama v prilogi k [Resoluciji] 1737 in druge osebe in subjekti, ki sta jih določila Varnostni svet ali Odbor v skladu z odstavkom 12 RVSZN 1737; te osebe in subjekti so našteti v Prilogi I,

                        (b)

                        osebe in subjekti, ki jih Priloga I ne zajema in sodelujejo pri dejavnostih Irana, nevarnih z vidika širjenja jedrskega orožja, ali pri razvijanju izstrelitvenih sistemov jedrskega orožja, so z njimi neposredno povezani ali jih podpirajo, ali osebe ali subjekti, ki delujejo v njihovem imenu ali po njihovih navodilih, ali subjekti, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom, tudi s pomočjo nezakonitih sredstev, kot so našteti v Prilogi II.“

               9

               Pritožnica ni navedena v prilogah k Skupnemu stališču 2007/140.

         Uredba št. 423/2007

               10

               Kar zadeva pristojnosti Evropske skupnosti, je bila zaradi izvedbe Resolucije 1737 (2006) na podlagi členov 60 ES in 301 ES sprejeta Uredba št. 423/2007, ki se nanaša na Skupno stališče 2007/140 in ki je po vsebini v bistvu podobna navedenemu skupnemu stališču, saj so v prilogah k tej uredbi navedena ista imena subjektov in fizičnih oseb.

               11

               Člen 5 te uredbe prepoveduje nekatere posle z osebami ali subjekti, ki so v Iranu, ali za uporabo v tej državi.

               12

               Člen 7 navedene uredbe določa:
               „1.   Zamrznejo se vsa sredstva […], ki pripadajo, so v lasti ali s katerimi razpolagajo osebe, subjekti ali organi, navedeni v Prilogi IV. Priloga IV vključuje osebe, subjekte in organe, ki jih je določil Varnostni svet […] ali Odbor za sankcije v skladu z odstavkom 12 RVSZN 1737 (2006).
               2.   Zamrznejo se vsa sredstva […], ki pripadajo, so v lasti ali s katerimi razpolagajo osebe, subjekti ali organi, navedeni v Prilogi V. Priloga V vključuje fizične in pravne osebe, subjekte in organe, ki niso zajeti v Prilogi IV, in za katere je bilo v skladu s členom 5(1)[(b)] Skupnega stališča 2007/140/[…] ugotovljeno, da:

                        (a)

                        sodelujejo pri širjenju jedrskih dejavnosti Irana, so s tem neposredno povezani ali pri tem zagotavljajo podporo; ali

                        (b)

                        sodelujejo pri razvoju sistemov za dobavo jedrskega orožja, so s tem neposredno povezani ali pri tem zagotavljajo podporo; ali

                        (c)

                        delujejo v imenu ali po navodilih osebe, subjekta ali organa iz točke (a) ali (b); ali

                        (d)

                        so pravna oseba, subjekt ali organ, ki je v lasti ali pod nadzorom osebe, subjekta ali organa iz točke (a) ali (b), tudi če s pomočjo nezakonitih sredstev.

                  3.   Sredstva ali gospodarski viri niso neposredno ali posredno na voljo ali v korist fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom, navedenim v prilogah IV in V.
               4.   Prepovedano je zavestno in namerno sodelovanje pri dejavnostih, katerih namen ali posledica je neposredno ali posredno izogibanje ukrepom iz odstavkov 1, 2 in 3.“

               13

               Pritožnica ni navedena v Prilogi V k Uredbi št. 423/2007.

               14

               Člen 13 te uredbe določa, da morajo zadevne osebe in subjekti pristojnim organom predložiti različne informacije in z njimi sodelovati.

               15

               Člen 15(2) in (3) navedene uredbe določa:
               „2.   Svet bo s kvalificirano večino glasov sestavil, pregledal in spremenil seznam oseb, subjektov in organov iz člena 7(2) v skladu z odločitvami Sveta v zvezi s Prilogo II Skupnega stališča 2003/297/SZVP [2007/140]. Seznam iz Priloge V se pregleduje v rednih časovnih presledkih, in sicer vsaj vsakih 12 mesecev.
               3.   Svet za sprejem odločitev iz odstavka 2 poda individualne in specifične razloge in z njo [njimi] seznani zadevne osebe, subjekte in organe.“

               16

               Člen 16 te uredbe določa, da države članice določijo kazni za kršitve te uredbe.

         Resolucija Varnostnega sveta 1803 (2008)

               17

               V skladu s točko 10 Resolucije Varnostnega sveta 1803 (2008) z dne 3. marca 2008 ta „vse države poziva, naj pozorno spremljajo poslovanje finančnih ustanov na svojih ozemljih z vsemi bankami, ki imajo sedež v Iranu, zlasti z Bank Melli in Bank Saderat ter njunimi podružnicami in hčerinskimi družbami v tujini, da ne bi tako prispevali k dejavnostim, ki omogočajo širjenje jedrskega orožja ali razvoj sistemov za dobavo jedrskega orožja“.

         Skupno stališče 2008/479/SZVP

               18

               Skupno stališče Sveta 2008/479/SZVP z dne 23. junija 2008 o spremembi Skupnega stališča 2007/140 (UL L 163, str. 43) je med drugim nadomestilo Prilogo II k zadnjemu. Ta priloga vsebuje preglednico A, naslovljeno „Fizične osebe“, in preglednico B, naslovljeno „Entities [Subjekti]“.

               19

               Na podlagi Skupnega stališča 2008/479 sta bili Bank Melli Iran in Melli Bank vključeni med subjekte, za katere je bila odrejena zamrznitev sredstev. Preglednica B, točka 5, iz Priloge k temu stališču namreč v prvem stolpcu, naslovljenem „Ime“, vsebuje te podatke:
               „Bank Melli, Melli Bank Iran and all branches and subsidiaries including [Bank Melli, Melli Bank Iran ter vse podružnice in hčerinske družbe]

                        (a)

                        Bank[…] Melli Bank plc

                        (b)

                        Bank[…] Melli Iran Zao“.

               20

               V drugem stolpcu, naslovljenem „Podatki o istovetnosti“, je ob imenu vsake od zadevnih bank naveden naslov.

               21

               Tretji stolpec, naslovljen „Razlogi“, vsebuje to besedilo:
               „Zagotavlja ali poskuša zagotavljati finančno podporo družbam, ki so vpletene v nabavo blaga ali dobavljajo blago za iranski jedrski program in program balističnih izstrelkov (AIO, SHIG, SBIG, AEOI, Novin Energy Company, Mesbah Energy Company, Kalaye Electric Company in DIO). Vloga Bank[…] Melli je olajšati občutljive dejavnosti Irana. Olajšala je številne nakupe občutljivih materialov za iranski jedrski program in program balističnih izstrelkov. V imenu subjektov, povezanih z iransko jedrsko in raketno industrijo, je opravila vrsto finančnih storitev, vključno z odpiranjem akreditivov in vodenjem računovodskih evidenc. Številne navedene družbe imajo pristojnosti v okviru resolucij [Varnostnega sveta] 1737 in 1747.“

               22

               V četrtem stolpcu, naslovljenem „Datum vpisa v seznam“, je naveden datum „23. 6. 2008“.

         Sporni sklep

               23

               Svet je 23. junija 2008 sprejel tudi sporni sklep. Priloga k temu sklepu nadomešča Prilogo V k Uredbi št. 423/2007. Vsebuje preglednico A, naslovljeno „Fizične osebe“, in preglednico B, naslovljeno „Pravne osebe, subjekti in organi“, ki vsebujeta enake stolpce kot Priloga k Skupnemu stališču 2008/479. Pritožnica je navedena v točki 4 navedene preglednice B. Podatki v zvezi s pritožnico so enaki podatkom iz Priloge k navedenemu skupnemu stališču, razen datuma vpisa na seznam, ki je 24. junij 2008. Ta sklep je bil 24. junija 2008 objavljen v Uradnem listu Evropske unije.

         Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

               24

               Pritožnica je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 25. junija 2008 vložila tožbo v zadevi T-246/08, s katero je predlagala razglasitev ničnosti točke 4 preglednice B iz Priloge k spornemu sklepu v delu, ki jo zadeva, in naložitev plačila stroškov Svetu.

               25

               Pritožnica je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 15. avgusta 2008 vložila tožbo v zadevi T-332/08, s katero je Splošnemu sodišču predlagala, naj:

                        —

                        razglasi točko 4 preglednice B iz Priloge k izpodbijanemu sklepu za nično v delu, ki jo zadeva;

                        —

                        če ugotovi, da je člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 zavezujoč, razglasi, da se ta člen v skladu s členom 241 ES ne uporablja, in

                        —

                        Svetu naloži plačilo stroškov.

               26

               Francoski republiki, Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska ter Komisiji Evropskih skupnosti je bila dovoljena intervencija pri Splošnem sodišču v podporo predlogov Sveta.

               27

               V utemeljitev svojih predlogov pritožnica uveljavlja več pritožbenih razlogov. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na nesodelovanje družbe Bank Melli Iran pri financiranju širjenja jedrskega orožja. Drugi pritožbeni razlog je povezan z napačno razlago in uporabo člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007, ker naj bi Svet imel diskrecijsko pravico. Tretji, podredni pritožbeni razlog se nanaša na nezakonitost tega člena 7(2)(d) zaradi kršitve načela sorazmernosti, ker naj bi moral Svet v skladu s tem členom pritožnico vključiti na seznam iz Priloge V k navedeni uredbi. Četrti pritožbeni razlog je povezan z napačno razlago in uporabo navedenega člena 7(2)(d), ker naj pritožnica ne bi bila subjekt „v lasti ali pod nadzorom“ matične družbe v smislu te določbe. Peti pritožbeni razlog je povezan s kršitvijo načela prepovedi diskriminacije. Šesti pritožbeni razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve spornega sklepa.

               28

               Splošno sodišče je prvi pritožbeni razlog razglasilo za nedopusten z obrazložitvijo, da se je v tožbi zgolj zatrjevalo, da družba Bank Melli Iran ni sodelovala pri financiranju širjenja jedrskega orožja, in da je zato ta pritožbeni razlog, kolikor se je pozneje uveljavljal, nov.

               29

               Splošno sodišče je nato preučilo vse druge pritožbene razloge, ki jih je vse zavrnilo.

         Predlogi strank v pritožbenem postopku

               30

               Družba Melli Bank Sodišču predlaga, naj:

                        —

                        izpodbijano sodbo razveljavi;

                        —

                        ugodi predlogom v zadevah T-246/08 in T-332/08;

                        —

                        razglasi ničnost točke 4 preglednice B iz Priloge k spornemu sklepu v delu, ki jo zadeva;

                        —

                        če ugotovi, da je člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 zavezujoč, razglasi, da se ta člen ne uporablja;

                        —

                        Svetu naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.

               31

               Svet, Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija Sodišču predlagajo, naj:

                        —

                        pritožbo zavrne in

                        —

                        pritožnici naloži plačilo stroškov.

         Pritožba

               32

               Pritožba temelji na štirih pritožbenih razlogih. Pritožnica v okviru prvega pritožbenega razloga, ki je sestavljen iz dveh delov, trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je štelo, da je člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 zavezujoča določba, napačno uporabilo pravo, saj je ta razlaga v skladu s prvim delom prvega pritožbenega razloga v nasprotju z besedilom te določbe in v skladu z drugim delom prvega pritožbenega razloga v nasprotju z načelom sorazmernosti. V okviru drugega pritožbenega razloga pritožnica zatrjuje, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da je navedeni člen 7(2)(d) v skladu z načelom sorazmernosti, napačno uporabilo pravo. Pritožnica v okviru tretjega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče pri formulaciji in uporabi merila za določitev, ali je pritožnica v lasti in pod nadzorom matične družbe, napačno uporabilo pravo. V okviru četrtega pritožbenega razloga pritožnica zatrjuje, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo, da je Svet izpolnil svojo obveznost obrazložitve svoje odločitve, da pritožnico uvrsti na seznam oseb, subjektov in organov iz člena 7(2) Uredbe št. 423/2007, napačno uporabilo pravo.

         Prvi del prvega pritožbenega razloga: napačna uporaba prava pri razlagi člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007

      Trditve strank

               33

               Prvi del prvega pritožbenega razloga se v glavnem nanaša na točke od 61 do 67 ter 69 in 70 izpodbijane sodbe.

               34

               Pritožnica izpodbija analizo izraza „zamrznejo se“ iz člena 7(2) Uredbe št. 423/2007, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točki 63 izpodbijane sodbe in na podlagi katere je ugotovilo, da Svet nima diskrecijske pravice. Po pritožničinem mnenju se z uporabo izraza „za katere je bilo […] ugotovljeno“ v drugem stavku navedenega odstavka 2 niansira prejšnja uporaba izraza „vključuje“ in dokazuje, da ima Svet pri določitvi, ali je treba premoženje subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom, zamrzniti, obveznost presoje in opredelitve. Poleg tega naj taka ugotovitev Splošnega sodišča ne bi bila v skladu s točkama 64 in 65 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče ugotovilo, da mora Svet presoditi, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007, vključno s pogoji glede hčerinskih družb, ki so v stoodstotni lasti subjektov, za katere je bilo ugotovljeno, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja.

               35

               Pritožnica meni, da Uredba št. 423/2007 določa personaliziran pristop vpisa oseb, subjektov in organov iz člena 7(2) Uredbe št. 423/2007 na seznam, kar utemeljuje obveznost, da se posebej obrazloži vpis vsakega subjekta na ta seznam, to je obveznost iz člena 15(3) te uredbe, v skladu s katerim mora Svet zadevnemu subjektu navesti, zakaj meni, da izpolnjuje pogoje, ki se zahtevajo za vpis na navedeni seznam.

               36

               Svet, Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija to razlago prerekajo.

         Presoja Sodišča

               37

               Člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 določa, da se „[z]amrznejo […] vsa sredstva […], ki pripadajo, so v lasti ali s katerimi razpolagajo osebe, subjekti ali organi, navedeni v Prilogi V“ in da „Priloga V vključuje fizične in pravne osebe, subjekte in organe, ki niso zajeti v Prilogi IV, in za katere je bilo v skladu s členom 5(1)[(b)] Skupnega stališča 2007/140/SZVP ugotovljeno, da […] so pravna oseba, subjekt ali organ, ki je v lasti ali pod nadzorom osebe, subjekta ali organa iz točke (a) ali (b)[, ki sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, je s tem neposredno povezan ali pri tem zagotavlja podporo], tudi če s pomočjo nezakonitih sredstev“.

               38

               Splošno sodišče je v skladu z ustaljeno sodno prakso (glej po analogiji sodbi z dne 17. novembra 1983 v zadevi Merck, 292/82, ZOdl., str. 3781, točka 12, in z dne 23. februarja 2010 v zadevi Teixeira, C-480/08, ZOdl., str. I-1107, točka 48) pri razlagi člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 upoštevalo besedilo in sobesedilo navedene določbe ter cilje ureditve, katere del je.

               39

               Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 40 sklepnih predlogov, Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je štelo, da iz besedila člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 izhaja, da ta določba Svetu nalaga zamrznitev sredstev subjekta „v lasti ali pod nadzorom“ subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja v smislu člena 7(2)(a) ali (b) te uredbe, pri čemer Svet v vsakem primeru posebej presodi, ali je zadevni subjekt „v lasti ali pod nadzorom“.

               40

               Splošno sodišče je v točkah 64 in 65 izpodbijane sodbe upravičeno presodilo, da mora glede na to, da je besedilo „za katere je bilo […] ugotovljeno“ v uvodnem delu člena 7(2) Uredbe št. 423/2007, Svet v vsakem primeru posebej presoditi, ali je zadevni subjekt „v lasti ali pod nadzorom“, pri čemer mora zlasti upoštevati stopnjo lastništva ali intenzivnost zadevnega nadzora. Splošno sodišče je v točkah 63 in 69 izpodbijane sodbe prav tako upravičeno poudarilo, da je glede na uporabo besed „zamrznejo se“ v tej določbi Uredbe št. 423/2007 obvezno sprejetje ukrepa zamrznitve sredstev za subjekt, za katerega je Svet ugotovil, da je v lasti ali pod nadzorom subjekta, za katerega je bilo ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, in da razlog za sprejetje tega ukrepa ni treba biti, da subjekt, ki je v lasti ali pod nadzorom, sam sodeluje pri širjenju jedrskega orožja.

               41

               Ti ugotovitvi Splošnega sodišča nista protislovni, saj se prva nanaša na obveznost preveritve, ali je zadevni subjekt „v lasti ali pod nadzorom“, pri čemer obstaja diskrecijska pravica, medtem ko se druga nanaša na obveznost zamrznitve sredstev takega subjekta, ne da bi se pri tem preverilo, ali tak subjekt pri širjenju jedrskega orožja sam sodeluje.

               42

               V teh okoliščinah na podlagi obstoja diskrecijske pravice Sveta glede ugotovitve, ali je zadevni subjekt „v lasti ali pod nadzorom“, ni mogoče zaključiti, da lahko Svet za odločitev, da bo zamrznil sredstva takega subjekta, prosto presoja tudi njegov prispevek k širjenju jedrskega orožja.

               43

               Take pravice tudi ni mogoče priznati na podlagi obveznosti obrazložitve iz člena 15(3) Uredbe št. 423/2007. Razlogi, ki jih mora Svet individualno in specifično podati, se nanašajo na vpis zadevnih oseb, subjektov in organov na zadevni seznam, in sicer glede na primer sodelovanje pri širjenju jedrskih dejavnosti Islamske republike Iran, ali kar zadeva subjekte „v lasti ali pod nadzorom“, zakaj meni, da je izpolnjen pogoj lastništva ali nadzora.

               44

               Glede na zgoraj navedeno prvi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen, zato ga je treba zavrniti.

         Drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti

      Trditve strank

               45

               Pritožnica v okviru drugega dela prvega pritožbenega razloga zatrjuje, da je Splošno sodišče s tem, da je člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 razlagalo tako, da Svetu ne daje diskrecijske pravice glede določitve, ali hčerinska družba izpolnjuje merila iz te določbe, kršilo načelo sorazmernosti. V okviru drugega pritožbenega razloga trdi, da če bi Sodišče ugotovilo, da je uporaba člena 7(2)(d) navedene uredbe zavezujoča, se z načelom sorazmernosti krši sam ta člen in da bi zato bilo treba v skladu s členom 241 ES ugotoviti, da tega člena v obravnavanih zadevah ni mogoče uporabiti, s čimer bi sporni sklep izgubil pravno podlago. Ta del in pritožbeni razlog se v glavnem nanašata na točke 75, 76, 99, 102 in 103 ter od 107 do 110 izpodbijane sodbe.

               46

               Pritožnica graja razlogovanje Splošnega sodišča, ker to pri razlagi člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 ni upoštevalo resolucij Varnostnega sveta. Opozarja na povezanost teh resolucij in uredbe, ki izhaja zlasti iz uvodnih izjav 1, 2, 5 in 6 navedene uredbe ter iz uvodnih izjav Skupnega stališča 2007/140. Poleg tega naj bi bila Resolucija 1803 (2008), čeprav je bila sprejeta po sprejetju Uredbe št. 423/2007, za razlago člena 7(2)(d) te uredbe posebej pomembna. To, da Varnostni svet zoper pritožnico ni sprejel nobenega ukrepa zamrznitve sredstev, ampak je v točki 10 te resolucije državam priporočil, naj „pozorno spremljajo“, naj bi pomenilo, da bi lahko bili za uresničitev ciljev, ki jim sledijo resolucije Varnostnega sveta, učinkoviti manj omejevalni ukrepi.

               47

               Pritožnica poleg tega meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, kot je navedlo v zadnjem stavku točke 103 izpodbijane sodbe, da je zamrznitev sredstev subjektov v lasti ali pod nadzorom subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, nujna in primerna za zagotavljanje učinkovitosti ukrepov, sprejetih proti temu subjektu, in preprečevanje izognitve tem ukrepom. Po pritožničinem mnenju členi 5(1), 7(3) in (4), 13 in 16 Uredbe št. 423/2007 že določajo učinkovite ukrepe. Splošno sodišče naj bi neupravičeno zavrnilo alternativne ukrepe, ki jih je predlagala pritožnica, z obrazložitvijo, da z njimi ne bi bilo mogoče preprečiti morebitnih transakcij, nezdružljivih s sprejetimi omejevalnimi ukrepi. Kar zadeva alternativne ukrepe ex post, naj bi bilo vsekakor mogoče, da se vpis hčerinske družbe na seznam odredi šele po tem, ko so bili uporabljeni navedeni ukrepi. Splošno sodišče naj bi s svojo odločitvijo, ker je od pritožnice zahtevalo, da dokaže absolutno učinkovitost alternativnih ukrepov, izkrivilo načelo sorazmernosti in preneslo dokazno breme.

               48

               Pritožnica poleg tega meni, da je glede na to, koliko se je z ukrepi zamrznitve sredstev poseglo v njene temeljne pravice, to, da je Splošno sodišče v točki 107 izpodbijane sodbe kategorično zavrnilo učinkovitost teh alternativnih ukrepov, očitno neprimerno.

               49

               Pritožnica ugotavlja, da sta bili v spornem sklepu navedeni le dve od dvajsetih hčerinskih družb družbe Bank Melli Iran. Poleg tega naj bi Splošnemu sodišču podala še en primer, ki je naveden v točki 53 izpodbijane sodbe in iz katerega naj bi bilo razvidno, da je Svet na zadevni seznam vpisal matično družbo, pri čemer ni navedel nobene od njenih šestih hčerinskih družb. Na podlagi tega ugotavlja, bodisi da Svet ima diskrecijsko pravico v okviru uporabe člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007, kot trdi ona, bodisi da ta praksa kaže na nesorazmernost obveznosti vpisa vseh hčerinskih družb na navedeni seznam.

               50

               Pritožnica na podlagi tega ugotavlja, da Svet ima diskrecijsko pravico in da je Splošno sodišče s tem, da je člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 razlagalo tako, da je njegova uporaba obvezna, napačno uporabilo pravo. Navedeni člen 7(2)(d) naj bi bil vsaj dvoumen. V skladu s sodno prakso naj bi bilo treba, kadar se lahko določba sekundarnega prava razlaga na več načinov, dati prednost tisti, na podlagi katere je ta določba v skladu s Pogodbo. V obravnavanem primeru naj bi Splošno sodišče s tem, da člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 ni razlagalo tako, da ima Svet diskrecijsko pravico, napačno uporabilo pravo.

               51

               Svet, Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija menijo, da Splošno sodišče pri presoji sorazmernosti zadevnega ukrepa ni napačno uporabilo prava.

         Presoja Sodišča

               52

               Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je načelo sorazmernosti eno od splošnih načel prava Unije in zahteva, da so ukrepi, sprejeti v skladu s pravom Unije, primerni za uresničenje legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev, in ne smejo prekoračiti okvirov, ki so potrebni za njihovo doseganje (sodbe z dne 10. decembra 2002 v zadevi British American Tobacco (Investments) in Imperial Tobacco, C-491/01, Recueil, str. I-11453, točka 122; z dne 6. decembra 2005 v združenih zadevah ABNA in drugi, C-453/03, C-11/04, C-12/04 in C-194/04, ZOdl., str. I-10423, točka 68, in z dne 8. junija 2010 v zadevi Vodafone in drugi, C-58/08, ZOdl., str. I-4999, točka 51).

               53

               Pritožnica ne izpodbija legitimnosti zastavljenega cilja, namreč boja proti širjenju jedrskega orožja v Iranu zaradi ohranitve mednarodnega miru in varnosti, ampak primernost in nujnost zamrznitve sredstev subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom. Na prvem mestu Splošnemu sodišču očita, da pri razlagi člena 7(2) Uredbe št. 423/2007 ni dovolj upoštevalo resolucij Varnostnega sveta.

               54

               V zvezi s tem je treba opozoriti, da resolucije Varnostnega sveta na eni strani ter skupna stališča in uredbe Sveta na drugi strani spadajo v različna pravna reda. Akte, ki so sprejeti v okviru Združenih narodov na eni strani in v okviru Unije na drugi strani, sprejmejo organi, ki imajo avtonomne pristojnosti, ki so jim podeljene z njihovimi osnovnimi listinami, to je s pogodbami, s katerimi so bili ustanovljeni (sodba z dne 16. novembra 2011 v zadevi Bank Melli Iran proti Svetu, C-548/09 P, ZOdl., str. I-11381, točki 100 in 102).

               55

               V točki 103 zgoraj navedene sodbe Bank Melli Iran proti Svetu je Sodišče opozorilo, da mora Skupnost pri določanju ukrepov Skupnosti, katerih namen je izvedba resolucije Varnostnega sveta, na katero se nanaša skupno stališče, primerno upoštevati besedilo in cilje zadevne resolucije. Prav tako je treba besedilo in cilj resolucije Varnostnega sveta upoštevati pri razlagi uredbe, s katero se ta resolucija izvaja (zgoraj navedena sodba Bank Melli Iran proti Svetu, točka 104 in navedena sodna praksa).

               56

               Splošno sodišče je Resolucijo 1737 (2006) upoštevalo, saj je v točki 6 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bila zaradi njene izvedbe sprejeta Uredba št. 423/2007, katere besedilo je v bistvu enako besedilu Skupnega stališča 2007/140. Pritožnica v zvezi s tem ni dokazala, do kakšnega drugačnega zaključka bi lahko prišlo Splošno sodišče glede nujnosti zamrznitve sredstev subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom. Ugotoviti je namreč treba, da je v točki 12 Resolucije 1737 (2006) izrecno določena zamrznitev sredstev subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom oseb ali subjektov, ki sodelujejo v jedrskih dejavnostih Islamske republike Iran.

               57

               Kar zadeva Resolucijo 1803 (2008), ta državam ne nalaga sprejetja nobenih določenih ukrepov, ampak od njih zahteva, naj pozorno spremljajo poslovanje finančnih ustanov na svojih ozemljih z Bank Melli Iran, da ne bi tako poslovanje prispevalo k dejavnostim, ki omogočajo širjenje jedrskega orožja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Bank Melli Iran proti Svetu, točka 107). Na podlagi tega priporočila ni mogoče zaključiti, da ni treba zamrzniti sredstev subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom družbe Bank Melli Iran.

               58

               V teh okoliščinah Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 103 izpodbijane sodbe presodilo, da obstaja, kadar se zamrznejo sredstva subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, nezanemarljivo tveganje, da bo ta subjekt pritiskal na subjekte, ki jih ima v lasti ali jih nadzoruje, da bi se izognil učinku njemu namenjenih ukrepov, in da je zamrznitev sredstev teh subjektov nujna in primerna za zagotavljanje učinkovitosti in preprečevanje izigravanja sprejetih ukrepov.

               59

               Na drugem mestu je v zvezi z alternativnimi ukrepi, na katere je opozorila pritožnica, treba takoj ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 109 izpodbijane sodbe presojo neodvisnega pooblaščenca glede ukrepov predhodne odobritve transakcij in nadzora nad njimi ter popolno prepoved transakcij z Islamsko republiko Iran, ki so bili prvič omenjeni na obravnavi, zavrnilo z obrazložitvijo, da je sklicevanje na te ukrepe med postopkom kršitev členov 48(2) in 76a(3) Poslovnika Splošnega sodišča. Splošno sodišče je v točki 107 izpodbijane sodbe presodilo, da ni bilo dokazano, da so bili ob sprejetju spornega sklepa ukrepi za nadzor in spremljanje ustrezni glede na tveganje, opisano v točki 103 izpodbijane sodbe, in tako ugotovilo, da niso bili predloženi dokazi, za nadzor tega pa Sodišče v okviru pritožbenega postopka ni pristojno. Glede ukrepov ex post iz točke 108 navedene sodbe je Splošno sodišče presodilo njihovo učinkovitost, pri čemer gre za presojo dejanskega stanja, za nadzor nad to pa Sodišče v okviru pritožbenega postopka prav tako ni pristojno.

               60

               Glede na zgoraj navedeno ni mogoče dvomiti o ugotovitvi Splošnega sodišča iz točke 110 izpodbijane sodbe, da alternativni ukrepi, ki jih je predlagala pritožnica, niso primerni za doseganje zastavljenega cilja.

               61

               Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 53 sklepnih predlogov, je Splošno sodišče iz razlogov, ki jih je navedlo v točkah 111 in 112 izpodbijane sodbe, prav tako lahko ugotovilo, ne da bi s tem napačno uporabilo pravo, da glede na bistven pomen ohranitve mednarodnega miru in varnosti omejitve svobode opravljanja gospodarske dejavnosti in lastninske pravice bančne ustanove, povzročene z zamrznitvijo sredstev, niso nesorazmerne glede na zastavljene cilje.

               62

               Pritožnica na tretjem mestu trdi, da ni praksa Sveta, da zamrzne sredstva vseh subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom subjektov, za katere je ugotovljeno, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja. Vendar pa Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je:

                        —

                        v točki 73 izpodbijane sodbe presodilo, da Svet za subjekte, ki po njegovem mnenju ne izpolnjujejo meril za uporabo te določbe, upravičeno ni uporabil člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007;

                        —

                        v točki 74 izpodbijane sodbe presodilo, da v vseh primerih ni mogoče identificirati vseh subjektov v lasti ali pod nadzorom subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja. in

                        —

                        v točki 75 izpodbijane sodbe presodilo, da zaradi morebitne odstopajoče prakse Sveta, če se domneva, da ni zakonita, pri zadevnih subjektih ne more nastati legitimno pričakovanje, kot tudi ne pravica, da bi se v svojo korist sklicevali na nezakonitost, ki je bila storjena v korist drugega.

               63

               Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava niti s tem, da je v točki 76 izpodbijane sodbe presodilo, da sodna praksa v zvezi z razlago aktov Skupnosti, na katero se sklicuje pritožnica in ki je povzeta v točki 50 te sodbe, ni upoštevna, saj ni dvoma glede razlage člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007.

               64

               Iz teh preudarkov izhaja, da Splošno sodišče načela sorazmernosti ni kršilo niti v okviru razlage člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 niti v okviru nadzora, ki ga je opravilo nad uporabo te določbe za pritožnico. Zato drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog nista utemeljena in ju je treba zavrniti.

         Tretji pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri ugotovitvi, da je pritožnica v lasti ali pod nadzorom svoje matične družbe

      Trditve strank

               65

               Pritožnica kritizira točke od 119 do 129 izpodbijane sodbe. Zatrjuje, da bi bilo treba upoštevati merilo, predstavljeno v točki 121 izpodbijane sodbe, v skladu s katerim je treba ugotoviti, ali „obstaja nezanemarljiva verjetnost, da je [pritožnico], zato ker je v lasti [družbe Bank Melli Iran], mogoče pripraviti do tega, da izigra ukrepe, sprejete proti njenemu matičnemu subjektu“.

               66

               Vendar pa naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v točki 123 izpodbijane sodbe presodilo, da lahko le izjemne okoliščine upravičujejo, da se za hčerinsko družbo, ki je v stoodstotni lasti subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, ne uporabi člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007.

               67

               Pritožnica se sklicuje tudi na to, da je Splošno sodišče pravo napačno uporabilo s tem, da je neprimerno upoštevalo precedense na področju konkurenčnega prava. Meni, da je domneva, ki se uporablja v konkurenčnem pravu, izpodbojna. Medtem ko je poleg tega v tem pravu zadevnim družbam dovoljeno, da Komisiji predložijo svoje pripombe, naj ne bi bilo tako v obravnavani zadevi, saj je bila pritožnica vpisana na zadevni seznam, ne da bi ji bila pri tem dana možnost, da izpodbija ugotovitev Sveta.

               68

               Pritožnica poleg tega meni, da je Splošno sodišče pravo napačno uporabilo, ko je zanjo uporabilo merilo iz točke 121 izpodbijane sodbe. Pravo naj bi napačno uporabilo zlasti s tem, da je prevelik pomen pripisalo pravici matične družbe do imenovanja direktorjev družbe Melli Bank. V zvezi s tem opozarja na več dejavnikov, navedenih v točki 17 tožbe, vložene pri Splošnem sodišču, in na več omejitev njenega poslovanja ter na podlagi tega ugotavlja, da sprejetje takega ukrepa, kot je zamrznitev sredstev, ni bilo nujno.

               69

               Po pritožničinem mnenju se z izhajanjem iz tega, da bo nezakonito ravnala, s spornim sklepom in izpodbijano sodbo krši načelo domneve nedolžnosti, saj je zamrznitev sredstev primerljiva s kazensko sankcijo.

               70

               Komisija poudarja, da tudi v okviru tega pritožbenega razloga pritožnica ni dokazala, kako naj bi Splošno sodišče s svojim razlogovanjem napačno uporabilo pravo. Poleg tega naj bi pritožnica izpodbijala presojo dejanskega stanja in dokazov.

               71

               Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija izpodbijajo merilo, ki ga je Splošno sodišče predstavilo v prvem stavku točke 121 izpodbijane sodbe. Po njihovem mnenju vsebuje člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 alternativni pogoj, tako da če se dokaže, da je pritožnica v stoodstotni lasti družbe Bank Melli Iran, ni več treba dokazati, da je pod nadzorom te družbe. Komisija meni, da je treba različne elemente, ki jih je upoštevalo Splošno sodišče pri ugotovitvi, da tak nadzor obstaja, šteti „bolj za vidike, ki […] kažejo na ratio legis“ navedenega člena 7(2)(d).

               72

               Vendar pa Združeno kraljestvo trdi, da tudi če bi se merilo, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, sprejelo, pritožnica ni dokazala, da je Splošno sodišče pri svojem razlogovanju napačno uporabilo pravo.

               73

               V zvezi s tem, kako je Splošno sodišče uporabilo merila iz konkurenčnega prava, Svet, Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija trdijo, da so ta merila Splošnemu sodišču služila zgolj kot smernica.

               74

               Ti instituciji in ti državi članici opozarjata na sodno prakso Sodišča, v skladu s katero gre pri zamrznitvi sredstev za ukrep zavarovanja, in ne za sankcijo.

         Presoja Sodišča

               75

               Člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 določa, da se zamrznejo sredstva subjektov, za katere je bilo ugotovljeno, da so v lasti ali pod nadzorom subjektov, za katere je bilo ugotovljeno, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja, so s tem neposredno povezani ali pri tem zagotavljajo podporo v smislu člena 7(2)(a) ali (b) navedene uredbe. To določbo je treba razlagati glede na odstavek 12 Resolucije Varnostnega sveta 1737 (2006), ki določa, da je treba zamrzniti sredstva subjektov, ki so v lasti ali pod nadzorom oseb ali subjektov, za katere je bilo ugotovljeno, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja, so s tem neposredno povezani ali to podpirajo.

               76

               Člen 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 določa dve alternativni merili, namreč lastništvo ali nadzor. Iz spornega sklepa in iz stališč, ki jih je na obravnavi pred Splošnim sodiščem predstavil Svet in kot jih je Splošno sodišče povzelo v točki 120 izpodbijane sodbe, izhaja, da so se sredstva pritožnice zamrznila, ker je „v lasti“ družbe Bank Melli Iran. Splošno sodišče je torej svoj nadzor upravičeno omejilo na to, ali je družba Melli Bank v lasti družbe Bank Melli Iran.

               77

               Pritožnica ne izpodbija tega, da je v stoodstotni lasti družbe Bank Melli Iran. Vendar pa meni, da Splošno sodišče ni pravno zadostno preverilo, ali obstaja nezanemarljiva verjetnost, da je pritožnico, zato ker je v lasti družbe Bank Melli Iran, mogoče pripraviti do tega, da se izogne ukrepom, sprejetim proti njeni matični družbi, s čimer napotuje na točko 121 izpodbijane sodbe.

               78

               V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je kljub jasnemu besedilu člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007, razlaganega ob upoštevanju odstavka 12 Resolucije 1737 (2006), in čeprav pritožnica ni izpodbijala, da je v stoodstotni lasti družbe Bank Melli Iran, Splošno sodišče presodilo, da je treba opraviti dodatni nadzor.

               79

               S tem je napačno uporabilo pravo Unije. Ko je namreč subjekt v stoodstotni lasti subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, je pogoj lastništva iz člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 izpolnjen.

               80

               Vendar pa zaradi te napačne uporabe prava izpodbijane sodbe ni treba razveljaviti, saj je Splošno sodišče tako ali tako zavrnilo pritožničin tožbeni razlog.

               81

               V nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, se z ukrepom, ki je bil sprejet zoper njo, ker je v stoodstotni lasti družbe Bank Melli Iran, ne more kršiti domneva nedolžnosti. Sprejetje ukrepov zamrznitve sredstev na podlagi člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007 se namreč ne nanaša na samostojno ravnanje subjekta, kot je pritožnica, in se torej zanj ne zahteva, da je tak subjekt ravnal v nasprotju z zahtevami navedene uredbe.

               82

               Zato tretji pritožbeni razlog ni utemeljen.

         Četrti pritožbeni razlog: neobstoj obrazložitve

      Trditve strank

               83

               Pritožnica izpodbija razlogovanje Splošnega sodišča iz točk od 143 do 151 izpodbijane sodbe. Opozarja, da mora biti obrazložitev akta, ki posega v položaj, zadevni osebi sporočena sočasno kot ta akt, in poudarja, da v obravnavani zadevi sporni sklep ne vsebuje nobenega „individualnega in specifičnega razloga“, kar naj bi se zahtevalo v skladu s členom 15(3) Uredbe št. 423/2007. V repliki navaja, da bi se ji navedeni sklep moral vročiti.

               84

               Pritožnica meni, prvič, da ne zadošča, da je Svet v spornem sklepu navedel, da je bil ta sprejet v skladu s členom 7(2) Uredbe št. 423/2007, saj ta določba pokriva več primerov, v katerih bi jo lahko Svet vpisal na zadevni seznam.

               85

               Drugič, podana naj ne bi bila nobena obrazložitev v zvezi z razlogom, zakaj je Svet menil, da bi bilo mogoče pritožnico pripraviti do tega, da se izogne posledicam vpisa njene matične družbe na ta seznam.

               86

               Pritožnica trdi, tretjič, da ugotovitev Splošnega sodišča, da je Svet implicitno presodil, da je pritožnica v lasti svoje matične družbe v smislu člena 7(2)(d) Uredbe št. 423/2007, in da je bila torej na podlagi tega vpisa na navedeni seznam, prenagljena in ni nikakor v skladu z besedilom spornega sklepa.

               87

               Pritožnica meni, četrtič, da možnost vložitve tožbe zoper sporni sklep ne vpliva na dejstvo, da je Svet kršil obveznost obrazložitve tega sklepa.

               88

               Pritožnica opozarja, petič, da je zaradi ugotovitve razlogov njenega vpisa na zadevni seznam in zamrznitve njenih sredstev s Svetom navezala pismene stike, vendar ji Svet svojega spisa ni hotel poslati.

               89

               Svet, Francoska republika in Komisija menijo, da pritožbeni razlog v zvezi z nevročitvijo spornega sklepa ni dopusten.

               90

               Komisija poudarja, da pritožnica ne izpodbija načela, ki ga je Splošno sodišče navedlo v točki 146 izpodbijane sodbe in po katerem se obveznost obrazložitve, ki jo ima Svet, poleg tega, da se nanaša na navedbo pravne podlage za sprejeti ukrep, nanaša na okoliščino, da je zadevni subjekt v lasti ali pod nadzorom subjekta, za katerega je ugotovljeno, da sodeluje pri širjenju jedrskega orožja v smislu člena 7(2)(a) ali (b) Uredbe št. 423/2007.

               91

               V zvezi s tem Svet, Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija menijo, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 147 in naslednjih izpodbijane sodbe ugotovilo, da je sporni sklep zadostno obrazložen. Zlasti naj bi pritožnica zaradi navedbe družbe Melli Bank v točki 4 preglednice B v Prilogi k navedenemu sklepu vedela, da so bila sredstva zamrznjena zato, ker je hčerinska družba družbe Bank Melli Iran.

         Presoja Sodišča

               92

               Pritožbeni razlog v zvezi z nevročitvijo spornega sklepa je treba takoj zavrniti. Kot namreč navaja generalni pravobranilec v točki 66 sklepnih predlogov, ta razlog pred Splošnim sodiščem ni bil uveljavljan. Pristojnost Sodišča v okviru pritožbe pa je načeloma omejena na presojo pravnih vprašanj, ki so bila obravnavana na prvi stopnji (sodba z dne 15. septembra 2011 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C-544/09 P, točka 63).

               93

               Kar zadeva obveznost obrazložitve, pritožnica ne izpodbija načela, na katero je Splošno sodišče opozorilo v točkah od 143 do 145 izpodbijane sodbe in po katerem je treba to obveznost presojati glede na okoliščine posameznega primera. Vendar pa meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je presodilo, da je obrazložitev spornega sklepa zadostna in da izpolnjuje obveznost iz člena 15(3) Uredbe št. 423/2007, da se podajo individualni in specifični razlogi tega sklepa.

               94

               V točki 147 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da je Svet tako v naslovu spornega sklepa kot v točki 2 njegove obrazložitve navedel, da je bil ta sklep sprejet na podlagi člena 7(2) Uredbe št. 423/2007, in da je v točki 4 preglednice B v Prilogi k navedenemu sklepu ugotovil, da je družba Bank Melli Iran sodelovala pri širjenju jedrskega orožja in da je med podružnicami in hčerinskimi družbami te družbe tudi pritožnica.

               95

               V nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni napačno uporabilo prava, ko je presodilo, da ni bilo treba posebej pojasniti, da je bil sporni sklep v delu, ki zadeva pritožnico, sprejet na podlagi člena 7(2)(d) navedene uredbe, saj so bile omenjene podružnice in hčerinske družbe družbe Bank Melli Iran.

               96

               Splošno sodišče tako ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 148 izpodbijane sodbe presodilo, da je navedba pritožnice kot hčerinske družbe družbe Bank Melli Iran, za kar je pritožnica nujno vedela in tega tudi nikoli ni izpodbijala, glede na sodno prakso na področju obveznosti obrazložitve, na katero je opozorilo, zadoščala.

               97

               Kar zadeva možnost vložitve tožbe, trditev pritožnice temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe. Splošno sodišče v točki 151 izpodbijane sodbe namreč ni zgolj navedlo, da bi pritožnica lahko vložila tožbo, ampak je, da bi podprlo svojo ugotovitev o zadostnosti obrazložitve, podrobno opisalo vsebino tožbe, vložene v zadevi T-246/08, pri čemer je v zvezi s tem menilo, da se je pritožnica ob vložitvi tožbe zavedala povezave med zamrznitvijo svojih sredstev in očitanim sodelovanjem Bank Melli Iran, njene matične družbe, pri širjenju jedrskega orožja.

               98

               Glede trditve v zvezi z neposredovanjem spisa Sveta je treba ugotoviti, da ni upoštevna pri presoji pritožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve spornega sklepa, saj je Splošno sodišče presodilo, ne da bi pri tem napačno uporabilo pravo, da je obrazložitev spornega sklepa glede na sodno prakso na tem področju zadostna.

               99

               Iz tega sledi, da je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti.

               100

               Ker nobeden od pritožbenih razlogov, ki jih je navedla pritožnica, ni bil sprejet, je treba pritožbo zavrniti.

         Stroški

               101

               Sodišče v skladu s členom 122 Poslovnika Sodišča odloči o stroških, če pritožba ni utemeljena. Člen 69(2) tega poslovnika, ki se v skladu s členom 118 tega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, določa, da se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker pritožnica s svojimi predlogi ni uspela, Svet, Francoska republika, Združeno kraljestvo in Komisija pa so predlagali, naj se ji naloži plačilo stroškov, ji je treba naložiti plačilo stroškov.

               Iz teh razlogov
               je Sodišče (veliki senat)
               razsodilo:

                           1.

                           Pritožba se zavrne.

                           2.

                           Melli Bank plc se naloži plačilo stroškov.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 27. marca 2012.#Post Danmark A/S proti Konkurrencerådet.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Højesteret.#Člen 82 ES – Poštno podjetje s prevladujočim položajem, ki ima obveznost univerzalne storitve glede razpošiljanja nekaterih naslovljenih pošiljk – Uporaba nizkih cen za nekatere nekdanje stranke konkurenta – Neobstoj dokazov o namenu – Cenovna diskriminacija – Nizke in selektivne cene – Dejansko ali verjetno izrinjenje konkurenta – Vpliv na konkurenco in tako na potrošnike – Objektivna utemeljitev.#Zadeva C-209/10.

text:
         SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      27. marec 2012 (
            *1
         )
      „Člen 82 ES — Poštno podjetje s prevladujočim položajem, ki ima obveznost univerzalne storitve glede razpošiljanja nekaterih naslovljenih pošiljk — Uporaba nizkih cen za nekatere nekdanje stranke konkurenta — Neobstoj dokazov o namenu — Cenovna diskriminacija — Nizke in selektivne cene — Dejansko ali verjetno izrinjenje konkurenta — Vpliv na konkurenco in tako na potrošnike — Objektivna utemeljitev“
      V zadevi C-209/10,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Højesteret (Danska) z odločbo z dne 27. aprila 2010, ki je prispela na Sodišče 3. maja 2010, v postopku

         Post Danmark A/S

      proti

         Konkurrencerådet,

      ob udeležbi

         Forbruger-Kontakt a-s,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot, predsedniki senatov, A. Rosas, A. Ó Caoimh (poročevalec), L. Bay Larsen, T. von Danwitz, A. Arabadžiev in E. Jarašiūnas, sodniki,
      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 1. marca 2011,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:

               —

               za Post Danmark A/S S. Zinck, T. Lübbig, in N. Westergaard, odvetniki,

               —

               za Forbruger-Kontakt a-s P. Stig Jakobsen, odvetnik,

               —

               za dansko vlado C. Vang, zastopnik, skupaj z O. Koktvedgaardom, odvetnikom,

               —

               za češko vlado M. Smolek, T. Müller in V. Štencel, zastopniki,

               —

               za italijansko vlado G. Palmieri, zastopnica, skupaj s F. Areno, avvocato dello Stato,

               —

               za Evropsko komisijo B. Gencarelli, U. Nielsen in K. Mojzesowicz, zastopniki,

               —

               za Nadzorni organ EFTA X. Lewis in M. Schneider, zastopnika,

         po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 24. maja 2011
      izreka naslednjo

         Sodbo

               1

               Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 82 ES.

               2

               Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Post Danmark A/S (v nadaljevanju: Post Danmark) in Konkurrencerådet (urad za konkurenco) glede cen, ki jih je družba Post Danmark uporabljala za tri nekdanje stranke svojega konkurenta, Forbruger-Kontakt a-s (v nadaljevanju: Forbruger-Kontakt).

         Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

               3

               Post Danmark in Forbruger-Kontakt sta na Danskem največji podjetji za razpošiljanje nenaslovljene pošte (prospekti, telefonski imeniki, reklamne brošure, lokalni in regionalni časopisi itd.). Glede na predložitveno odločbo je ta sektor popolnoma liberaliziran in zanj ne velja danska zakonodaja za poštne storitve. Ni sporno, da je mogoče v postopku v glavni stvari upoštevni trg omejiti na trg razpošiljanja nenaslovljene pošte na Danskem.

               4

               Družba Post Danmark je imela v času dejanskega stanja, obravnavanega v postopku v glavni stvari, zaradi izključne pravice distribucije monopol nad razpošiljanjem naslovljenih pisem in paketov, ki niso presegali določene teže, ta pa je bil povezan z obveznostjo univerzalne storitve razpošiljanja naslovljene pošte pod določeno težo. Navedeno podjetje je za to razpolagalo z omrežjem, ki je pokrivalo celotno nacionalno ozemlje, uporabljalo pa se je tudi za razpošiljanje nenaslovljene pošte.

               5

               Glavna dejavnost družbe Forbruger-Kontakt, podjetja v časopisni skupini Søndagsavisen a-s, je razpošiljanje nenaslovljene pošte. V času dejanskega stanja, obravnavanega v postopku v glavni stvari, je ta družba predvsem s prevzemom manjših distribucijskih podjetij ustvarila distribucijsko omrežje, ki je pokrivalo skoraj celotno nacionalno ozemlje.

               6

               Skupine SuperBest, Spar in Coop, velika trgovska podjetja, so bila do leta 2004 pomembne stranke družbe Forbruger-Kontakt. Konec leta 2003 je družba Post Danmark s temi tremi skupinami sklenila pogodbe in s 1. januarjem 2004 prevzela razpošiljanje njihove nenaslovljene pošte.

               7

               Pred sklenitvijo pogodbe z družbo Post Danmark se je skupina Coop pogajala s to družbo in družbo Forbruger-Kontakt. Z vidika cen sta bili ponudbi teh dveh subjektov podobni, čeprav je bila ponudba družbe Post Danmark nekoliko nižja.

               8

               Konkurrencerådet je po pritožbi družbe Forbruger-Kontakt z odločbo z dne 29. septembra 2004 ugotovil, da je družba Post Danmark na danskem trgu razpošiljanja nenaslovljene pošte zlorabila prevladujoči položaj z izvajanjem politike ciljnih popustov za pridobivanje zvestobe strank, in sicer, prvič, tako, da svojih strank ni obravnavala enako v zvezi s cenami in popusti (Konkurrencerådet je to opredelil kot „akcesorna cenovna diskriminacija“), in drugič, tako, da je za nekdanje stranke družbe Forbruger-Kontakt uporabljala drugačne cene kot za svoje obstoječe stranke, ne da bi lahko te bistvene razlike v cenah in popustih upravičila na podlagi stroškov (praksa, ki jo je Konkurrencerådet opredelil kot „glavna cenovna diskriminacija“).

               9

               Predložitveno sodišče navaja, da družba Post Danmark s ceno, ki jo je ponudila skupini Coop, sicer ne more kriti „povprečnih celotnih stroškov“, lahko pa krije „povprečne dodatne stroške“.

               10

               Družba Post Danmark meni, da ji je pogodba s to skupino omogočila prihranke zaradi ekonomije obsega, ki so nastali zlasti zato, ker se je ta pogodba nanašala na pet verig navedene skupine, kar je pomenilo do pet pošiljk na gospodinjstvo. V zvezi s tem je v predložitveni odločbi navedeno, da so se stroški družbe Post Danmark za razpošiljanje nenaslovljene pošte od leta 2003 do leta 2004 znižali za 0,13 DKK na pošiljko.

               11

               Konkurrencerådet je kljub temu menil, da pri analizi stroškov ta okoliščina ne vpliva na presojo celotne cenovne politike, ki jo je družba Post Danmark izvajala do skupine Coop. Prvič, družba Post Danmark dejavnika prihrankov zaradi ekonomije obsega ni upoštevala v svojem splošnem cenovnem sistemu in sistemu popustov, in drugič, mejno zmanjševanje stroškov razpošiljanja več kot ene pošiljke enemu gospodinjstvu ni povezano s tem, da pošiljke izvirajo od iste stranke.

               12

               Konkurrenceankenævnet (pritožbeni odbor za konkurenco) je z odločbo z dne 1. julija 2005 potrdil odločbo Konkurrencerådet z dne 29. septembra 2004.

               13

               Konkurrenceankenævnet je poleg tega potrdil odločbo Konkurrencerådet z dne 24. novembra 2004, v kateri je ta ugotovil, da ni bilo mogoče dokazati, da je družba Post Danmark nameravala izključiti konkurenco, in da zato to podjetje ni zlorabilo prevladujočega položaja na trgu razpošiljanja nenaslovljene pošte z uveljavljanjem plenilskih cen.

               14

               Te odločbe Konkurrencerådet in Konkurrenceankenævnet so postale pravnomočne, kar zadeva neobstoj zlorabe prevladujočega položaja s plenilskimi cenami in obstoj take zlorabe zaradi „akcesorne cenovne diskriminacije“ v povezavi s strankami družbe Post Danmark, razen v povezavi s skupinami SuperBest, Spar in Coop.

               15

               Družba Post Danmark je pri Østre Landsret (vzhodno regionalno sodišče) izpodbijala te odločbe v delih, ki se nanašajo na zlorabo prevladujočega položaja v obliki nizkih in selektivnih cen, ki so se uporabljale za zadnje skupine.

               16

               Navedeno sodišče je z odločbo z dne 21. decembra 2007 te odločbe Konkurrencerådet in Konkurrenceankenævnet potrdilo v delih, v katerih je bilo ugotovljeno, da je družba Post Danmark zlorabila prevladujoč položaj na danskem trgu razpošiljanja nenaslovljene pošte, ker je v letih 2003 in 2004 za nekdanje stranke družbe Forbruger-Kontakt izvajala drugačno cenovno politiko kakor za svoje obstoječe stranke, ne da bi lahko to razliko upravičila na podlagi stroškov.

               17

               Družba Post Danmark je zoper to odločbo Østre Landsret vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču. Navajala je zlasti, da je mogoče cene, dogovorjene s skupino Coop, glede na merila, ki izhajajo iz sodbe z dne 3. julija 1991 v zadevi AKZO proti Komisiji (C-62/86, Recueil, str. I-3359), kakor naj bi bila „spremenjena“ z Odločbo Komisije 2001/354/ES z dne 20. marca 2001 o postopku na podlagi člena 82 Pogodbe ES (zadeva COMP/35.141 – Deutsche Post AG) (UL L 125, str. 27), šteti za zlorabo le, če je mogoče dokazati namen izrinjenja konkurenta. Konkurrencerådet pa je trdil, da namen izrinjenja ni nujen za to, da bi praksa selektivnih cen, ki so nižje od povprečnih celotnih stroškov, vendar višje od povprečnih dodatnih stroškov, pomenila zlorabo prevladujočega položaja.

               18

               V teh okoliščinah je Højesteret prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

                        „1.

                        Ali je člen 82 ES treba razlagati tako, da selektivno znižanje cen prevladujočega poštnega podjetja, ki ima splošno obveznost razpošiljanja, na raven, nižjo od celotnih povprečnih stroškov, vendar višjo od povprečja dodatnih stroškov ponudnika, lahko pomeni izključevalno zlorabo, če se ugotovi, da cene na to raven niso postavljene zato, da se izključi konkurent?

                        2.

                        Če je odgovor na prvo vprašanje, da selektivno znižanje cen v okoliščinah, opisanih v prvem vprašanju, v nekaterih okoliščinah lahko pomeni izključevalno zlorabo, katere okoliščine mora upoštevati nacionalno sodišče?“

         Vprašanji za predhodno odločanje

               19

               Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, v kakšnih okoliščinah je treba politiko nizkih cen, ki jih uporablja podjetje s prevladujočim položajem za nekatere nekdanje stranke konkurenta, šteti za prakso zlorabe v obliki izrinjenja, ki je v nasprotju s členom 82 ES, zlasti pa, ali lahko ugotovitev, da taka praksa obstaja, temelji zgolj na okoliščini, da podjetje s prevladujočim položajem za samo eno stranko uporablja ceno, ki je nižja od povprečnih celotnih stroškov, pripisanih zadevni dejavnosti, vendar višja od povprečnih dodatnih stroškov, ki se nanašajo na to dejavnost.

               20

               Iz sodne prakse je razvidno, da se člen 82 ES ne nanaša le na ravnanje, ki povzroči potrošnikom takojšno škodo, ampak tudi na tisto, ki jih oškoduje tako, da posega v konkurenco (sodba z dne 17. februarja 2011 v zadevi TeliaSonera Sverige, C-52/09, ZOdl., str. I-527, točka 24 in navedena sodna praksa). Izraz „izključevalna zloraba“, ki je rabljen v vprašanjih, je treba razumeti v tem smislu.

               21

               V skladu z ustaljeno sodno prakso ugotovitev obstoja takega prevladujočega položaja sama po sebi ne pomeni nobenega očitka zoper zadevno podjetje (glej sodbi z dne 9. novembra 1983 v zadevi Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin proti Komisiji, 322/81, Recueil, str. 3461, točka 57, in z dne 16. marca 2000 v združenih zadevah Compagnie maritime belge transports in drugi proti Komisiji, C-395/96 P in C-396/96 P, Recueil, str. I-1365, točka 37). Cilj člena 82 ES namreč nikakor ni preprečiti podjetju, da po lastni zaslugi osvoji prevladujoč položaj na trgu (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo TeliaSonera Sverige, točka 24). Namen te določbe niti ni zagotoviti, da ostanejo konkurenti, ki so manj učinkoviti kot podjetje s prevladujočim položajem, na trgu.

               22

               Vsak učinek izrinjenja zato ne pomeni nujno posega v konkurenco (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo TeliaSonera Sverige, točka 43). Konkurenca na podlagi zaslug lahko po definiciji vodi do izginotja s trga ali do marginalizacije konkurentov, ki so manj učinkoviti in zato za potrošnike manj zanimivi, zlasti z vidika cen, izbire, kakovosti in inovacije.

               23

               V skladu z ustaljeno sodno prakso je podjetju, ki ima prevladujoč položaj, naložena posebna odgovornost, da s svojim ravnanjem ne ogroža učinkovite in neizkrivljene konkurence na notranjem trgu (glej sodbo z dne 2. aprila 2009 v zadevi France Télécom proti Komisiji, C-202/07 P, Recueil, str. I-2369, točka 105 in navedena sodna praksa). Kadar prevladujoči položaj izvira iz nekdanjega monopola na podlagi predpisov, je treba to okoliščino upoštevati.

               24

               V zvezi s tem je treba tudi opozoriti, da člen 82 ES meri zlasti na ravnanje podjetja s prevladujočim položajem, ki v škodo potrošnikov ovira ohranjanje obstoječe konkurence na trgu ali razvoj te konkurence z drugačnimi sredstvi od tistih, ki so značilna za normalno konkurenco na podlagi dejavnosti gospodarskih subjektov (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi AKZO proti Komisiji, točka 69, in France Télécom proti Komisiji, točki 104 in 105, ter sodbo z dne 14. oktobra 2010 v zadevi Deutsche Telekom proti Komisiji, C-280/08 P, ZOdl., str. I-9555, točke 174, 176 in 180 ter navedena sodna praksa).

               25

               Člen 82 ES zato podjetju s prevladujočim položajem prepoveduje zlasti izvajanje praks, ki imajo učinek izrinjenja njegovih konkurentov, za katere se šteje, da so prav tako učinkoviti kot to podjetje, in okrepitev svojega prevladujočega položaja z uporabo drugih sredstev, in ne sredstev, ki temeljijo na konkurenci na podlagi zaslug. S tega vidika vsake cenovne konkurence ni mogoče šteti za legitimno (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe AKZO proti Komisiji, točki 70 in 72, France Télécom proti Komisiji, točka 106, in Deutsche Telekom proti Komisiji, točka 177).

               26

               Za ugotovitev, ali je podjetje s prevladujočim položajem ta položaj zlorabilo z uporabo svojih praks oblikovanja cen, je treba presoditi vse okoliščine in preučiti, ali se s temi praksami poskuša kupcu odvzeti ali omejiti možnost izbire virov dobave, konkurentom preprečiti dostop do trga, uvesti neenake pogoje za primerljive posle z drugimi trgovinskimi partnerji, ki te postavlja v konkurenčno neugoden položaj, ali z izkrivljeno konkurenco okrepiti prevladujoči položaj (zgoraj navedena sodba Deutsche Telekom proti Komisiji, točka 175 in navedena sodna praksa).

               27

               V zgoraj navedeni sodbi AKZO proti Komisiji, v kateri je bilo obravnavano vprašanje, ali je podjetje uporabilo plenilske cene, je Sodišče v točki 71 razsodilo, prvič, da je treba cene, ki so nižje od povprečnih „variabilnih“ stroškov (stroškov, ki se spreminjajo glede na proizvedene količine), načeloma šteti za zlorabo, ker se domneva, da podjetje s prevladujočim položajem z uporabo takih cen nima nobenega drugega gospodarskega namena kot izločiti konkurenta. V točki 72 navedene sodbe je razsodilo, drugič, da je treba cene, ki so nižje od povprečja celotnih stroškov, vendar višje od povprečja variabilnih stroškov, šteti za zlorabo, če so določene v okviru načrta, katerega namen je izključiti konkurenta.

               28

               Za presojo zakonitosti politike nizkih cen, ki jo uporabi podjetje s prevladujočim položajem, se je Sodišče sklicevalo na merila, ki temeljijo na primerjavi zadevnih cen in nekaterih stroškov, ki jih ima podjetje s prevladujočim položajem, in na njegovi strategiji (glej zgoraj navedeni sodbi AKZO proti Komisiji, točka 74, in France Télécom proti Komisiji, točka 108).

               29

               Glede obstoja morebitne protikonkurenčne strategije družbe Post Danmark je iz spisa razvidno, da se je pritožba, ki je bila povod za spor o glavni stvari, nanašala na možnost, da bi družba Post Danmark s politiko nizkih cen za nekatere pomembne stranke svojega konkurenta, tega izključila iz zadevnega trga. Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, ni bilo mogoče dokazati, da je družba Post Danmark namenoma poskušala izriniti tega konkurenta.

               30

               V nasprotju s trditvami danske vlade, ki je v tem postopku predložila stališča v podporo stališčem, ki jih je v sporu o glavni stvari predložil Konkurrencerådet, poleg tega dejstvo, da je lahko praksa podjetja s prevladujočim položajem, kot je praksa cen, obravnavanih v postopku v glavni stvari – in sicer uporaba različnih cen za različne stranke ali za različne kategorije strank glede proizvodov ali storitev, za katere so stroški enaki, ali obratno, uporaba enotne cene za stranke, za katere se stroški ponudbe razlikujejo – opredeljena kot „cenovna diskriminacija“, ne more samo po sebi kazati na obstoj prakse zlorabe v obliki izrinjenja.

               31

               V tem primeru je iz spisa razvidno, da danska organa za konkurenco za primerjavo cen in stroškov nista uporabila pojma „variabilni stroški“, navedenega v sodni praksi, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe AKZO proti Komisiji, temveč drug pojem, ki sta ga ta organa zapisala z izrazom „dodatni stroški“. V zvezi s tem je iz pisnih stališč danske vlade in njenih pisnih odgovorov Sodišču razvidno, da sta ta organa opredelila „dodatne stroške“ kot „stroške, ki naj bi na krajši ali srednji rok (v treh do petih letih) izginili, če bi družba Post Danmark prenehala dejavnost razpošiljanja nenaslovljene pošte“. Ta vlada je poleg tega navedla, da pa so bili „povprečni celotni stroški“ opredeljeni kot „povprečni dodatni stroški, ki se jim prišteje pri ocenitvi določen del skupnih stroškov družbe Post Danmark, ki so povezani z dejavnostjo, ki ne spada v obveznost univerzalne storitve“.

               32

               Kot je ta vlada navedla v pisnih odgovorih na ta vprašanja, je za spor o glavni stvari značilen obstoj znatnih stroškov, ki se nanašajo tako na dejavnost, ki spada v obveznost univerzalne storitve družbe Post Danmark, kot na dejavnost razpošiljanja nenaslovljene pošte. Ti „skupni“ stroški so nastali zlasti zato, ker je družba Post Danmark v času dejanskega stanja, obravnavanega v postopku v glavni stvari, v bistvu uporabljala isto infrastrukturo in osebje za dejavnost razpošiljanja nenaslovljene pošte in za dejavnost, ki jo je opravljala na podlagi obveznosti univerzalne storitve, povezane z nekaterimi naslovljenimi pošiljkami. Vlada navaja tudi, da bi se lahko po mnenju Konkurrencerådet v treh do petih letih stroški dejavnosti, ki spada v obveznost univerzalne storitve, zmanjšali, če bi družba Post Danmark prenehala razpošiljati nenaslovljeno pošto, saj je dejavnost razpošiljanja nenaslovljene pošte, ki jo je opravljala družba, slonela na „skupnih sredstvih distribucijskega omrežja“.

               33

               V teh okoliščinah je iz spisa razvidno, zlasti iz točk od 148 do 151 in 200 odločbe Konkurrencerådet z dne 24. novembra 2004, navedene v točki 13 te sodbe, da Konkurrencerådet pri oceni stroškov, ki jih je opredelil za „povprečne dodatne“, ni upošteval le fiksnih in variabilnih stroškov, ki jih je bilo mogoče pripisati izključno dejavnosti razpošiljanja nenaslovljene pošte, temveč tudi druge elemente, opredeljene kot „skupni variabilni stroški“, „75 % stroškov skupnih logističnih zmogljivosti, ki jih je bilo mogoče pripisati,“ in „25 % skupnih stroškov, ki jih ni bilo mogoče pripisati“.

               34

               Treba je navesti, da se v posebnih okoliščinah postopka v glavni stvari namen take metode dodelitve zdi določitev najpomembnejših stroškov, ki jih je mogoče pripisati dejavnosti razpošiljanja nenaslovljene pošte.

               35

               Na koncu te ocenitve je bilo zlasti ugotovljeno, da cena, ki je bila predlagana skupini Coop, družbi Post Danmark ni omogočila kritja povprečnih celotnih stroškov, pripisanih celotni dejavnosti razpošiljanja nenaslovljene pošte, omogočala pa ji je kritje povprečnih dodatnih stroškov, ki se nanašajo na to dejavnost in kot sta jih ocenila danska organa za konkurenco.

               36

               Poleg tega ni sporno, da so bile cene, predlagane skupinama Spar in SuperBest, višje od povprečnih celotnih stroškov, kot sta jih ocenila ta organa. V teh okoliščinah ni mogoče sklepati, da imajo take cene protikonkurenčne učinke.

               37

               Glede cen, ki so se uporabljale za skupino Coop, cenovne politike, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ni mogoče šteti za prakso zlorabe v obliki izrinjenja zgolj zato, ker podjetje s prevladujočim položajem za samo eno stranko uporablja ceno, ki je nižja od povprečnih celotnih stroškov, pripisanih zadevni dejavnosti, vendar višja od povprečnih dodatnih stroškov, ki se nanašajo na to dejavnost, kot so bili oboji ocenjeni v postopku v glavni stvari.

               38

               Če namreč podjetje s prevladujočim položajem določi cene tako, da so kriti najpomembnejši stroški, ki jih je mogoče pripisati prodaji zadevnega proizvoda ali opravljanju zadevnih storitev, bo imel konkurent, ki je tako učinkovit kot to podjetje, načeloma možnost konkurirati tem cenam, ne da bi mu na daljši rok nastale neobvladljive izgube.

               39

               Predložitveno sodišče mora glede na ugotovitev iz prejšnje točke te sodbe presoditi upoštevne okoliščine v postopku v glavni stvari. Vsekakor je iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, razvidno, da je družba Forbruger-Kontakt ne glede na obseg izgube pošte, ki so jo dostavljale tri zadevne stranke, lahko ohranila distribucijsko omrežje in da je lahko leta 2007 prevzela pošto skupine Coop in od takrat tudi pošto skupine Spar.

               40

               Če bi moralo predložitveno sodišče na koncu te presoje kljub temu ugotoviti, da zaradi ravnanja družbe Post Danmark obstajajo protikonkurenčni učinki, je treba opozoriti, da lahko podjetje s prevladujočim položajem utemelji ravnanje, ki bi lahko bilo zajeto s prepovedjo iz člena 82 ES (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands in United Brands Continentaal proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207, točka 184, in z dne 6. aprila 1995 v združenih zadevah RTE in ITP proti Komisiji, C-241/91 P in C-242/91 P, Recueil, str. I-743, točki 54 in 55, ter zgoraj navedeno sodbo TeliaSonera Sverige, točki 31 in 75).

               41

               Tako podjetje lahko za to zlasti dokaže, bodisi da je njegovo ravnanje objektivno potrebno (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 1985 v zadevi CBEM, 311/84, Recueil, str. 3261, točka 27) bodisi da je mogoče učinek izrinjenja izničiti ali celo preseči z ugodnostmi glede učinkovitosti, ki prav tako koristijo potrošnikom (glej v tem smislu sodbo z dne 15. marca 2007 v zadevi British Airways proti Komisiji, C-95/04 P, ZOdl., str. I-2331, točka 86, in zgoraj navedeno sodbo TeliaSonera Sverige, točka 76).

               42

               V zvezi z zadnjim vidikom mora podjetje s prevladujočim položajem dokazati, da povečanje učinkovitosti, ki bi lahko izhajalo iz obravnavanega ravnanja, izniči verjetne škodljive učinke na konkurenco in na interese potrošnikov na prizadetih trgih, da se je ta učinkovitost povečala ali bi se lahko povečala zaradi navedenega ravnanja, da je to ravnanje nujno potrebno za uresničitev tega povečanja učinkovitosti in da ne izključi učinkovite konkurence z odstranitvijo vseh ali večine obstoječih virov dejanske ali potencialne konkurence.

               43

               V tem primeru glede preudarkov, povzetih v točki 11 te sodbe, zadostuje navesti, da zgolj dejstvo, da med elementi, ki se upoštevajo pri cenikih, ki jih uporablja družba Post Danmark, ni merila, ki bi izrecno slonelo na povečanju učinkovitosti, ne more upravičiti zavrnitve upoštevanja – kadar je potrebno – takega povečanja učinkovitosti, če je obstoj in obseg takega povečanja dokazan v skladu z zahtevama iz točke 42 te sodbe.

               44

               Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na vprašanji odgovoriti, da je treba člen 82 ES razlagati tako, da politike nizkih cen, ki jih uporablja podjetje s prevladujočim položajem za nekatere nekdanje stranke konkurenta, ni mogoče šteti za prakso zlorabe v obliki izrinjenja zgolj zato, ker to podjetje za eno od teh strank uporablja ceno, ki je nižja od povprečnih celotnih stroškov, pripisanih zadevni dejavnosti, vendar višja od povprečnih dodatnih stroškov, ki se nanašajo na to dejavnost, kot so bili ocenjeni v postopku, ki je bil povod za postopek v glavni stvari. Za presojo, ali v okoliščinah, kakršne so v navedeni zadevi, obstajajo protikonkurenčni učinki, je treba preučiti, ali je rezultat te cenovne politike, če ni objektivno utemeljena, dejansko ali verjetno izrinjenje tega konkurenta v škodo konkurence in tako interesov potrošnikov.

         Stroški

               45

               Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

               Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

                     Člen 82 ES je treba razlagati tako, da politike nizkih cen, ki jih uporablja podjetje s prevladujočim položajem za nekatere nekdanje stranke konkurenta, ni mogoče šteti za prakso zlorabe v obliki izrinjenja zgolj zato, ker to podjetje za eno od teh strank uporablja ceno, ki je nižja od povprečnih celotnih stroškov, pripisanih zadevni dejavnosti, vendar višja od povprečnih dodatnih stroškov, ki se nanašajo na to dejavnost, kot so bili ocenjeni v postopku, ki je bil povod za postopek v glavni stvari. Za presojo, ali v okoliščinah, kakršne so v navedeni zadevi, obstajajo protikonkurenčni učinki, je treba preučiti, ali je rezultat te cenovne politike, če ni objektivno utemeljena, dejansko ali verjetno izrinjenje tega konkurenta v škodo konkurence in tako interesov potrošnikov.

                     Podpisi

            (
            *1
         )	Jezik postopka: danščina.


Sodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 22. maja 2014. # BG proti Evropskemu varuhu človekovih pravic. # Zadeva T-406/12 P.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 25. marca 2004.#Azienda Agricola Ettore Ribaldi proti Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) in Ministero del Tesoro, del Bilancio e della Programmazione Economica, ob udeležbi Caseificio Nazionale Novarese Soc. coop. arl (C-480/00) in združene zadeve.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Italija.#Kmetijstvo - Skupna ureditev trgov - Dodatni prelevmani za mleko.#Združene zadeve C-480/00, C-481/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00, C-490/00, C-491/00, C-497/00, C-498/00 in C-499/00.


Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 25. septembra 1991. # Antonio Marcato proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Nedopustnost. # Zadeva T-5/90.


Sodba Sodišča z dne 28. marca 1979. # The Queen proti Vera Ann Saunders. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Crown Court, Bristol - Združeno kraljestvo. # Zadeva 175/78.


Sodba Sodišča prve stopnje (tretji razširjeni senat) z dne 22. oktobra 1996. # Comité des salines de France in Compagnie des salins du Midi et des salins de l'Est SA proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Državne pomoči - Ničnostna tožba - Nedopustnost. # Zadeva T-154/94.


Sodba Sodišča prve stopnje (drugi razširjeni senat) z dne 28. januarja 2003. # Les Laboratoires Servier proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Zadeva T-147/00.


Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 6. julija 1995. # Girish Ojha proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Ničnostna tožba. # Zadeva T-36/93.


Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 8. maja 2014. # Pedro Group Pte Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Zadeva T-38/13.


Sodba Sodišča z dne 27. septembra 1988. # A. Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Združene zadeve 89, 104, 114, 116, 117 in 125 do 129/85.


Sodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 23. septembra 2015.#Maria Concetta Cerafogli proti Evropski centralni banki (ECB).#Pritožba – Osebje ECB – Pritožba zaradi diskriminacije in psihičnega nadlegovanja – Sklep ECB o zaprtju upravne preiskave, začete na podlagi pritožbe – Zavrnitev dostopa do dokazov med upravnim postopkom – Zavrnitev zahteve za naložitev predložitve dokazov med sodnim postopkom – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Nepravilna uporaba prava.#Zadeva T-114/13 P.