title: Zadeva T-434/17: Tožba, vložena 12. julija 2017 – younique/EUIPO – Jafer Enterprises R&D (younique products)

text:
               25.9.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 318/14

         Tožba, vložena 12. julija 2017 – younique/EUIPO – Jafer Enterprises R&D (younique products)
   (Zadeva T-434/17)
   (2017/C 318/20)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: španščina

      Stranke

      Tožeča stranka: younique LLC (Utah, Združene države) (zastopnik: M. Edenborough, QC)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Jafer Enterprises R&D, SLU (Granollers, Španija)

      Podatki o postopku pred EUIPO

      Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka

      Zadevna sporna znamka: figurativna znamka Evropske unije, ki vsebuje besedna elementa „younique products“ – Prijava št. 1 191 504

      Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

      Izpodbijana odločba: Odločba drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 25. aprila 2017 v zadevi R 1564/2016-2

      Tožbena predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi izpodbijano odločbo in

               —

               toženi stranki naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopka pred odborom za pritožbe; oziroma, če bo druga stranka iz izpodbijane odločbe nastopila kot intervenientka, naj se toženi stranki in drugi stranki naloži solidarno plačilo stroškov, vključno s stroški postopka pred odborom za pritožbe.

      Navajani tožbeni razlog

               —

               Kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, in sicer ker je odbor za pritožbe nepravilno presodil raven pozornosti zadevnega potrošnika in podobnost zadevnih znamk.


title: Zadeva T-561/12: Sodba Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2013 – Beninca proti Komisiji ( „Dostop do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Dokument, ki ga je Komisija sestavila v okviru koncentracije med družbama Deutsche Börse in NYSE Euronext — Zavrnitev dostopa — Izjema zaradi varstva postopka odločanja“ )

text:
               7.12.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 359/11

         Sodba Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2013 – Beninca proti Komisiji
   (Zadeva T-561/12) (1)

   (Dostop do dokumentov - Uredba (ES) št. 1049/2001 - Dokument, ki ga je Komisija sestavila v okviru koncentracije med družbama Deutsche Börse in NYSE Euronext - Zavrnitev dostopa - Izjema zaradi varstva postopka odločanja)
   2013/C 359/18
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Jürgen Beninca (Frankfurt na Majni, Nemčija) (zastopnik: C. Zschocke, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: J. Baquero Cruz in F. Clotuche-Duvieusart, zastopnika)

      Predmet

   Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 9. oktobra 2012 o zavrnitvi vpogleda v memorandum vodje oddelka za zadeve s področja konkurence generalnega direktorata za podjetništvo in industrijo.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               J. Beninci se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 46, 16.2.2013.


title: Sklep Sodišča prve stopnje z dne 9. novembra 2004 V zadevi T-252/03, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) proti Komisiji Evropskih skupnosti (Konkurenca — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES — Trg govejega mesa — Ničnostna tožba — Neomejena pristojnost — Rok za tožbo — Prepozna vloga — Nedopustnost)

text:
               5.2.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 31/21

      SKLEP SODIŠČA PRVE STOPNJE

   z dne 9. novembra 2004
   V zadevi T-252/03, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) proti Komisiji Evropskih skupnosti (1)

   (Konkurenca - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Trg govejega mesa - Ničnostna tožba - Neomejena pristojnost - Rok za tožbo - Prepozna vloga - Nedopustnost)
   (2005/C 31/43)
   Jezik postopka: francoščina
   V zadevi T-252/03, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV), s sedežem v Parizu (Francija), ki jo zastopata P. Abegg in E. Prigent, avocats, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, ob intervenciji Francoske republike (zastopniki: R. Abraham, G. de Bergues in F. Million, z naslovom za vročanje v Luksemburgu), proti Komisiji Evropskih skupnosti (zastopnika: P. Oliver in F. Lelièvre, z naslovom za vročanje v Luksemburgu), katere predmet je predlog za razveljavitev globe, naložene tožeči stranki v členu 3 Odločbe Komisije 2003/600/ES z dne 2. aprila 2003 v postopku uporabe člena 81 Pogodbe ES (zadeva COMP/C.38.279/F3 – francosko goveje meso) (UL L 209, str. 12) in, podredno, predlog za znižanje višine te globe, je Sodišče prve stopnje (peti senat) v sestavi P. Lindh, predsednica, R. García-Valdecasas in J. D. Cooke, sodnika, sodni tajnik: H. Jung, 9. novembra 2004 razglasilo sklep, katerega izrek se glasi:

               1.

               Tožba se zavrže kot nedopustna.

               2.

               Tožeča stranka in Komisija nosita vsaka svoje lastne stroške, nastale v postopku s tožbo.

               3.

               Tožeča stranka nosi svoje lastne stroške, nastale v postopku za izdajo začasne odredbe, kakor tudi stroške Komisije, nastale v omenjenem postopku.

               4.

               Francoska republika nosi svoje lastne stroške.

      (1)  UL C 213, 6.9.2003.


title: Zadeva T-419/12: Tožba, vložena 25. septembra 2012 – LVM proti Komisiji

text:
               1.12.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 373/7

         Tožba, vložena 25. septembra 2012 – LVM proti Komisiji
   (Zadeva T-419/12)
   2012/C 373/12
   Jezik postopka: nemščina

      Stranki

      Tožeča stranka: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a. G. (Münster, Nemčija) (zastopniki: A. Birnstiel, H. Heinrich in J. O. Schrotz, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razglasi ničnost Odločbe Komisije z dne 17. julija 2012 s katero je bila zavrnjena prošnja tožeče stranke za dostop do določenih dokumentov v postopku v zvezi z omejevalnim sporazumom (COMP/39.125 – Carglass) na podlagi Uredbe (ES) št. 1049/2001 (1);

               —

               toženi stranki naloži, naj nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: neizvedena presoja posameznih dokumentov, navedenih v prošnji
               Tožeča stranka v okviru prvega tožbenega razloga navaja, da odločba ne temelji na konkretni in posamični presoji vsakega posameznega dokumenta. Po mnenju tožeče stranke izpodbijana odločba temelji na pravno napačni domnevi, v obravnavanem primeru naj bi to bila splošna domneva o obstoju izjeme.

               2.

               Drugi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
               Na tem mestu tožeča stranka navaja, da je Komisija popolno zavrnitev prošnje tožeče stranke v svoji odločbi obrazložila le s pavšalnimi navedbami in zato nezadostno. Po mnenju tožeče stranke je s tem podana kršitev obveznosti obrazložitve in s tem bistvena kršitev postopka.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: napačna uporaba prava pri razlagi in uporabi člena 4(2), prva in tretja alinea, Uredbe (ES) št. 1049/2001
               Tožeča stranka s tretjim tožbenim razlogom zatrjuje, da je razlaga in uporaba izjem, določenih v členu 4(2), prva in tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, s strani Komisije pravno napačna. Po mnenju tožeče stranka je Komisija napačno ocenila razmerje med pravilom in izjemo ter izhajala iz preširoke razlage „varstva preiskave“ in pojma „poslovni interesi“.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: neupoštevanje zasebnopravnega izvajanja kartelnega prava kot javnega interesa v smislu člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001
               S četrtim tožbenim razlogom tožeča stranka zatrjuje, da je Komisija napačno zavrnila prevladujoč javni interes za razkritje zahtevanih dokumentov. Tožeča stranka meni, da bi Komisija zlasti v okviru tehtanja interesov morala upoštevati, da tudi zasebnopravno izvajanje kartelnega prava pomeni javni interes v smislu člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001.

      (1)  Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).


title: Zadeva T-446/14: Tožba, vložena 16. junija 2014 – Taihan Electric Wire proti Komisiji

text:
               25.8.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 282/46

         Tožba, vložena 16. junija 2014 – Taihan Electric Wire proti Komisiji
   (Zadeva T-446/14)
   2014/C 282/60
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-Si, Republika Koreja) (zastopnika: R. Antonini in E. Monard, odvetnika)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               za ničen razglasi Sklep Komisije C(2014) 2139 z dne 2. aprila 2014 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zadevi AT.39610 – Električni kabli (v nadaljevanju: Sklep), in sicer v delu, ki zadeva tožečo stranko;

               —

               podredno, zmanjša tožeči stranki naloženo globo in;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

               1.

               S prvim tožbenim razlogom se zatrjuje, da se Komisija ni mogla izreči za pristojno za presojo ravnanja tožeče stranke ter da ni dokazala, da je tožeča stranka sodelovala pri kršitvi, ki se jo lahko kaznuje na podlagi člena 101 PDEU, in sicer ker predmet njenega domnevnega protikonkurenčnega ravnanja ni zadeval trga EGP in ker zatrjevano protikonkurenčno ravnanje ni moglo imeti in ni imelo nobenega učinka na trgovino na trgu EGP.

               2.

               Z drugim tožbenim razlogom se zatrjuje, da se je Komisija nepravilno oprla na dokaze, ki jih je pridobila pri pregledu v nekaterih družbah, in sicer zaradi nezakonitosti teh odločb o pregledu.

               3.

               S tretjim tožbenim razlogom se zatrjuje, da Komisija ni pravilno določila trajanja zatrjevanje kršitve glede tožeče stranke, da je med drugim kršila načeli in dubio pro reo in prepovedi diskriminacije ter da ni predložila ustreznih dokazov.

               4.

               S četrtim tožbenim razlogom se zatrjuje, da je Komisija kljub podobnosti dokazov v spisu drugače obravnavala tožečo stranko in druge družbe, s čimer sta glede tožeče stranke kršeni načelo prepovedi diskriminacije in načelo sorazmernosti.

               5.

               S petim tožbenim razlogom se zatrjuje, da je Komisija ob določitvi tožeči stranki naložene globe kršila načelo prepovedi diskriminacije, načelo sorazmernosti – ki je med drugim v členu 5 PEU ter členu 49 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členu 23(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe –, smernice (vključno s točkama 18 in 37 le-teh) in načelo legitimnega pričakovanja.


title: Zadeva C-171/08: Tožba, vložena 25. aprila 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

text:
               5.7.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/24

         Tožba, vložena 25. aprila 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki
   (Zadeva C-171/08)
   (2008/C 171/36)
   Jezik postopka: portugalščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: E. Montaguti, P. Guerra e Andrade in M. Telles Romão, zastopniki)

      Tožena stranka: Portugalska republika
   Predlogi tožeče stranke:

               —

               Ugotovi naj se, da Portugalska republika, s tem da je ohranila posebne pravice države in drugih javnih organov v podjetju Portugal Telecom S.A., ki jih imajo iz naslova posebnih delnic (golden shares) države v Portugal Telecom S.A., ni izpolnila obveznosti iz členov 56 ES in 43ES

               —

               Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Portugalska država je imetnica 500 posebnih delnic (golden shares) Portugal Telecom S.A. (v nadaljevanju: PT). Na podlagi teh delnic ima država pravico veta pri odločitvah v zvezi z izvolitvijo izvršnega odbora generalne skupščine, predsednika komisije notranjega revidiranja in vodje računovodske službe, uporabo letnega poročila, spremembami statuta, povečanjem kapitala, omejitvijo in ukinitvijo prednostnih pravic, izdajo obveznic in drugih vrednostnih papirjev, določitvijo splošnih ciljev in temeljnih načel delovanja družbe, opredelitvijo splošnih načel glede udeležbe v drugih družbah, odobritvijo spremembe sedeža in odobritvijo za pridobitev delnic, ki predstavljajo več kot 10 % osnovnega kapitala, s strani delničarjev, ki – neposredno ali posredno – opravljajo dejavnost, ki je konkurenčna glede na dejavnost družb, ki nadzorujejo PT; pravico veta lahko uporabi tudi glede tretjine članov uprave, vključno z predsednikom uprave.
   Komisija meni, da se s temi pravicami do veta omejuje pretok kapitala in svobodo ustanavljanja. Ti ukrepi so ovira za neposredne naložbe v PT, naložbe v vrednostne papirje in izvrševanje svobode ustanavljanja.
   Pri omenjenih posebnih pravicah države gre za državne ukrepe, saj posebne delnice ne izhajajo iz običajne uporabe prava družb.
   Navedene golden shares niso povezane z legitimnimi cilji v javnem interesu, posebej pa ne s temi, ki ji navaja portugalska država, torej javno varnostjo in redom, vzdrževanjem kabelskih in bakrenih omrežji, nadaljevanjem delovanja PT na področju maloprodaje in veleprodaje, koncesijo javnih služb, načinom reguliranja trga telekomunikacij in morebitnih motenj na kapitalskem trgu.
   V vsakem primeru pa portugalska država ne spoštuje načela sorazmernosti, saj zadevni ukrepi niso primerni za zagotovitev uresničitve zastavljenih ciljev in presegajo raven, ki je nujna za dosego teh ciljev.


title: Zadeva C-559/07: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 26. marca 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki (Neizpolnitev obveznosti države — Socialna politika — Člen 141 ES — Enako plačilo za delavce in delavke — Nacionalni sistem civilnega in vojaškega pokojninskega zavarovanja — Neenako obravnavanje glede starosti za upokojitev in zahtevane minimalne delovne dobe — Utemeljitev — Neobstoj)

text:
               16.5.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 113/9

         Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 26. marca 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki
   (Zadeva C-559/07) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Socialna politika - Člen 141 ES - Enako plačilo za delavce in delavke - Nacionalni sistem civilnega in vojaškega pokojninskega zavarovanja - Neenako obravnavanje glede starosti za upokojitev in zahtevane minimalne delovne dobe - Utemeljitev - Neobstoj)
   2009/C 113/16
   Jezik postopka: grščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: M. Patakia in M. van Beek, zastopnika)

      Tožena stranka: Helenska republika (zastopniki: F. Spathopoulos, K. Boskovits, A. Samoni-Rantou, E.-M. Mamouna in S. Vodina, zastopniki)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države — Kršitev člena 141 ES — Kršitev načela enakega plačila delavcev in delavk — Nacionalna ureditev civilnih in vojaških pokojnin, ki določa starost za upokojitev, ki je odvisna od spola

      Izrek

               1)

               Helenska republika s tem, da je ohranila v veljavi določbe, s katerimi je določeno različno obravnavanje delavcev in delavk glede starosti za upokojitev in glede minimalne delovne dobe, ki se zahteva na podlagi grškega zakonika o civilnih in vojaških pokojninah, ki je bil uveljavljen s predsedniško uredbo št. 166/2000 z dne 3. julija 2000, v različici, ki se uporabi v obravnavani zadevi, ni izpolnila obveznosti iz člena 141 ES.

               2)

               Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 37, 9.2.2008.


title: Zadeva F-20/08: Tožba, vložena 19. februarja 2008 – Aparicio in drugi proti Komisiji

text:
               12.4.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 92/52

         Tožba, vložena 19. februarja 2008 – Aparicio in drugi proti Komisiji
   (Zadeva F-20/08)
   (2008/C 92/107)
   Jezik postopka: francoščina
   Stranke

      Tožeče stranke: Jorge Aparicio in drugi (Antiguo Cuscatlan, Salvador) (zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in E. Marchal, odvetniki)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Razglasitev ničnosti odločb Evropskega urada za izbor osebja, da se tožeče stranke ne vpišejo na seznam oseb, ki so bile izbrane na natečaju, in tudi ne v zbirko podatkov CAST 27/Relex.
   Predlogi tožečih strank

               —

               Odločbe Evropskega urada za izbor osebja, da se tožeče stranke ne vpišejo na seznam oseb, ki so bile izbrane na natečaju, in tudi ne v zbirko podatkov CAST 27/Relex, naj se razglasi za nične;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva C-335/04: Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji, vložena dne 30. julija 2004

text:
               25.9.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 239/8

         Tožba Komisije Evropskih skupnosti proti Republiki Avstriji, vložena dne 30. julija 2004
   (Zadeva C-335/04)
   (2004/C 239/15)
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata Denis Martin, član pravne službe Komisije, in Horstpeter Kreppel, sodnik (delovno sodišče), ki je pravni službi Komisije na razpolago v okviru izmenjave nacionalnih uradnikov, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, je dne 30. julija 2004 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Republiki Avstriji.
   Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, da:

               1.

               ugotovi, da Republika Avstrija ni izpolnila svojih obveznosti iz Direktive Sveta 2000/43/ES z dne 29. 6. 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost (1) s tem, da ni sprejela potrebnih zakonskih, podzakonskih in upravnih predpisov za prenos te direktive oziroma s tem, da Komisiji ni posredovala zadevnih predpisov.

               2.

               Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Rok, določen za prenos Direktive 2000/43/ES je potekel 19. julija 2003.

      (1)  UL L 180, str. 22


title: Zadeva T-721/15: Sodba Splošnega sodišča z dne 27. aprila 2017 – BASF/EUIPO – Evonik Industries (DINCH) (Znamka Evropske unije — Postopek za ugotovitev ničnosti — Besedna znamka Evropske unije DINCH — Absolutni razlogi za zavrnitev — Opisnost — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009)

text:
               19.6.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 195/21

         Sodba Splošnega sodišča z dne 27. aprila 2017 – BASF/EUIPO – Evonik Industries (DINCH)
   (Zadeva T-721/15) (1)

   ((Znamka Evropske unije - Postopek za ugotovitev ničnosti - Besedna znamka Evropske unije DINCH - Absolutni razlogi za zavrnitev - Opisnost - Neobstoj razlikovalnega učinka - Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 - Člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009))
   (2017/C 195/29)
   Jezik postopka: nemščina

      Stranke

      Tožeča stranka: BASF SE (Ludwigshafen, Nemčija) (zastopnika: A. Schulz in C. Onken, odvetnika)

      Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnika: R. Pethke in M. Fischer, agenta)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe pri EUIPO, intervenientka v postopku pred Splošnim sodiščem: Evonik Industries AG (Essen, Nemčija) (zastopnik: A. Schabenberger, avocat)

      Predmet

   Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 23. septembra 2015 (zadeva R 2080/2014-1) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama Evonik Industries in BASF.

      Izrek

               1.

               Tožba se zavrne.

               2.

               Družbi BASF SE se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 68, 22.2.2016.


title: Zadeva C-207/11: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 19. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Commissione tributaria regionale di Milano – Italija) – 3D I srl proti Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona (Obdavčenje — Direktiva 90/434/EGS — Skupni sistem obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic — Členi 2, 4 in 9 — Prenos sredstev — Obdavčitev kapitalskega dobička, ki ga prenosna družba ustvari ob prenosu sredstev — Odlog obdavčitve — Pogoj, da so v bilanci stanja prenosne družbe ovrednotena rezervna sredstva v višini ustvarjenega kapitalskega dobička)

text:
               16.2.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 46/4

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 19. decembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Commissione tributaria regionale di Milano – Italija) – 3D I srl proti Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Zadeva C-207/11) (1)

   (Obdavčenje - Direktiva 90/434/EGS - Skupni sistem obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic - Členi 2, 4 in 9 - Prenos sredstev - Obdavčitev kapitalskega dobička, ki ga prenosna družba ustvari ob prenosu sredstev - Odlog obdavčitve - Pogoj, da so v bilanci stanja prenosne družbe ovrednotena rezervna sredstva v višini ustvarjenega kapitalskega dobička)
   2013/C 46/07
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Commissione tributaria regionale di Milano

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: 3D I srl

      Tožena stranka: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Predmet

   Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Commissione tributaria regionale di Milano – Razlaga členov 2, 4 in 8(1) in (2) Direktive Sveta z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic (90/434/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 142) – Prenos sredstev – Nacionalna ureditev, ki določa obdavčitev kapitalskega dobička, ustvarjenega ob prenosu sredstev, ki je enak razliki med začetnimi stroški nakupa sredstev, zamenjanih za delnice ali deleže, in njihovo tržno vrednostjo – Oprostitev v primeru ovrednotenja rezervnega sklada v davčni bilanci prenosne družbe v višini ustvarjenega kapitalskega dobička

      Izrek

   Člene 2, 4 in 9 Direktive Sveta z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic (90/434/EGS) je treba razlagati tako, da v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ne nasprotujejo temu, da se prenosni družbi pri prenosu ali zamenjavi kapitalskih deležev obdavči kapitalski dobiček iz tega prenosa, razen če prenosna družba v bilanci stanja ovrednoti posebna rezervna sredstva v višini kapitalskega dobička iz navedenega prenosa.

      (1)  UL C 211, 16.7.2011.


title: Zadeva F-137/12: Tožba, vložena 14. novembra 2012 – ZZ proti Komisiji

text:
               26.1.2013

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 26/75

         Tožba, vložena 14. novembra 2012 – ZZ proti Komisiji
   (Zadeva F-137/12)
   2013/C 26/156
   Jezik postopka: francoščina

      Stranki

      Tožeča stranka: ZZ (zastopnik: S. Pappas, odvetnik)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predmet in opis spora

   Razglasitev ničnosti odločbe EPSO o neuvrstitvi tožeče stranke na seznam oseb, ki so uspešno opravile preizkuse po končanem usposabljanju, ki spada v okvir postopka certifikacije, ter odškodninski zahtevek.

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Tožba naj se razglasi za dopustno in utemeljeno;

               —

               izpodbijani akt naj se razglasi za ničen;

               —

               Komisiji naj se naloži, da tožeči stranki plača 10 000 EUR za povrnitev škode, ki jo je utrpela;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.


title: Zadeva T -19/05: Tožba Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB in Outokumpu Copper BCZ S.A. proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 20. januarja 2005

text:
               2.4.2005

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 82/34

         Tožba Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB in Outokumpu Copper BCZ S.A. proti Komisiji Evropskih skupnosti, vložena dne 20. januarja 2005
   (Zadeva T -19/05)
   (2005/C 82/64)
   Jezik postopka: angleščina
   Boliden AB, s sedežem v Stockholmu (Švedska), Outokumpu Copper Fabrication AB, s sedežem v Västeråsu (Švedska), in Outokumpu Copper BCZ S.A., s sedežem v Liègu (Belgija), so dne 20. januarja 2005 vložili tožbo proti Komisiji Evropskih skupnosti na Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti. Zastopnika tožečih strank sta C. Wetter in O. Rislund, lawyers.
   Tožeče stranke Sodišču prve stopnje predlagajo, naj:

               —

               razglasi za nične člene 1(a), 1 (b) in 1 (c) Odločbe Komisije z dne 3. septembra 2004 (zadeva KOMP/E-1/38.069 – bakrene inštalacijske cevi), koliko se ti členi nanašajo na obdobje od 1. julija 1995 do 27. avgusta 1998 in od 10. decembra 1998 do 7. oktobra 1999;

               —

               spremeni člen 2 izpodbijane odločbe in zniža globo, naloženo tožečim strankam;

               —

               Komisiji naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Z izpodbijano odločbo je Komisija ugotovila, da so tožeče stranke, med drugimi podjetji, kršile člen 81(1) ES s sodelovanjem v kompleksu dogovorov in usklajenih ravnanj, sestavljenih iz določanja cen in delitve trgov v sektorju bakrenih inštalacijskih cevi.
   V podporo svoji tožbi tožeče stranke navajajo, da je Komisija zmotno uporabila pravo, ko je z uporabo člena 81(1) ES ugotovila, da so tožeče stranke sodelovale pri eni sami neprekinjeni kršitvi, ki je trajala od 3. junija 1998 do 22. marca 2001. Tožeče stranke nadalje navajajo, da je Komisija, tudi če naj bi se njihova kršitev kvalificirala za enkratno in neprekinjeno, kršila načelo sorazmernosti, ker ni upoštevala zmanjšanega sodelovanja tožečih strank skozi daljše obdobje te kršitve. Tožeče stranke tudi navajajo, da je Komisija napačno menila, da so pravila o zastaralnih rokih v primeru tožečih strank neuporabljiva, in da zato ne bi smela biti naložena globa za kršitve, ki so prenehale pred 22. marcem 1996, glede na to, da je Komisija pričela s pregledom 22. marca 2001. Končno, tožeče stranke zatrjujejo, da Komisija ni pravilno uporabila svojega Sporočila o prizanesljivi obravnavi in s tem v zvezi Smernic za izračun glob 1998, saj znižanje globe, ki ga je odobrila Komisija, ne odraža pravilno sodelovanja tožečih strank. V istem smislu tožeče stranke tudi uveljavljajo kršitev načela enakega obravnavanja, in sicer na podlagi, da jim je bilo odobreno enako znižanje kot drugi udeleženki zadevne kršitve, čeprav je šlo sodelovanje tožečih strank dlje od sodelovanja druge družbe.


title: Zadeva F-16/07: Tožba, vložena 27. februarja 2007 – Dragoman proti Komisiji

text:
               9.6.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 129/26

         Tožba, vložena 27. februarja 2007 – Dragoman proti Komisiji
   (Zadeva F-16/07)
   (2007/C 129/44)
   Jezik postopka: romunščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Adriana Dragoman (Bruselj, Belgija) (Zastopnik: G. Dinulescu, odvetnik)

      Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti
   Predlogi tožeče stranke

               —

               naj se razglasi za nično ustna odločitev natečajne komisije natečaja EPSO/AD/34/06 z dne 28. novembra 2006, s katero je ta komisija tožeči stranki na prvem ustnem preizkusu tolmačenja podelila „izključitveno oceno “ki, kot to predvideva zgoraj navedena objava natečaja, tožeči stranki ni dopustila pristopa k nadaljnjim ustnim preizkusom tolmačenja in h končnemu ustnemu preizkusu,

               —

               naj se razglasi za nično odločba, s katero se potrjuje zgoraj navedena odločitev, ki je bila v spis EPSO tožeče stranke dodana 12. decembra 2006;

               —

               naj se posebej za tožečo stranko ponovno izvede natečaj, pri čemer se bodo strogo spoštovale vse določbe prava Skupnosti in določbe v objavi natečaja;

               —

               naj se ugotovi in razglasi, da je člen 6 Priloge h Kadrovskim predpisom za uradnike nezakonit;

               —

               naj se toženi stranki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   V utemeljitev tožbe tožeča stranka zatrjuje tri tožbene razloge, izmed katerih se prvi nanaša na kršitev načela enakosti in prepovedi diskriminacije. Kot prvi del tega tožbenega razloga tožeča stranka navaja, da je bila diskriminirana na podlagi državljanstva, kar je v nasprotju zlasti s členom 27 Kadrovskih predpisov. Tožeča stranka naj bi bila pozvana, da dokaže romunsko državljanstvo, potem ko je že predložila dokaz o belgijskem državljanstvu. V drugem delu trdi, da je natečajna komisija diskriminirala kandidate, ki, kot ona, v institucijah še niso delali kot začasni uslužbenci ali pogodbeni uslužbenci.
   Tožeča stranka se v drugem tožbenem razlogu sklicuje na kršitev določb v objavi natečaja in načela dobre uprave. Prvič, naj bi bila med izpitom pozvana k opisu delovnih izkušenj, čeprav se od kandidatov, ki so bili, kot ona, imetniki univerzitetne diplome na področju konferenčnega tolmačenja, niso zahtevale nikakršne delovne izkušnje. Drugič, naj bi natečajna komisija določila in uporabila kvote uspešnosti glede na jezikovne kombinacije, ki so jih izbrali kandidati in sicer ne da bi bila taka možnost dopuščena v objavi natečaja.
   Tožeča stranka s tretjim tožbenim razlogom navaja kršitev obveznosti obrazložitve.


title: Združeni zadevi T-168/10 in T-572/10: Sodba Splošnega sodišča z dne 19. septembra 2012 – Komisija proti SEMEA in Commune de Millau ( „Arbitražna klavzula — Pogodba o subvenciji za lokalni razvojni projekt za izvršitev pripravljalnih del in vzpostavitev evropskega centra za lokalna podjetja v Commune de Millau (Francija) — Povračilo dela vnaprej izplačanih stroškov — Dopustnost tožbe proti družbi francoskega prava, ki je bila izbrisana iz registra gospodarskih družb — Uporaba francoskega prava — Upravna pogodba — Povračilo neupravičeno plačanih zneskov — Zastaranje — Učinek arbitražne klavzule — Prevzem dolga — Teorija akcesornosti — Pogodba v korist tretjega“ )

text:
               27.10.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 331/18

      Sodba Splošnega sodišča z dne 19. septembra 2012 – Komisija proti SEMEA in Commune de Millau
      (Združeni zadevi T-168/10 in T-572/10) (1)

      (Arbitražna klavzula - Pogodba o subvenciji za lokalni razvojni projekt za izvršitev pripravljalnih del in vzpostavitev evropskega centra za lokalna podjetja v Commune de Millau (Francija) - Povračilo dela vnaprej izplačanih stroškov - Dopustnost tožbe proti družbi francoskega prava, ki je bila izbrisana iz registra gospodarskih družb - Uporaba francoskega prava - Upravna pogodba - Povračilo neupravičeno plačanih zneskov - Zastaranje - Učinek arbitražne klavzule - Prevzem dolga - Teorija akcesornosti - Pogodba v korist tretjega)
      (2012/C 331/29)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: S. Petrova, zastopnik, skupaj z E. Bouttier, odvetnik)

         Toženi stranki: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Millau, Francija); in Commune de Millau (Francija) (zastopnika: L. Hincker in F. Bleykasten, odvetnika)

         Predmet

      Zahtevek za povračilo glavnice v znesku 41 012 EUR, ki jo ji je Komisija plačala iz naslova svojega poroštva v okviru odobrenih plačil družbi SEMEA, skupaj z zapadlimi in neplačanimi obrestmi, kot tudi zaradi povračila vseh drugih zneskov odškodnine, za škodo, ki jo je utrpela.

         Izrek

                  1.

                  Zadevi T-168/10 in T-572/10 se združita za namene izdaje sodbe.

                  2.

                  Ugotovi naj se, da sta družbi SEMEA (Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron) in Commune de Millau (Francija) Evropski komisiji dolžni solidarno in skupno plačati glavnico v znesku 41 012 EUR skupaj z zamudnimi obrestmi po letni zakonski stopnji, ki se uporablja v Franciji, od 27. aprila 1993 dalje do popolnega plačila tega zneska. Obresti zapadejo v plačilo 15. aprila 2010 potem pa po izteku vsakega leta od tega datuma dalje in se tudi same (obresti) obrestujejo.

                  3.

                  Tožba Komisije v zadevah T-168/10 in T-572/10 se v presežku zavrne.

                  4.

                  Nasprotni zahtevek družbe SEMEA v zadevi T-168/10 in nasprotni zahtevek Commune de Millau v zadevi T-572/10 se zavrneta.

                  5.

                  Družba SEMEA nosi svoje stroške in stroške Komisije v zadevi T-168/10.

                  6.

                  Commune de Millau nosi svoje stroške in stroške Komisije v zadevi T-572/10.

         (1)  UL C 161, 19.6.2010.


title: Zadeva C-3/10: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Rossano (Italija) 5. januarja 2010 – Franco Affatato proti Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

text:
               13.3.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 63/34

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Rossano (Italija) 5. januarja 2010 – Franco Affatato proti Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano
   (Zadeva C-3/10)
   2010/C 63/55
   Jezik postopka: italijanščina

      Predložitveno sodišče

   Tribunale di Rossano

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Franco Affatato

      Toženi stranki: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n.3 di Rossano

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali določba 2(1) okvirnega sporazuma, uveljavljenega z Direktivo 1999/70/ES (1), nasprotuje nacionalnima praviloma, kot ju za delavce, ki opravljajo DKD [družbeno koristno delo]/JKD [javno koristno delo], določata člen 8(1) zakonske uredbe št. 468/97 in člen 4(1) [zakonske uredbe] št. 81/00, ki s tem, da za navedene delavce, katerih položaj urejata, izključujeta možnost sklenitve delovnega razmerja, zanje izključujeta tudi uporabo zakonodaje o zaposlitvi za določen čas, s katero je bila v notranji pravni red prenesena Direktiva 1999/70/ES?

               2.

               Ali določba 2(2) okvirnega sporazuma, uveljavljenega z Direktivo 1999/70/ES, dopušča, da se delavci, kot so tisti, ki opravljajo DKD/JKD in katerih položaj urejata zakonska uredba št. 468/97 in zakonska uredba št. 81/00, uvrstijo na področje, za katero se ne uporablja Direktiva 1999/70/ES?

               3.

               Ali spadajo delavci iz drugega vprašanja v okvir opredelitve iz določbe 3(1) okvirnega sporazuma, uveljavljenega z Direktivo 1999/70/ES?

               4.

               Ali določba 5 okvirnega sporazuma, uveljavljenega z Direktivo 1999/70/ES, ter načeli enakega obravnavanja [in] prepovedi diskriminacije nasprotujejo zakonodaji za delavce v šolskem sektorju (glej zlasti člen 4(1) zakona št. 124/99 in člen 1(1)(a) ministrske uredbe št. 430/00), ki omogoča, da se za prvo pogodbo za določen čas ne navede razloga za sklenitev take vrste pogodbe, kar sicer notranja ureditev nalaga za vse druge vrste dela za določen čas, in da se pogodbe obnavljajo ne glede na obstoj stalnih in trajnih potreb, in ki ne določa najdaljšega skupnega trajanja pogodb ali delovnih razmerij za določen čas, števila obnovitev navedenih pogodb ali razmerij in običajno tudi nobenega vmesnega obdobja med obnovitvami oziroma – v primeru letnih nadomeščanj – nobenega vmesnega obdobja za poletne počitnice, ko je izvajanje šolske dejavnosti prekinjeno ali močno zmanjšano?

               5.

               Ali je za opisano skupino določb s šolskega področja mogoče šteti, da gre za celoto ukrepov, ustreznih za preprečevanje zlorab?

               6.

               Ali je mogoče v skladu s členom 2 Direktive 1999/70/ES za zakonsko uredbo št. 368/01 in člen 36 zakonske uredbe št. 165/01 šteti, da vsebujeta določbe, ki imajo lastnost predpisov, sprejetih za prenos Direktive 1999/70/ES v zvezi z delovnimi razmerji za določen čas v šolskem sektorju?

               7.

               Ali je za subjekt, ki ima lastnosti, kakršne ima družba Poste Italiane S.p.a., to je za subjekt:

                           —

                           ki je v državni lasti;

                           —

                           ki je pod državnim nadzorom;

                           —

                           ki je izbran za izvajalca univerzalne storitve z odločbo ministrstva za komunikacije, ki na splošno opravlja tudi vse dejavnosti preverjanja in materialnega ter računovodskega nadzora nad zadevnim subjektom in določa cilje v zvezi z izvajanjem univerzalne storitve;

                           —

                           ki opravlja javno potrebno dejavnost pretežno splošnega interesa;

                           —

                           katerega sredstva in izkazi so povezani z državnim proračunom;

                           —

                           ki izvaja storitve po cenah, ki jih določi država, ki subjektu zagotavlja sredstva, potrebna za kritje višjih stroškov,

                     treba šteti, da je za potrebe neposredne uporabe prava EU državni organ?

               8.

               Če je odgovor na sedmo vprašanje pritrdilen, ali se lahko za namene diferenciacije preprečevalnih ukrepov šteje, da spada navedena družba v poseben sektor ali da spada vse osebje, ki ga ta zaposluje, v posebno kategorijo delavcev v smislu določbe 5 [okvirnega sporazuma]?

               9.

               Če je odgovor na sedmo vprašanje nikalen, ali določba 5 [okvirnega sporazuma] iz Direktive 1999/70/ES samostojno ali v povezavi z določbama 2 in 4 ter načeloma enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije nasprotuje določbi, kakršno vsebuje člen 2(1a) zakonske uredbe št. 368/01, ki navedenemu subjektu dopušča, da zaposli delavca za določen čas, ne da bi v pogodbi za to navedel razloge, oziroma ga – ne glede na preprečevalni ukrep, ki je sicer predviden v notranjem pravnem redu (člen 1 zakonske uredbe št. 368/01) – oprošča obveznosti, da pisno navede in v primeru izpodbijanja dokaže obstoj tehničnega, proizvodnega ali organizacijskega razloga ali razloga nadomeščanja, odločilnega za sklenitev pogodbe za določen čas, ob upoštevanju, da je mogoče prvo pogodbo podaljšati, če to zahtevajo objektivni razlogi in se podaljšanje nanaša na isto delo, za opravljanje katerega je bila sklenjena pogodba za določen čas?

               10.

               Ali sta zakonska uredba št. 368/01 in člen 36(5) zakonske uredbe št. 165/01 splošna predpisa, s katerima je bila za uslužbence javne uprave prenesena Direktiva 1999/70/ES, ob upoštevanju odstopanj od navedenih splošnih določb, kot bodo opredeljena na podlagi odgovorov na vprašanja od prvega do devetega?

               11.

               Ali Direktiva 1999/70/ES in zlasti določba 5(2)(b) – ob neobstoju kazenskih določb v zvezi z delavci, ki opravljajo DKD/JKD, in delavci v šolstvu – nasprotuje temu, da se po analogiji uporablja ureditev, ki predpisuje le odškodnino, kot je določena v členu 36(5) zakonske uredbe št. 165/01, oziroma ali je v členu 5(2)(b) določeno preferenčno načelo s ciljem, da bi se za pogodbe ali delovna razmerja prednostno štelo, da so sklenjeni za nedoločen čas?

               12.

               Ali načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, določeni v pravu EU, ter določbi 4 in 5(1) [okvirnega sporazuma] nasprotujejo diferenciaciji kaznovalne ureditve v sektorju „uslužbencev javne uprave“, utemeljeni na podlagi geneze delovnega razmerja ali subjekta, ki nastopa kot delodajalec, in v šolskem sektorju?

               13.

               Ali lahko – ob opredelitvi okvira notranje zakonodaje za prenos Direktive 1999/70/ES v razmerju do države in subjektov, ki so na podlagi odgovora na predhodna vprašanja z njo izenačeni – določba 5 [okvirnega sporazuma] nasprotuje ureditvi, kakršna je določena v členu 36(5) zakonske uredbe št. 165/01, ki absolutno prepoveduje, da bi se delovna razmerja, kadar je delodajalec državna uprava, spremenila v razmerje za nedoločen čas, in katera nadaljnja preverjanja mora opraviti nacionalno sodišče, da bi lahko zavrnilo uporabo prepovedi sklenitve delovnega razmerja za nedoločen čas z navedenimi subjekti državne uprave?

               14.

               Ali je treba v Italiji zagotoviti polni učinek Direktive 1999/70/ES oziroma ali je sprememba delovnih razmerij, sklenjenih z O[rgani] J[avne] U[prave], v razmerja za nedoločen čas v nasprotju s temeljnimi načeli notranjega prava, zaradi česar v obravnavani zadevi ni mogoče upoštevati določbe 5 [okvirnega sporazuma], ker so njeni učinki v nasprotju s členom I-5 Lizbonske pogodbe, saj ne spoštuje temeljnih političnih in ustavnih struktur oziroma temeljnih državnih funkcij Italije?

               15.

               Ali določba 5 [okvirnega sporazuma] iz Direktive 1999/70/ES – s tem, da določa, da je treba, kadar je prepovedana sprememba delovnega razmerja za določen čas v razmerje za nedoločen čas, sprejeti ukrep, ki zagotavlja učinkovita jamstva, enakovredna tistim, ki jih nacionalno pravo zagotavlja za varstvo delavcev v enakih položajih, zaradi kaznovanja zlorab, ki izhajajo iz kršitve navedene določbe 5, in odprave posledic kršitev prava EU – nalaga, da je treba kot enak položaj znotraj nacionalnega prava upoštevati delovno razmerje za nedoločen čas, sklenjeno z državno upravo, do katerega bi imel delavec pravico, če člen 36 ne bi obstajal, oziroma delovno razmerje za nedoločen čas, sklenjeno z zasebnim subjektom, v primerjavi s katerim bi imelo delovno razmerje take lastnosti, povezane s stalnostjo, kot jih ima delovno razmerje v državni upravi?

               16.

               Ali določba 5 [okvirnega sporazuma] iz Direktive 1999/70/ES – s tem, da določa, da je treba, kadar je prepovedana sprememba delovnega razmerja za določen čas v razmerje za nedoločen čas, sprejeti ukrep, ki zagotavlja učinkovita jamstva, enakovredna tistim, ki jih nacionalno pravo zagotavlja za varstvo delavcev v enakih položajih, zaradi kaznovanja zlorab, ki izhajajo iz kršitve določbe 5, in odprave posledic kršitev prava EU – nalaga, da je treba pri določitvi kazni upoštevati:

                           (a)

                           čas, ki je potreben, da delavec dobi novo zaposlitev, in neobstoj možnosti, da dobi zaposlitev z lastnostmi, opisanimi v petnajstem vprašanju;

                           (b)

                           ali, nasprotno, skupni znesek prejemkov, ki bi jih delavec prejel, če bi bilo delovno razmerje za določen čas spremenjeno v delovno razmerje za nedoločen čas?

      (1)  UL L 175, str. 43.


title: Sodba sodišča (veliki senat) z dne  10. januarja 2006  v zadevi C-344/04 (predlog za sprejem predhodne odločbe High Court of Justice): The Queen proti Department for Transport (Zračni prevoz — Uredba (ES) št. 261/2004 — Členi 5, 6 in 7 — Odškodnina in pomoč potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja in odpovedi ali velike zamude leta — Veljavnost — Razlaga člena 234 ES)

text:
               11.3.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 60/7

      SODBA SODIŠČA

   (veliki senat)
   z dne 10. januarja 2006
   v zadevi C-344/04 (predlog za sprejem predhodne odločbe High Court of Justice): The Queen proti Department for Transport (1)

   (Zračni prevoz - Uredba (ES) št. 261/2004 - Členi 5, 6 in 7 - Odškodnina in pomoč potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja in odpovedi ali velike zamude leta - Veljavnost - Razlaga člena 234 ES)
   (2006/C 60/14)
   Jezik postopka: angleščina
   V zadevi C-344/04, katere predmet je predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, naslovljen na Sodišče z odločbo High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Združeno kraljestvo) z dne 14. julija 2004, ki je na Sodišče prispela 12. avgusta 2004, v postopku The Queen na predlog International Air Transport Association, European Low Fares Airline Association proti Department for Transport je Sodišče (veliki senat) v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann in J. Malenovský (poročevalec), predsedniki senatov, C. Gulmann, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis in A. Borg Barthet, sodniki, generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed, sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka, 10. januarja 2006 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:

               1)

               Sodni organ, zoper odločitve katerega je mogoče po nacionalnem pravu vložiti pravno sredstvo, mora, če presodi, da je eden ali več razlogov za neveljavnost akta Skupnosti, ki ga navajajo stranke, oziroma se nanj, glede na okoliščine primera, pazi po uradni dolžnosti, utemeljen, prekiniti odločanje in Sodišču v odločanje predložiti predlog za sprejem predhodne odločbe glede presoje veljavnosti.

               2)

               Pri obravnavi zastavljenih vprašanj ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi lahko vplival na veljavnost določb členov 5, 6 in 7 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 261/2004 z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja in odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91.

      (1)  UL C 251, 9.10.2004.


title: Zadeva C-650/16: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret (Danska) 19. decembra 2016 – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet

text:
               27.2.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 63/18

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret (Danska) 19. decembra 2016 – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet
   (Zadeva C-650/16)
   (2017/C 063/25)
   Jezik postopka: danščina

      Predložitveno sodišče

   Østre Landsret

      Stranke v postopku v glavni stvari

      Tožeči stranki: A/S Bevola, Jens W. Trock ApS

      Tožena stranka: Skatteministeriet

      Vprašanje za predhodno odločanje

   Ali člen 49 PDEU nasprotuje nacionalni ureditvi obdavčitve, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, na podlagi katere obstaja možnost odbiti izgube nacionalnih podružnic, medtem ko taka možnost odbitka ne obstaja za izgube podružnic iz drugih držav članic, in to tudi ne v okoliščinah, ki so enake tistim iz točk 55 in 56 sodbe Sodišča v zadevi Marks & Spencer (C-446/03 (1), ECLI:EU:C:2005:763), razen če se je skupina odločila za mednarodno skupno obdavčitev pod pogoji, kot so opisani v postopku v glavni stvari?

      (1)  (EU:C:2005:763)


title: Zadeva C-301/04 P: Pritožba Komisije Evropskih skupnosti zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (drugi senat) z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-236/01, T-239/01, T-244/01 do T-246/01, T-251/01 in T-252/01, v zvezi z zadevo T-239/01, vložena dne 14. julija 2004

text:
               23.10.2004

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 262/13

         Pritožba Komisije Evropskih skupnosti zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (drugi senat) z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-236/01, T-239/01, T-244/01 do T-246/01, T-251/01 in T-252/01, v zvezi z zadevo T-239/01, vložena dne 14. julija 2004
   (Zadeva C-301/04 P)
   (2004/C 262/25)
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopajo Walter Mölls, Wouter Wils in Heike Gading, z naslovom za vročanje v Luksemburgu, je dne 14. julija 2004 pred Sodiščem Evropskih skupnosti vložila pritožbo zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (drugi senat) z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-236/01, T-239/01, T-244/01 do T-246/01, T-251/01 in T-252/01, v zvezi z zadevo T-239/01.
   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               1.

               razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah T-236/01, T-239/01, T-244/01 do T-246/01, T-251/01 in T-252/01 (1) glede na št. 2 njenega izreka;

               2.

               naloži SGL Carbon AG plačilo stroškov.

         Pritožbeni razlogi in bistvene navedbe
   Sodba Sodišča prve stopnje z dne 29. aprila 2004 se nanaša na odločbo Komisije 2002/271/ES v postopku po členu 81 Pogodbe ES in po členu 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/36.490 – Grafitne elektrode; UL 2002 L 100, str. 1; v nadaljevanju: „odločba“).
   Sodba potrjuje, da je sedem tožečih strank, članic kartela grafitnih elektrod med leti 1992 in 1998 in naslovnic odločbe, kršilo člen 81 Pogodbe ES in člen 53 Sporazuma EGP, kot tudi daljnosežnost kršitve. V sodbi izrečene globe pa so znižane v različnem obsegu.
   Pritožba se nanaša na v točkah 401 do 412 sodbe obrazloženo in podjetju SGL odobreno znižanje (zadeva T-239/01, št. 2 izreka sodbe). Nanaša se posebej na ugotovitve Sodišča prve stopnje glede obsega pravice podjetij, da se sama ne obremenijo, ki posredno vplivajo tudi na določitev meje pooblastil, ki jih ima Komisija v preiskavi.
   Sodišče prve stopnje v točkah 407 do 409 in v točki 412 sodbe ugotavlja, da so odgovori podjetja SGL, podani na podlagi zahtevka za podatke, ki je bil nanjo naslovljen skladno s členom 11(2) Uredbe št. 17, podjetju SGL – v nasprotju z mnenjem Komisije, ki ga je ta zastopala v odločbi - omogočili, da je zahtevala znižanje globe v skladu z Informacijo o nedoločitvi ali nižji določitvi glob v kartelnih zadevah (UL 1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju: Informacija o sodelovanju). Poleg tega Sodišče prve stopnje zavrača navajanje Komisije, da bi moralo biti morebitno znižanje zaradi odgovorov SGL v vsakem primeru nižje kot v primeru lastne pobude podjetja (točka 410 sodbe).
   Po mnenju Komisije so navedene pasaže sodbe pravno pomanjkljive in sodba v tem delu krši člene 15 in 11 Uredbe št. 17 v povezavi z Informacijo o sodelovanju.
   O vprašanju, ali so določeni odgovori, podani na podlagi zahtevka Komisije za podatke, načelno dali podlago za znižanje
   Po ustaljeni sodni praksi načelno odgovori, podani na podlagi zahtevka za podatke po členu 11(2) Uredbe št. 17 (sedaj: člen 18(2) Uredbe št. 1/2003), ne štejejo za sodelovanje, na podlagi katerega bi bilo potrebno odobriti znižanje. Če se podjetja ne odzovejo takšnemu zahtevku, jih lahko Komisija skladno s členom 11(5) Uredbe št. 17 (člen 18(3) Uredbe št. 1/2003) z odločbo prisili, da posredujejo zahtevane podatke. Vsekakor pa so lahko določeni odgovori povod za znižanje zaradi sodelovanja pri preiskavi, namreč tedaj, ko vprašanje ne bi moglo biti zastavljeno v odločbi po členu 11(5) Uredbe št. 17, ker bi nedopustno poseglo v pravico podjetij do obrambe.
   Kriteriji za razmejitev s tega vidika dovoljenih od nedovoljenih vprašanj so bili izoblikovani v sodbi Sodišča v zadevi Orkem (zadeva 374/87, Recueil 1989, 3283). Po njej lahko Komisija brez omejitev zahteva predložitev vseh obstoječih dokumentov, ki se nanašajo na predmet preiskave. Zahteva lahko tudi „informacije o dejstvih, ki so (podjetju) eventualno znana“ (sodba v zadevi Orkem, točka 34). Nasprotno pa „Komisija podjetju ne sme naložiti obveznosti, da posreduje odgovore, s katerimi bi to moralo priznati obstoj kršitve, za katero mora Komisija sama priskrbeti dokaze“ (prav tam, točka 35).
   To razlikovanje je Sodišče prve stopnje v točki 408 obravnavane sodbe spregledalo. Točka 408 se nanaša le na posredovanje že obstoječih dokumentov, ki bi lahko bili zahtevani brez kršitve pravice do obrambe SGL.
   Podobno velja tudi za drugi zahtevek za podatke, ki ga obravnava točka 412 sodbe. Ker je Komisija vedela, da je SGL neko drugo podjetje opozorilo o nameravanem pregledu, je Komisija SGL med drugim vprašala, kateremu drugemu podjetju je posredovala to informacijo. SGL je imenovala neko drugo podjetje, zamolčala pa je, da je opozorila tudi neko tretje podjetje, kar je Komisija kasneje izvedela. S tem vprašanjem je Komisija zahtevala podatek „o … dejstvih“ in ni zavezala podjetja, „da prizna obstoj kršitve“. Da bi lahko informacijo, ki jo je SGL navedla v svojem odgovoru, uporabila kot oteževalno okoliščino, kot zaključuje Sodišče prve stopnje, bi morala Komisija najprej dokazati kršitev.
   O obsegu znižanja v primeru prispevkov, ki so posledica zahtevka za podatke
   V kolikor bi bilo nek element sodelovanja s strani SGL, označen kot odgovor na vprašanje, ki bi ga bilo v okviru zavezujočega zahtevka za podatke, to je zahtevka za podatke v obliki odločbe, potrebno označiti za nedopustnega, bi moralo biti sleherno znižanje določeno le v sorazmerju z dodano vrednostjo, s katero je bila obogatena preiskava Komisije, kar je Sodišče prve stopnje v točki 410 sodbe spregledalo. Ta dodana vrednost je večja v primeru, če gre za spontani prispevek, ki v primeru, da je podan zgodaj, Komisiji prihrani izvedbo določenih preiskovalnih ukrepov, kot sta koncept in sestavitev (tudi nezavezujočega) zahtevka za podatke.

      (1)  Še ni objavljeno v Uradnem listu Evropskih skupnosti


title: Zadeva T-913/16: Tožba, vložena 23. decembra 2016 – Fininvest in Berlusconi/ECB

text:
               27.2.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 63/35

         Tožba, vložena 23. decembra 2016 – Fininvest in Berlusconi/ECB
   (Zadeva T-913/16)
   (2017/C 063/47)
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranke

      Tožeči stranki: Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) (Rim, Italija), Silvio Berlusconi (Rim) (zastopniki: R. Vaccarella, A. Di Porto, M. Carpinelli in A. Saccucci)

      Tožena stranka: Evropska centralna banka

      Predloga

   Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

               —

               razglasi ničnost odločbe Evropske centralne banke z dne 25. oktobra 2016, s katero je ta izrazila, da „nasprotuje temu, da pridobitelji pridobijo kvalificiran delež v ciljni družbi“;

               —

               Evropski centralni banki naloži plačilo stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Ta tožba je vložena zoper odločbo, ki jo je Evropska centralna banka sprejela 25. oktobra 2016 (ECB/SSM/20016-7lVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4) – v skladu s členoma 22 in 23 Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (CRD IV) (UL 2013, L 176, str. 338), s členi 1, peti odstavek, 4(1)(c) in 15(3) Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL 2013, L 287, str. 63), s členom 87 Uredbe (EU) št. 468/2014 Evropske centralne banke z dne 16. aprila 2014 o vzpostavitvi okvira za sodelovanje znotraj enotnega mehanizma nadzora med Evropsko centralno banko in pristojnimi nacionalnimi organi ter z imenovanimi nacionalnimi organi (okvirna uredba o EMN) (UL 2014, L 141, str. 1) in s členi 19, 22 in 25 italijanskega enotnega besedila zakonov na področju bančništva – s katero Evropska centralna banka nasprotuje temu, da družba Finanziaria d’Investimento Fininvest S.p.A pridobi kvalificiran delež v kreditni instituciji (ciljni družbi).
   Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata osem tožbenih razlogov, razdeljenih v tri sklope.

               1.

               Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba členov 22 in 23 CRD IV, kršitev členov 1, peti odstavek, 4(1)(c) in 15 uredbe o EMN ter členov 86 in 87 okvirne uredbe o EMN, tudi v povezavi s členi 4(1), 5(2) in 13(2) PEU ter s členom 127(6) PDEU, pa tudi zloraba pooblastil.

               2.

               Drugi tožbeni razlog, naveden podredno: s široko uporabo CRD IV v obravnavani zadevi je kršeno splošno načelo prepovedi retroaktivne veljave aktov sekundarne zakonodaje.

               3.

               Tretji tožbeni razlog: kršitev načela pravne varnosti in načela pravnomočnosti, in sicer pravnomočnosti sodbe Consiglio di Stato št. 882, ki je bila izdana 3. marca 2016 in s katero je bilo odločeno o učinkih odobritve združitve, ki jo je podala Banca d’Italia v zvezi z udeležbo družbe Fininvest v ciljni družbi.

                           —

                           Tožeči stranki v zvezi s tem trdita, da se ta prvi sklop tožbenih razlogov nanaša na predpostavko iz izpodbijane odločbe in da se v okviru tega sklopa izpodbija predvsem razlago CRD IV, ki jo je uporabila ECB, ker je pravno napačna in nezakonito širi posebna pooblastila, ki so ECB dana na podlagi uredbe o EMN in okvirne uredbe o EMN, poleg tega pa posega v pravnomočnost na nacionalni ravni, in sicer v pravnomočnost sodbe Consiglio di Stato z dne 3. marca 2016 v zvezi z udeležbo v ciljni družbi.

               4.

               Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 4(3) uredbe o EMN, člena 23(1) in (4) CRD IV ter splošnih načel zakonitosti, pravne varnosti in predvidljivosti upravnega delovanja v zvezi s tem, da je BCE uporabila nacionalne določbe o preonsu, in kršitev splošnih načel zakonitosti in pravne varnosti, ko je BCE za tožeči stranki uporabila Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC, ki so jih leta 2008 sprejeli odbori CEBS, CESR in CEIOPS.

               5.

               Peti tožbeni razlog, naveden podredno: bistvena kršitev postopka v obravnavani zadevi, in sicer neobstoj preiskave in neobstoj obrazložitve v zvezi z merilom „verjetnega vpliva nameravanega pridobitelja na kreditno institucijo“ (člen 23(1) CRD IV).

               6.

               Šesti tožbeni razlog: kršitev splošnega načela sorazmernosti, ker izpodbijana odločba v bistvu ustvarja učinke ukrepa razlastitve, ki nalaga prisilno prodajo velikega deleža v družbi, in kršitev členov 16 in 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter ustreznih splošnih načel prava Evropske unije, ki izhajajo iz Evropske konvencije o človekovih pravicah in iz ustavnih tradicij, skupnih državam članicam.

                           —

                           Tožeči stranki v zvezi s tem trdita, da se ta drugi sklop tožbenih razlogov nanaša na presojo ECB in je na eni strani usmerjen v rekonstrukcijo nacionalne zakonodaje, ki jo je opravila ECB, na drugi pa v neobstoj konkretne presoje „verjetnega vpliva nameravanega pridobitelja na kreditno institucijo“ in nespoštovanje načela sorazmernosti na področju bonitetnega nadzora.

                     Tretji sklop tožbenih razlogov pa se nanaša na več hudih postopkovnih kršitev, ki naj bi oslabile postopek nadzora in končno odločbe ECB.

               7.

               Sedmi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe, ki bi morala biti „v celoti spoštovana“ (člen 22(2) uredbe o EMN) in pravice do dobrega upravljanja iz člena 41 Listine o temeljnih pravicah zaradi prepozne odobritve dostopa do spisa in nemožnosti seznanitve z vsebino akta BCE, na podlagi katerega je bil uveden postopek odobritve. Poleg tega se stranki sklicujeta na napačno uporabo člena 32(1) in (5) okvirne uredbe o EMN.

               8.

               Osmi tožbeni razlog: nezakonitost člena 31(3) okvirne uredbe o EMN na podlagi člena 277 PDEU zaradi kršitve pravice do obrambe, ki jo zagotavljajo člen 41 Listine o temeljnih pravicah in splošna pravna načela, ki izhajajo iz ustavnih tradicij, skupnih državam članicam.


title: Zadeva T-187/10: Tožba, vložena 23. aprila 2010 – Emram proti UUNT – Guccio Gucci (G)

text:
               3.7.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 179/43

         Tožba, vložena 23. aprila 2010 – Emram proti UUNT – Guccio Gucci (G)
   (Zadeva T-187/10)
   2010/C 179/76
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: francoščina

      Stranke

      Tožeča stranka: Maurice Emram (Marseille, Francija) (zastopnik: M. Benavï, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Guccio Gucci SpA (Firenze, Italija)

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba UUNT R 1281/2008-1 naj se razveljavi;

               —

               ugovor družbe Gucci spa zoper registracijo znamke G line št. 2421402 naj se zavrne;

               —

               zato naj se UUNT naloži plačilo stroškov;

               —

               in družbi Gucci spa plačilo izdatkov in stroškov postopka pred UUNT.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: Tožeča stranka

      Zadevna znamka Skupnosti: Figurativna znamka „G“ za proizvode iz razredov 9, 18 in 25 – prijava št. 2 421 402

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Guccio Gucci SpA

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: Nacionalna figurativna znamka in figurativna znamka Skupnosti „G“ za proizvode iz razredov 9, 18 in 25

      Odločba oddelka za ugovore: Zavrnitev ugovora

      Odločba odbora za pritožbe: Razveljavitev odločbe oddelka za ugovore in zavrnitev registracije prijavljene znamke

      Navajani tožbeni razlogi: Kršitev členov 8 in 75 Uredbe št. 40/94 (postala člena 8 in 77 Uredbe št. 207/2009), ker odbor za pritožbe ni pravilno uporabil veljavnih pravnih določb in ker je dokumente, ki jih je predložila tožeča stranka, premalo preučil


title: Zadeva T-367/14: Tožba, vložena 28. maja 2014 – August Storck proti UUNT – Chiquita Brands (Fruitfuls)

text:
               11.8.2014

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 261/33

         Tožba, vložena 28. maja 2014 – August Storck proti UUNT – Chiquita Brands (Fruitfuls)
   (Zadeva T-367/14)
   2014/C 261/57
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

      Stranke

      Tožeča stranka: August Storck KG (Berlin, Nemčija) (zastopniki: I. Rohr, A.-C. Richter, P. Goldenbaum in T. Melchert, odvetniki)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: Chiquita Brands LLC (Charlotte, Združene države)

      Predloga

   Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

               —

               razveljavi odločbo petega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 27. marca 2014 v zadevi R 1580/2013-5;

               —

               toženi stranki naloži plačilo svojih stroškov in stroškov tožeče stranke, Chiquita Brands LLC pa naj se, če bo intervenirala v postopku, naloži plačilo svojih stroškov.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Registrirana znamka Skupnosti, katere razveljavitev se zahteva: besedna znamka „Fruitfuls“ za proizvode iz razreda 30 – prijava znamke Skupnosti št. 5 0 14  519

      Imetnik znamke Skupnosti: tožeča stranka

      Stranka, ki zahteva razveljavitev znamke Skupnosti: Chiquita Brands LLC

      Odločba oddelka za izbris: razveljavitev znamke

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 51(1)(a) Uredbe št. 207/2009.


title: Zadeva C-43/06: Tožba Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki, vložena  27. januarja 2006

text:
               8.4.2006

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 86/12

         Tožba Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki, vložena 27. januarja 2006
   (Zadeva C-43/06)
   (2006/C 86/20)
   Jezik postopka: portugalščina
   Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata Hans Støvlbæk in Pedro Andrade, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, je 27. januarja 2006 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo proti Portugalski republiki.
   Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, naj:

               —

               ugotovi, da Portugalska republika, s tem da od imetnikov nazivov poklicne izobrazbe v arhitekturi, ki so jih podelile druge države članice, zahteva, da opravijo preizkus znanja za sprejem v Združenje portugalskih arhitektov, če le-ti niso včlanjeni v združenje druge države članice, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 10 Direktive 85/384/EGS (1);

               —

               Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve
   Komisija je vložila tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti proti Portugalski republiki, ker naj le-ta ne bi v celoti izvedla Direktive 85/384.
   Čeprav je bila Direktiva izvedena z decreto legge z dne 8. januarja 1990, št. 14, pa objava decreto legge z dne 3. julija 1998, št. 176, pomeni nazadovanje.
   Na podlagi decreto legge št. 176/98 Združenje portugalskih arhitektov arhitektom, ki so se izobraževali v drugih državah članicah in ki niso včlanjeni v ustrezna združenja, določa obveznost preizkusa znanja.
   Arhitekti iz drugih držav članic, ki niso včlanjeni v ustrezna združenja morajo torej opravljati izpite iz arhitekture v državi gostiteljici, saj na Portugalskem svojega poklica ne morejo opravljati, če niso včlanjeni v Združenje portugalskih arhitektov.
   Po mnenju Komisije je tak položaj nezakonit, saj je v nasprotju z vsebino Direktive 85/384. V nasprotju s portugalsko državo Direktiva ne razlikuje med akademskim in poklicnim nazivom. Priznavanje diplom v okviru sistemov na tem področju je avtomatično. Če izobraževanje in usposabljanje ustreza zahtevam iz členov 3 in 4 Direktive 85/384, mora država članica priznati dokazilo, ki arhitektu v državi članici, iz katere prihaja, dovoljuje opravljanje poklica z nazivom arhitekta.

      (1)  Direktiva Sveta 85/384/EGS z dne 10. junija 1985, o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah v arhitekturi, skupaj z ukrepi za učinkovito uresničevanje pravice do ustanavljanja podjetij in svobode opravljanja storitev (UL L 223, str. 15).


title: Zadeva C-440/12: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 3. oktobra 2012 vložilo Finanzgericht Hamburg (Nemčija) – Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt) proti Finanzamt Hamburg-Bergedorf

text:
               15.12.2012

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 389/4

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 3. oktobra 2012 vložilo Finanzgericht Hamburg (Nemčija) – Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt) proti Finanzamt Hamburg-Bergedorf
   (Zadeva C-440/12)
   2012/C 389/06
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Finanzgericht Hamburg

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)

      Tožena stranka: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali je treba člen 401 (v povezavi s členom 135(1)(i)) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) razlagati tako, da se davek na dodano vrednost in nacionalne posebne dajatve od iger na srečo smejo pobrati le alternativno, ne kumulativno?

               2.

               Le če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
               Če se v skladu z nacionalnimi predpisi pri igrah na srečo pobirata davek na dodano vrednost in posebna dajatev, ali to povzroči, da se ne pobere bodisi davek na dodano vrednost bodisi posebna dajatev, ali pa je odločitev, katera od teh dajatev se sme pobrati, odvisna od nacionalnega prava?

               3.

               Ali je treba člena 1(2), prvi stavek, in 73 Direktive 2006/112 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnemu predpisu ali praksi, v skladu s katero je pri obratovanju igralnih avtomatov z možnostjo dobitka vsebina zbiralnika denarja („zbiralnik denarja z elektronskim števcem“) avtomata po izteku določenega obdobja osnova za odmero?

               4.

               Le če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen:
               Kako se namesto tega določi osnova za odmero?

               5.

               Ali je treba člena 1(2), prvi stavek, in 73 Direktive 2006/112 razlagati tako, da je predpostavka za pobiranje davka na dodano vrednost to, da podjetnik lahko prevali davek na dodano vrednost na prejemnika storitve? Po potrebi: Kaj se razume kot prevalitev? Ali prevalitev zajema zlasti pravno dopustnost ustrezno visoke cene za blago ali storitve?

               6.

               Le če je pri petem vprašanju pravna dopustnost visoke cene predpostavka:
               Ali je treba člena 1(2), prvi stavek, in 73 Direktive 2006/112 razlagati tako, da je treba predpise, ki omejujejo plačilo za blago ali storitve, za katere se plača davek na dodano vrednost, uporabljati v skladu s pravom Unije tako, da se določeno plačilo ne šteje za vključeno, ampak dodano davku na dodano vrednost, tudi če gre za nacionalne predpise o ureditvi plačil, ki tega ne določajo izrecno?

               7.

               Le če je odgovor na peto vprašanje pritrdilen, na šesto in tretje pa nikalen:
               Ali se v tem primeru davek na dodano vrednost ne pobere za celoten promet igralnega avtomata ali le za del, pri katerem prevalitev ni mogoča, in kako se ta del potem določi – po prometu, pri katerem ni mogoče zvišati vložka na igro, ali po prometu, pri katerem ni mogoče zvišati prometa vsebine zbiralnika denarja na uro?

               8.

               Ali je treba člen 1(2) Direktive 2006/112 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero ni usklajena dajatev, po kateri se dolgovani davek na dodano vrednost v natančnem znesku odbije od te dajatve?

               9.

               Le če je odgovor na osmo vprašanje pritrdilen:
               Ali odbitek davka na dodano vrednost od neusklajene nacionalne dajatve pri podjetjih, ki jim je naložena ta dajatev, pripelje do tega, da se davka na dodano vrednost ne sme pobrati pri njihovih konkurentih, ki sicer niso zavezani tej, ampak drugi posebni dajatvi, in za katere tak odbitek ni določen?

      (1)  UL L 347, str. 1.


title: Zadeva T-410/07: Sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. maja 2009 — Jurado Hermanos proti UUNT (JURADO) ( Znamka Skupnosti — Besedna znamka Skupnosti JURADO — Neobstoj zahteve imetnika za podaljšanje znamke — Izbris znamke ob poteku trajanja registracije — Zahteva za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo vloži imetnik izključne licence )

text:
               4.7.2009

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 153/37

         Sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. maja 2009 — Jurado Hermanos proti UUNT (JURADO)
   (Zadeva T-410/07) (1)

   („Znamka Skupnosti - Besedna znamka Skupnosti JURADO - Neobstoj zahteve imetnika za podaljšanje znamke - Izbris znamke ob poteku trajanja registracije - Zahteva za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo vloži imetnik izključne licence“)
   2009/C 153/71
   Jezik postopka: španščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Jurado Hermanos, SL (Alicante, Španija) (zastopnik: C. Martín Álvarez, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnika: O. Montalto in P. López Fernández de Corres, zastopnika)

      Predmet

   Tožba zoper Odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 3. septembra 2007 (zadeva R 866/2007-2) o predlogu tožeče stranke za vrnitev v prejšnje stanje.

      Izrek

               1)

               Tožba se zavrne.

               2)

               Družbi Jurado Hermanos, SL se naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.

      (1)  UL C 8, 12.1.2008.


title: Zadeva C-303/09: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 14. julija 2011 – Evropska komisija proti Italijanski republiki (Neizpolnitev obveznosti države — Državne pomoči — Pomoči v korist podjetij, ki so vlagala v občine, prizadete od naravnih nesreč v letu 2002 — Izterjava)

text:
               10.9.2011

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 269/3

         Sodba Sodišča (peti senat) z dne 14. julija 2011 – Evropska komisija proti Italijanski republiki
   (Zadeva C-303/09) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Državne pomoči - Pomoči v korist podjetij, ki so vlagala v občine, prizadete od naravnih nesreč v letu 2002 - Izterjava)
   2011/C 269/04
   Jezik postopka: italijanščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: L. Flynn, V. Di Bucci in E. Righini, zastopniki)

      Tožena stranka: Italijanska republika (zastopniki: G. Palmieri, zastopnik, D. Del Gaizo in P. Gentili, odvetnika)

      Predmet

   Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje ukrepov potrebnih za uskladitev s členi 2, 5 in 6 Odločbe Komisije 2005/315/ES z dne 20. oktobra 2004 o shemi pomoči, ki jo je Italija izvajala v korist podjetij, ki so vlagala v občine, prizadete od naravnih nesreč v letu 2002 (notificirano pod dokumentarno številko K(2004) 3893) (UL L 100, str. 46), v predpisanem roku

      Izrek

               1.

               Italijanska republika s tem, da v predpisanih rokih ni sprejela vseh potrebnih ukrepov, da bi od upravičencev izterjala celotni znesek pomoči, ki so bile dodeljene na podlagi sistema pomoči, ki je bil z Odločbo Komisije 2005/315/ES z dne 20. oktobra 2004 o shemi pomoči, ki jo je Italija izvajala v korist podjetij, ki so vlagala v občine, prizadete od naravnih nesreč v letu 2002, razglašen za nezakonit in nezdružljiv s skupnim trgom, ni izpolnila obveznosti iz člena 5 te odločbe.

               2.

               Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.

      (1)  UL C 256, 24.10.2009.


title: Zadeva C-16/15: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 14. septembra 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado Contencioso-Administrativo n° 4 de Madrid – Španija) – María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid) (Predhodno odločanje — Socialna politika — Direktiva 1999/70/ES — Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP — Določbe od 3 do 5 — Veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas v javnem zdravstvu — Ukrepi za preprečevanje zlorab veriženja delovnih razmerij za določen čas — Sankcije — Transformacija delovnega razmerja — Pravica do odpravnine)

text:
               14.11.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 419/12

         Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 14. septembra 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid – Španija) – María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)
   (Zadeva C-16/15) (1)

   ((Predhodno odločanje - Socialna politika - Direktiva 1999/70/ES - Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP - Določbe od 3 do 5 - Veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas v javnem zdravstvu - Ukrepi za preprečevanje zlorab veriženja delovnih razmerij za določen čas - Sankcije - Transformacija delovnega razmerja - Pravica do odpravnine))
   (2016/C 419/14)
   Jezik postopka: španščina

      Predložitveno sodišče

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid

      Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: María Elena Pérez López

      Tožena stranka: Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)

      Izrek

               1.

               Določbo 5, točka 1(a), okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je v prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da organi zadevne države članice uporabljajo nacionalno zakonodajo, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, tako da:

                           —

                           štejejo veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas v javnem zdravstvu za utemeljeno z „objektivnimi razlogi“ v smislu navedene določbe z obrazložitvijo, da te pogodbe temeljijo na zakonskih določbah, ki dovoljujejo veriženje zaradi opravljanja določenega začasnega, občasnega ali izrednega dela, medtem ko so navedene potrebe dejansko stalne in trajne;

                           —

                           pristojna uprava ni zavezana ustvariti strukturnih delovnih mest, s čimer bi prenehalo delovno razmerje občasnih javnih uslužbencev, in lahko zapolnjuje ustvarjena strukturna delovna mesta z zaposlovanjem „prehodnih“ uslužbencev, tako da so zaposleni še naprej v negotovem položaju, čeprav se zadevna država zaveda strukturnega pomanjkanja delovnih mest za stalne uslužbence v tem sektorju.

               2.

               Določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je v prilogi k Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da pogodbeno razmerje preneha na datum, določen v pogodbi o zaposlitvi za določen čas, in da je treba poravnati vse še neizplačane plače ne glede na morebitno novo imenovanje, če ta zakonodaja ne ogroža cilja ali polnega učinka tega okvirnega sporazuma, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

               3.

               Sodišče Evropske unije očitno ni pristojno, da bi odgovorilo na četrto vprašanje, ki ga je zastavilo Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid (upravno sodišče št. 4 v Madridu, Španija).

      (1)  UL C 96, 23.3.2015.


title: Zadeva T-519/09: Tožba, vložena 23. decembra 2009 – Toshiba proti Komisiji

text:
               27.2.2010

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 51/41

         Tožba, vložena 23. decembra 2009 – Toshiba proti Komisiji
   (Zadeva T-519/09)
   2010/C 51/77
   Jezik postopka: angleščina

      Stranki

      Tožeča stranka: Toshiba Corp. (zastopniki: J. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, J. Jourdan in P. Berghe, odvetniki)

      Tožena stranka: Evropska komisija

      Predlogi tožeče stranke

               —

               Odločba Evropske komisije v zvezi s postopki po členu 81 ES (člen 101 PDEU) in po členu 53 EGP v zadevi COMP/39.129 – energetski transformatorji naj se razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko;

               —

               odpravi naj se globo, ki je bila naložena tožeči stranki;

               —

               podredno, v primeru da se izpodbijani odločbi delno ali v celoti ugodi, naj se globa, naložena tožeči stranki, zniža;

               —

               Komisiji naj se naloži plačilo stroškov, ki so nastali tožeči stranki v tem postopku;

               —

               sprejme naj se kakršen koli drug ukrep za izvršitev sodbe Sodišča.

      Tožbeni razlogi in bistvene trditve

   Tožeča stranka s to tožbo predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 7. oktobra 2009 (zadeva št. COMP/39.129 – energetski transformatorji) v delu, v katerem je Komisija ugotovila, da je tožeča stranka zaradi sodelovanja pri sporazumu o delitvi trgov, s katerim so se evropski in japonski proizvajalci energetskih transformatorjev na podlagi „gentlemanskega sporazuma“ odločili, da bodo spoštovali domače trge drug drugega in da na njih ne bodo prodajali, odgovorna za kršitev člena 81 ES in člena 53 EGS. Tožeča stranka podredno predlaga znižanje globe, ki ji je bila naložena.
   Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge.
   Prvič, tožeča stranka navaja, da Komisija ni uspela pravno zadostno dokazati obstoja „gentlemanskega sporazuma“ in njenega sodelovanja pri tem sporazumu, ali kakršnega koli sporazuma oziroma usklajenega ravnanja med evropskimi in japonskimi proizvajalci energetskih transformatorjev.
   Drugič, tožeča stranka trdi, da Komisija ni uspela določiti sodne pristojnosti za domnevni „gentlemanski sporazum“, tudi če bi bil ta quod non dokazan. Tožeča stranka trdi, da tak sporazum zaradi visoko postavljenih meril za vstop na trg ne bi mogel imeti neposrednega in bistvenega učinka na konkurenco v EU ali vpliva na vzorce trgovanja med državami članicami.
   Tožeča stranka v tretjem tožbenem razlogu, ki ga navaja podredno, trdi, da je Komisija napačno odločila v zvezi s trajanjem kršitve in sodelovanjem tožeče stranke pri tej kršitvi. Tožeča stranka navaja, da Komisija ni uspela dokazati, da so nekateri sestanki imeli protikonkurenčni cilj ali učinek in da je tožeča stranka z udeležbo na teh sestankih kršila evropsko konkurenčno pravo.
   Tožeča stranka dalje podredno navaja, da je Komisija, s tem da je določila osnovni znesek globe, naložene tožeči stranki, napačno uporabila pravo in napačno ugotovila dejansko stanje. Prvič, tožeča stranka navaja, da je Komisija, s tem da je uporabila metodologijo, določeno v Smernicah o načinu določanja glob, napačno izbrala referenčno leto za izračun vrednosti prodaj tožeče stranke. Poleg tega je Komisija po mnenju tožeče stranke, s tem da ni upoštevala visoko določenih meril za vstop na evropski trg in, s tem da je domnevala, da bi družba Toshiba na trgu EGS lahko dosegla enak tržni delež, kot ga ima na svetovnem trgu, storila očitno napako pri presoji. Tožeča stranka prav tako navaja, da je Komisija napačno razlagala člen 18 Smernic o načinu določanja glob, zato da bi upravičila ugotavljanje vrednosti prodaj tožeče stranke v EGP na podlagi njenih prodaj po celem svetu, namesto da bi upoštevala le trge, ki jih je prizadela domnevna kršitev. Tožeča stranka zato meni, da je globa, ki ji je bila naložena, nesorazmerna.


title: Zadeva C-307/07: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 10. julija 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki (Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 89/48/EGS – Priznavanje visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta – Nepriznavanje diplom, ki omogočajo dostop do poklica farmacevta specialista za klinične preiskave – Neizvršitev prenosa)

text:
               30.8.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 223/15

         Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 10. julija 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki
   (Zadeva C-307/07) (1)

   (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 89/48/EGS - Priznavanje visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta - Nepriznavanje diplom, ki omogočajo dostop do poklica farmacevta specialista za klinične preiskave - Neizvršitev prenosa)
   (2008/C 223/24)
   Jezik postopka: portugalščina
   Stranki

      Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: H. Støvlbæk in P. Andrade, zastopnika)

      Tožena stranka: Portugalska republika (zastopnik: L. Fernandes, zastopnik)
   Predmet
   Neizpolnitev obveznosti države – Neizvršitev prenosa Direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta (UL L 19, 1989, str. 16), glede poklica bolnišničnega farmacevta specializiranega za klinične analize.
   Izrek

               1)

               Portugalska republika s tem, da ni sprejela nujnih ukrepov za prenos Direktive Sveta 89/48/EGS z dne 21. decembra 1988 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta, kot je bila spremenjena z Direktivo Parlamenta in Sveta 2001/19/ES z dne 14. maja 2001 glede poklica farmacevta specialista za klinične preiskave, ni izpolnila obveznosti iz te Direktive.

               2)

               Portugalski republiki se naloži stroške.

      (1)  UL C 199, 25.8.2007.


title: Zadeva T-373/07: Tožba, vložena 27. septembra 2007 – EOS proti UUNT (PrimeCast)

text:
               24.11.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 283/37

         Tožba, vložena 27. septembra 2007 – EOS proti UUNT (PrimeCast)
   (Zadeva T-373/07)
   (2007/C 283/67)
   Jezik postopka: nemščina
   Stranki

      Tožeča stranka: EOS GmbH Electro Optical Systems (Krailling, Nemčija) (zastopnica: Rechtsanwältin M. Mentjes)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
   Predlogi tožeče stranke

               —

               naj se odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 20. julija 2007 v zadevi R 333/2005-4, ki je bila tožeči stranki vložena po telefaksu 27. julija 2007, razglasi za nično;

               —

               toženi stranki naj se v skladu s členom 87(2) in (5) Poslovnika naloži plačilo stroškov postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „PrimeCast“ za proizvode in storitve iz razredov 1, 19, 40 in 42 (prijava št. 2854677)

      Odločba preizkuševalca: delna zavrnitev prijave.

      Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe.

      Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94 (1).

      (1)  Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti, UL 1994, L 11, str. 1.


title: Zadeva C-134/08: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 2. aprila 2008 – J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j. proti Hauptzollamt Bremen

text:
               5.7.2008

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 171/12

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 2. aprila 2008 – J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j. proti Hauptzollamt Bremen
   (Zadeva C-134/08)
   (2008/C 171/21)
   Jezik postopka: nemščina
   Predložitveno sodišče
   Bundesfinanzhof
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

      Tožena stranka: Hauptzollamt Bremen
   Vprašanje za predhodno odločanje
   Ali je treba člen 4(2) Uredbe Sveta (ES) št. 2193/2003 z dne 8. decembra 2003 o uvedbi dodatnih carin na uvoz določenih izdelkov s poreklom iz Združenih držav Amerike (1) v nasprotju z njegovim besedilom razlagati tako, da dodatne dajatve ne veljajo za takšne izdelke, za katere se lahko dokaže, da so bili na dan prve uporabe dodatnih dajatev na poti v Skupnost in jih ni bilo mogoče preusmeriti?

      (1)  UL L 328, str. 3.


title: Zadeva C-469/06: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Efeteio Athinon (Grčija) 21. novembra 2006 — Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton proti GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 20/3

         Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Efeteio Athinon (Grčija) 21. novembra 2006 — Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton proti GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   (Zadeva C-469/06)
   (2007/C 20/04)
   Jezik postopka: grščina
   Predložitveno sodišče
   Efeteio Athinon (Grčija)
   Stranki v postopku v glavni stvari

      Tožeča stranka: Farmakemporiki Anonymi Etaireia Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton

      Tožena stranka: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   Vprašanja za predhodno odločanje

               1.

               Ali zavrnitev podjetja, ki ima prevladujoči položaj, v celoti izpolniti naročila trgovcev na debelo s farmacevtskimi izdelki, kadar je ta zavrnitev posledica želje, da bi se zmanjšalo izvažanje teh trgovcev na debelo in s tem omejila škoda, ki jo povzroča vzporedna trgovina, ipso facto pomeni zlorabo po členu 82 ES? Ali na odgovor na to vprašanje vpliva dejstvo, da razlike v ceni znotraj Evropske unije, ki so posledica posredovanja države ali, drugače rečeno, podreditve trga farmacevtskih izdelkov sistemu, v katerem ni čiste konkurence in ki ga nasprotno zaznamuje visoka stopnja državne intervencije v gospodarstvo, povzročajo vzporedno trgovino, ki je posebej donosna za trgovce na debelo? Končno, ali je primerno, da nacionalno sodišče na področju konkurence uporabi skupnostna pravila konkurence na enak način za trge, ki delujejo po sistemu konkurence in za trge, na katerih je konkurenca izkrivljena zaradi posredovanja države?

               2.

               Kako je treba presojati morebitno naravo zlorabe, če bi Sodišče menilo, da omejevanje vzporedne trgovine zaradi zgoraj navedenih razlogov ne pomeni vedno zlorabe, kadar ga izvaja obvladujoče podjetje?

         Zlasti:

               2.1

               Ali je merilo odstotka prekoračitve normalne nacionalne porabe in/ali merilo škode, ki jo je podjetje v prevladujočem položaju utrpelo glede na njegov skupni promet in na njegov celotni dobiček, možno šteti za primerni merili? Če je odgovor pritrdilen, na kakšen način je treba določiti višino odstotka prekoračitve in raven škode — če je zadnja določena kot odstotek prometa in celotnega dobička — preko katerih bo zadevno ravnanje označeno kot zloraba?

               2.2

               Ali je primeren pristop, ki temelji na uravnovešanju interesov in če je tako, kateri interesi naj bi prišli v poštev pri tem uravnovešanju?
               Natančneje:

                           a)

                           Ali na odgovor vpliva dejstvo, da ima bolnik, končni potrošnik, omejeno finančno korist od vzporedne trgovine?

                           b)

                           Ali je treba upoštevati interese nosilcev socialnega zavarovanja za cenejša zdravila in če je tako, v kolikšni meri?

               2.3

               Katera druga merila in pristopi bi bili v tem primeru primerni?


title: Zadeva T-106/07: Tožba, vložena 11. aprila 2007 – Alcon proti UUNT – *Acri.Tec (BioVisc)

text:
               9.6.2007

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 129/19

         Tožba, vložena 11. aprila 2007 – Alcon proti UUNT – *Acri.Tec (BioVisc)
   (Zadeva T-106/07)
   (2007/C 129/34)
   Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina
   Stranke

      Tožeča stranka: Alcon, Inc. (Hünenberg, Švica) (zastopnik: M. Graf, odvetnik)

      Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

      Druga stranka pred odborom za pritožbe: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte (Hennigsdorf, Nemčija)
   Predlogi tožeče stranke

               —

               razveljavi naj se odločba drugega odbora za pritožbe UNNT (znamke in modeli) z dne 8. februarja 2007 v zadevi R 660/2006-2, Alcon, Inc. proti UUNT (BioVisc) v delu, v katerem je zavrnil ugovor Alcon, Inc. zoper prijavo CTM št. 3 651 809 „BioVisc“;

               —

               Uradu za usklajevanje naj se naloži plačilo njegovih stroškov in stroškov tožeče stranke.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Prijavitelj znamke Skupnosti: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte.

      Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „BioVisc “za blago iz razreda 5 – prijava št. 3 651 809.

      Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka.

      Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: besedna znamka Skupnosti in mednarodna besedna znamka „PROVISC “in „DUOVISC “za blago iz razreda 5.

      Odločba oddelka za ugovore: ugovoru se v celoti ugodi.

      Odločba odbora za pritožbe: razveljavitev odločbe oddelka za ugovore in zavrnitev ugovora v celoti.

      Navajani tožbeni razlogi: zadevni znamki je mogoče zamenjati in prijavljeni proizvodi so enaki proizvodom, ki jih pokrivajo nasprotujoče znamke.


title: Zadeva C-293/15 P: Pritožba, ki jo je vložila Slovenská pošta a.s. 15. junija 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 25. marca 2015 v zadevi T-556/08, Slovenská pošta/Komisija

text:
               14.9.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 302/16

         Pritožba, ki jo je vložila Slovenská pošta a.s. 15. junija 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 25. marca 2015 v zadevi T-556/08, Slovenská pošta/Komisija
   (Zadeva C-293/15 P)
   (2015/C 302/21)
   Jezik postopka: angleščina

      Stranke

      Pritožnica: Slovenská pošta a.s. (zastopnika: O. W. Brouwer in A.A.J. Pliego Selie, odvetnika)

      Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Slovaška republika, Cromwell a.s., Slovak Mail Services a.s., Prvá Doručovacia, a.s., ID Marketing Slovensko s.r.o. (prej TNT Post Slovensko s.r.o.)

      Predloga

   Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

               1)

               delno ali v celoti razveljavi izpodbijano sodbo in dokončno odloči o pritožbi tako, da delno ali v celoti razglasi ničnost sporne odločbe in – podredno – zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje;
               in

               2)

               Komisiji naloži plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem in pred Sodiščem, vključno s stroški intervenientk.

      Pritožbena razloga in bistvene trditve

   Splošno sodišče je zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C (2008) 5912 final z dne 7. oktobra 2008 v zvezi s slovaško zakonodajo glede storitev hibridne pošte, ki je bila naslovljena na Slovaško republiko.
   Slovenská pošta a.s. Sodišču predlaga, naj:

               (i)

               zgoraj navedeno sodbo Splošnega sodišča delno ali v celoti razveljavi na podlagi teh pritožbenih razlogov:

                           i.

                              Prvi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava, uporaba napačnega dokaznega standarda in napačna razporeditev dokaznega bremena pri ugotovitvi, da je Slovaška republika kršila člen 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES;

                                       a.

                                       napačna uporaba prava pri ugotovitvi, da lahko sama podelitev izključne pravice kot taka pomeni kršitev člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES;

                                       b.

                                       napačna uporaba prava, uporaba napačnega dokaznega standarda in napačna razporeditev dokaznega bremena pri ugotovitvi, da je Slovaška republika kršila člen 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES s tem, da je omejila storitve na končne uporabnike.

                           ii.

                              Drugi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava, nezadostna raven nadzora in izkrivljanje dokazov pri nadzoru in sprejetju opredelitve upoštevnega trga, ki jo je predložila Evropska komisija;

                                       a.

                                       napačna uporaba prava in nezadostna raven nadzora pri sprejetju stališča, da je upoštevni trg hibridnih poštnih storitev mogoče opredeliti zgolj na podlagi (domnevnega) obstoja povpraševanja in ponudbe storitev;

                                       b.

                                       izkrivljanje dokazov in uporaba nezadostne ravni nadzora pri ugotovitvi, da je na prevladujoče povpraševanje na trgu mogoče sklepati na podlagi dokazov, ki jih je predložila Komisija.

               (ii)

               o pritožbi dokončno odloči tako, da delno ali v celoti razglasi ničnost sporne odločbe ali – podredno – zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje;

               (iii)

               Evropski komisiji naloži plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem in pred Sodiščem, vključno s stroški intervenientk.


title: Zadeva C-39/14: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. julija 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – postopek, ki ga je začela Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) (Predhodno odločanje — Državne pomoči — Člen 107(1) PDEU — Prodaja kmetijskih zemljišč s strani javnih organov — Nacionalna določba, ki pristojnim organom omogoča, da zavrnejo prodajo kmetijskega zemljišča, če se šteje, da je ponujena cena, v močnem nesorazmerju„glede na tržno vrednost — Prednost, dodeljena posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga — Merilo zasebnega vlagatelja — Ugotovitev, tržne vrednosti“)

text:
               14.9.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 302/5

         Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. julija 2015 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – postopek, ki ga je začela Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)
   (Zadeva C-39/14) (1)

   ((Predhodno odločanje - Državne pomoči - Člen 107(1) PDEU - Prodaja kmetijskih zemljišč s strani javnih organov - Nacionalna določba, ki pristojnim organom omogoča, da zavrnejo prodajo kmetijskega zemljišča, če se šteje, da je ponujena cena, v močnem nesorazmerju„glede na tržno vrednost - Prednost, dodeljena posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga - Merilo zasebnega vlagatelja - Ugotovitev, tržne vrednosti“))
   (2015/C 302/05)
   Jezik postopka: nemščina

      Predložitveno sodišče

   Bundesgerichtshof

      Stranke v postopku v glavni stvari

   Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)

      ob udeležbi: Thomas Erbs, Ursula Erbs, Landkreis Jerichower Land

      Izrek

   Člen 107(1) PDEU je treba razlagati tako, da se določba nacionalnega prava – kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki zaradi zagotavljanja varstva interesov kmetijskih gospodarstev subjektu, ki se prišteva k državi, prepoveduje, da v okviru javnega razpisa proda kmetijsko zemljišče ponudniku, ki je ponudil najvišjo ceno, če pristojni lokalni organ meni, da je njegova ponudba v močnem nesorazmerju z ocenjeno vrednostjo tega zemljišča – ne more opredeliti za državno pomoč, če se z uporabo te določbe lahko doseže cena, ki je najbližje tržni vrednosti zadevnega kmetijskega zemljišča, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

      (1)  UL C 102, 7.4.2014.