title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 4. decembra 2008. # Jobra Vermögensverwaltungs-Gesellschaft mbH proti Finanzamt Amstetten Melk Scheibbs. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien - Avstrija. # Svobodno opravljanje storitev - Svoboda ustanavljanja - Davčna zakonodaja - Premija za investicije - Nacionalna ureditev, ki pravico do davčne ugodnosti pridržuje za sredstva, ki se uporabljajo v stalni poslovni enoti na nacionalnem ozemlju - Izključitev sredstev, danih v uporabo proti plačilu in uporabljanih zlasti v drugih državah članicah - Lizing vozil - Preprečevanje zlorab. # Zadeva C-330/07.

text:
      Zadeva C-330/07
      Jobra Vermögensverwaltungs-Gesellschaft mbH
      proti
      Finanzamt Amstetten Melk Scheibbs
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien)
      „Svoboda opravljanja storitev – Svoboda ustanavljanja − Davčna zakonodaja − Premija za investicije − Nacionalna ureditev, ki pravico do davčne ugodnosti
         pridržuje za sredstva, ki se uporabljajo v stalni poslovni enoti na nacionalnem ozemlju − Izključitev sredstev, danih v uporabo
         proti plačilu in uporabljanih zlasti v drugih državah članicah − Lizing vozil − Preprečevanje zlorab“

      Povzetek sodbe
      1.        Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja – Utemeljenost – Boj proti zlorabam – Pogoji
      (člen 49 ES)
      2.        Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja
      (člen 49 ES)
      1.        Nacionalni ukrep, ki omejuje svobodo opravljanja storitev, je lahko upravičen, če se nanaša izključno na povsem umetne konstrukte
         brez gospodarske resničnosti, katerih edini namen je pridobitev davčne ugodnosti. Vendar okoliščina, da podjetje, ki lahko
         zahteva premijo za investicije, daje drugemu podjetju proti plačilu na razpolago sredstva, ki jih to podjetje uporablja zlasti
         v drugih državah članicah, sama po sebi ne pomeni zlorabe. Tako dajanje na razpolago tudi ne more ustvariti splošne domneve
         o obstoju zlorabe in upravičevati ukrepa, ki krši izvrševanje temeljne svoboščine, zagotovljene s Pogodbo.

      (Glej točke od 35 do 37.)
      2.        Člen 49 ES nasprotuje ureditvi države članice, na podlagi katere je pravica do premije za investicije zavrnjena podjetjem,
         ki nabavljajo materialna sredstva, samo iz razloga, da se opredmetena osnovna sredstva, iz naslova katerih se ta premija zahteva
         in ki so dana na razpolago proti plačilu, uporabljajo zlasti v drugih državah članicah.

      Taka nacionalna ureditev, ki za investicije v sredstva, dana na razpolago proti plačilu, ki se uporabljajo v drugih državah
         članicah, določa manj ugoden davčni režim od tistega, določenega za investicije v taka sredstva, ki se uporabljajo na nacionalnem
         ozemlju, namreč načeloma pomeni omejitev svobodnega opravljanja storitev v smislu člena 49 ES, ker utegne podjetja, ki bi
         se lahko potegovala za to davčno olajšavo, odvrniti od ponujanja storitev zakupa gospodarskim subjektom, ki opravljajo storitve
         v drugih državah članicah; v položaju, v katerem eno podjetje daje materialna sredstva na razpolago drugemu podjetju proti
         plačilu in sta ti dve podjetji gospodarsko tesno povezani, utegne navedena nacionalna ureditev od opravljanja čezmejnih dejavnosti
         odvrniti tudi podjetje zakupnika.

      Take ureditve ni mogoče utemeljiti s potrebo po uravnovešeni delitvi davčnih pristojnosti med državami članicami, saj so dohodki
         od zakupa opredmetenih osnovnih sredstev, iz naslova katerih se zahteva premijo za investicije, zavezani plačilu davka v državi
         članici, ki premijo za investicije dodeljuje, in torej če ureditev iz postopka v glavni stvari ne bi obstajala, pravica te
         države članice do izvrševanja davčne pristojnosti na njenem ozemlju ne bi bila ogrožena.

      Take ureditve ni mogoče utemeljiti niti z nujnostjo zagotavljanja usklajenosti nacionalnega davčnega sistema, saj z vidika
         davčnega sistema ni neposredne povezave med premijo za investicije, priznano zakupodajalcu iz naslova opredmetenih osnovnih
         sredstev, ki jih je nabavil, in kasnejšim obdavčenjem dohodkov zakupnika, ustvarjenih z uporabo teh sredstev, ki so bila dana
         na razpolago proti plačilu.

      Poleg tega pa, ker ta ureditev ne dopušča, da bi se pravica do premije za investicije zavrnila le povsem umetnim konstruktom,
         temveč se nanaša na vsakega zakupodajalca, ki bi lahko zahteval premijo za investicije in ki daje na razpolago sredstva proti
         plačilu podjetjem, ki opravljajo čezmejne dejavnosti, ne glede na to, da ni objektivnih elementov, s katerimi bi se lahko
         dokazal obstoj takega konstrukta, je ni mogoče utemeljiti z nujnostjo preprečevanja zlorab.

      (Glej točke od 24 do 26, od 32 do 35 in od 38 do 41 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
      z dne 4. decembra 2008(*)

      „Svoboda opravljanja storitev – Svoboda ustanavljanja − Davčna zakonodaja − Premija za investicije − Nacionalna ureditev, ki pravico do davčne ugodnosti
         pridržuje za sredstva, ki se uporabljajo v stalni poslovni enoti na nacionalnem ozemlju − Izključitev sredstev, danih v uporabo
         proti plačilu in uporabljanih zlasti v drugih državah članicah − Lizing vozil − Preprečevanje zlorab“

      V zadevi C-330/07,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Unabhängiger Finanzsenat,
         Außenstelle Wien (Avstrija), z odločbo z dne 3. julija 2007, ki je prispela na Sodišče 16. julija 2007, v postopku

      Jobra Vermögensverwaltungs-Gesellschaft mbH
      proti
      Finanzamt Amstetten Melk Scheibbs,

      SODIŠČE (tretji senat),
      v sestavi A. Rosas (poročevalec), predsednik senata, A. Ó Caoimh, J. N. Cunha Rodrigues in U. Lõhmus, sodniki, ter P. Lindh,
         sodnica,

      generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
      sodni tajnik: B. Fülöp, administrator,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. septembra 2008,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za nemško vlado M. Lumma in C. Blaschke, zastopnika,
      –        za avstrijsko vlado C. Pesendorfer in J. Bauer, zastopnika,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti W. Mölls in R. Lyal, zastopnika,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 43 ES in 49 ES.

      2        Ta predlog je bil vložen v sporu med Jobra Vermögensverwaltungs-Gesellschaft mbH (v nadaljevanju: Jobra), družbo avstrijskega
         prava, in Finanzamt Amstetten Melk Scheibbs (v nadaljevanju: Finanzamt), ker je slednji tej družbi zavrnil premijo za investicijsko
         rast (v nadaljevanju: premija za investicije) iz naslova težkih tovornih vozil, ki jih je kupila in dala na lizing Braunshofer
         GmbH (v nadaljevanju: Braunshofer), drugi družbi avstrijskega prava, češ da jih je ta uporabljala zlasti v drugih državah
         članicah.

       Pravni okvir
      3        Člen 108e(1) in (2) zakona o davku na dohodek iz leta 1988 (Einkommensteuergesetz, BGB1. 400/1988) v različici, objavljeni
         v BGB1. I 155/2002 (v nadaljevanju: EStG iz leta 1988), določa:

      „1.      Investicije v materialna sredstva, upravičena do premij, so lahko upravičene do premije za investicije v višini 10 odstotkov,
         če je mogoče zneske, ki so bili uporabljeni za nakup ali izdelavo, odšteti pred plačilom davka zaradi amortizacije sredstev,
         ki so podvržena depreciaciji (člena 7 in 8).

      2.      Sredstva, upravičena do premij, so nova materialna sredstva kot del osnovnih sredstev, ki so predmet amortizacije. Med materialna
         sredstva, ki so upravičena do premije, ne spadajo:

      [...]
      –      materialna sredstva, ki se ne uporabljajo v stalni poslovni enoti na nacionalnem ozemlju, namenjeni ustvarjanju dohodka v
         smislu člena 2(3), točke od 1 do 3. Materialna sredstva, ki se zaradi prenosa proti plačilu uporabljajo zlasti v tujini, se
         ne obravnavajo kot materialna sredstva, uporabljana v stalni poslovni enoti na nacionalnem ozemlju.“

      4        Člen 24(6) zakona o davku od dobička pravnih oseb iz leta 1988 (Körperschaftsteuergesetz, BGBl. 401/1988) v različici, objavljeni
         v BGB1. I 155/2002, določa:

      „Določbe členov […] 108e in 108f EStG iz leta 1988 se v smislu 1. člena analogno uporabljajo za pravne osebe, če slednje niso
         oproščene davka od dobička pravnih oseb.“

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      5        Jobra je družba za upravljanje premoženja s sedežem v Avstriji in njen osnovni kapital je v 100-odstotni lasti Josefa Braunshoferja.
         Braunshofer je družba za mednarodne prevoze, ki ima prav tako sedež v Avstriji. Družba Jobra ima v lasti 100 % osnovnega kapitala
         te družbe. Avgusta 2003 je družba Braunshofer ustanovila podružnico v Nemčiji.

      6        Družba Jobra je lastnica voznega parka. Družbi Braunshofer daje s pogodbo o lizingu na razpolago težka tovorna vozila, da
         jih slednja uporablja v poslovne namene. Pri opravljanju prevozne dejavnosti jih slednja uporablja predvsem v drugih državah
         članicah.

      7        V davčni napovedi za leto 2003 je družba Jobra na podlagi člena 108e EStG iz leta 1988 zahtevala premijo za investicije v
         višini 46.770 EUR iz naslova težkih tovornih vozil, ki jih je kupila v obdobju od aprila do septembra 2002. Julija 2004 je
         bil ta znesek vpisan v dobro njenega računa pri davčnemu organu.

      8        Vendar pa je davčna uprava med pregledom, opravljenem pri družbi Jobra, ugotovila, da pogoji za dodelitev zadevne premije
         v postopku v glavni stvari niso bili izpolnjeni, ker je družba Braunshofer težka tovorna vozila, ki so ji bila dana na lizing,
         uporabljala predvsem v tujini in se jih zato ni moglo obravnavati kot materialna sredstva, uporabljana v stalni poslovni enoti
         na nacionalnem ozemlju v smislu ureditve v postopku v glavni stvari. Omenjena davčna ugodnost družbi Jobra tako ni bila priznana.

      9        Pritožbo, ki jo je družba Jobra vložila v davčnem postopku, je Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien, zavrnil z odločbo
         z dne 2. novembra 2005. S sodbo z dne 20. aprila 2006 je Verwaltungsgerichtshof razveljavilo to odločbo zlasti zaradi kršitev
         postopkovnih pravil. Poleg tega je izrazilo dvom o združljivosti okoliščine, da „materialna sredstva, ki se na podlagi odplačnega
         prenosa uporabljajo predvsem v drugih državah članicah […], ne spadajo med materialna sredstva, upravičena do premij“, s pojmom
         svobode opravljanja storitev v smislu člena 49 ES.

      10      Predložitveno sodišče meni, da ureditev v postopku v glavni stvari predvideva neenako obravnavo, ki temelji na kraju opravljanja
         storitev, in se sprašuje o skladnosti te ureditve s členoma 43 ES in 49 ES.

      11      V teh okoliščinah je Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
         to vprašanje:

      „Ali določbe o svobodi ustanavljanja (člen 43 ES in naslednji) in/ali določbe o svobodi opravljanja storitev (člen 49 ES in
         naslednji) nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je obstajala 31. decembra 2003 in v skladu s katero se davčna ugodnost (premija
         za investicijsko rast) za nakup novih materialnih sredstev prizna podjetjem, če se ta sredstva uporabljajo izključno v stalni
         poslovni enoti na nacionalnem ozemlju, medtem ko se ta davčna ugodnost (premija za investicij[e][…]) ne prizna podjetjem za
         nakup novih materialnih sredstev, ki se bodo uporabljala v stalni poslovni enoti na preostalem področju Evropske unije?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
       Uvodne ugotovitve
      12      Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 43 ES in naslednje ter člen 49 ES in naslednje razlagati tako,
         da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki pogojuje pravico do premije za investicije, namenjene podjetjem, ki nabavljajo opredmetena
         osnovna sredstva, s tem da se sredstva, za katera se premija zahteva, uporabljajo izključno v stalni poslovni enoti v tej
         državi, čeprav pojasnjuje, da se sredstva, ki so dana na razpolago proti plačilu in se uporabljajo zlasti v drugih državah
         članicah, ne obravnavajo, kot da se uporabljajo v taki poslovni enoti.

      13      V zvezi z nacionalnim pravnim okvirom vprašanja za predhodno odločanje avstrijska vlada zatrjuje, da uporaba osnovnih sredstev,
         iz naslova katerih se zahteva premija za investicije, na ozemlju drugih držav članic ne vpliva na priznanje pravice do slednje.
         Ureditev v postopku v glavni stvari naj bi pogojevala pravico do te davčne ugodnosti s tem, da se zadevna sredstva nameni
         za stalno poslovno enoto na avstrijskem ozemlju. V skladu z nacionalno sodno prakso naj bi bilo pomembno ugotoviti, ali so
         se ta sredstva uporabljala v taki poslovni enoti v obdobju, ki je trajalo vsaj polovico dobe uporabe teh sredstev.

      14      V zvezi z dejanskim stanjem avstrijska vlada poudarja, da je družba Braunshofer  avgusta 2003 ustanovila podružnico v Nemčiji.
         V okoliščinah iz spora o glavni stvari bi se torej postavilo vprašanje, ali je davčni zavezanec, ki uporablja materialno sredstvo
         zlasti v stalni poslovni enoti rezidentki z vidika priznanja premije za investicije v primerljivem položaju z davčnim zavezancem,
         ki uporablja tako sredstvo v poslovni enoti nerezidentki.

      15      Predložitveno sodišče opominja, da mora v postopku v glavni stvari uporabiti določbe EstG iz leta 1988 o izpolnjevanju pogojev
         za odobritev premije za investicije v materialna sredstva, ki so dana na razpolago proti plačilu in se uporabljajo zlasti
         v drugih državah članicah. Sodišče dvomi o združljivosti teh določb s členoma 43 ES in 49 ES v delu, v katerem naj bi šlo
         za neenako obravnavanje zaradi kraja opravljanja storitev.

      16      Čeprav iz predložitvene odločbe izhaja, da je družba Braunshofer ustanovila podružnico v Nemčiji, opis dejanskega stanja iz
         te odločbe ne prikazuje, da bi bila premija v postopku v glavni stvari družbi Jobra zavrnjena na podlagi ugotovitve, da je
         taka poslovna enota v drugi državi članici.

      17      V zvezi s tem je potrebno opozoriti, da Sodišče ni pristojno, da bi se v okviru odločanja o predlogu za sprejetje predhodne
         odločbe izreklo o razlagi nacionalnih določb in opredelitvi dejanskega stanja. Sodišče mora namreč v okviru delitve pristojnosti
         med sodišči Skupnosti in nacionalnimi sodišči upoštevati tak dejanski in pravni okvir, v katerem se postavljajo vprašanja
         za predhodno odločanje, kot je opredeljen v predložitveni odločbi (glej zlasti sodbe z dne 25. oktobra 2001 v zadevi Ambulanz
         Glöckner, C-457/99, Recueil, str. I-8089, točka 10; z dne 2. junija 2005 v zadevi Dörr in Ünal, C-136/03, ZOdl., str. I-4759,
         točka 46, in z dne 14. februarja 2008 v zadevi Dynamic Medien, C 244-06, še neobjavljena v ZOdl., točka 19).

      18      Sicer pa, tudi če bi bila razlaga ureditve, obravnavane v postopku v glavni stvari, kot jo je podala avstrijska vlada, pravilna,
         je očitno, da vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, ohranja vso svojo upoštevnost. Tudi če prepostavimo, da
         bi bila pravica do premije za investicije zavrnjena, če se sredstva, ki so bila dana na razpolago proti plačilu in iz naslova
         katerih se ta ugodnost zahteva, uporabljajo v stalni poslovni enoti nerezidentki v obdobju, daljšem od polovice dobe njihove
         uporabe, ta edina okoliščina ne more izničiti dvomov, ki jih je izrazilo to sodišče glede združljivosti navedene ureditve
         s temeljnimi svoboščinami.

       Obstoj omejitve temeljnih svoboščin
      19      Sodišče je večkrat razsodilo, da so omejitve svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, določene v členih 43 ES
         in 49 ES, ukrepi, ki prepovedujejo, motijo ali zmanjšujejo privlačnost izvrševanja teh svoboščin (v tem smislu glej sodbe
         z dne 15. januarja 2002 v zadevi Komisija proti Italiji, C-439/99, Recueil, str. I-305, točka 22; z dne 30. marca 2006 v zadevi
         Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, C-451/03, ZOdl., str. I-2941, točka 31, in z dne 13. marca 2008 v zadevi Komisija
         proti Španiji, C-248/06, še neobjavljena v ZOdl., točka 21).

      20      Nemška in avstrijska vlada menita, da je treba ureditev v postopku v glavni stvari presojati z vidika določb člena 43 ES in
         naslednjih, ki urejajo svobodo ustanavljanja. Po mnenju teh vlad ta ureditev pomeni način izvrševanja načela terotorialnosti.
         Davčni zavezanec, ki uporablja materialno sredstvo v stalni poslovni enoti rezidentki, naj z davčnega vidika ne bi bil v primerljivem
         položaju z davčnim zavezancem, ki tako sredstvo uporablja v stalni poslovni enoti nerezidentki. Če položaja nista primerljiva,
         naj omenjena ureditev ne bi pomenila omejitve temeljnih svoboščin.

      21      Komisija meni, da se uporabijo določbe, ki urejajo svobodo opravljanja storitev v smislu člena 49 ES. Premija za investicije
         naj bi bila družbi Jobra zavrnjena na podlagi nacionalnih določb, ki se nanašajo na dajanje na razpolago materialnih sredstev
         proti plačilu. Poleg tega se področje uporabe ureditve v postopku v glavni stvari naj ne bi omejevalo na situacije v koncernu.
         Po mnenju Komisije utegne zavrnitev pravice do premije za investicije zakupodajalcem pod predpostavko, da njihovi zakupniki
         uporabljajo sredstva, dana na razpolago proti plačilu, v drugih državah članicah ovirati izvrševanje te svoboščine.

      22      V obravnavanem primeru družba Jobra daje na lizing težka tovorna vozila družbi Braunshofer. Zakup vozil pomeni opravljanje
         storitev v smislu člena 50 ES (glej zlasti sodbo z dne 21. marca 2002 v zadevi Cura Anlagen C-451/99, Recueil, str. I-3193,
         točka 18). Družba Braunshofer uporablja ta vozila v okviru opravljanja prevozne dejavnosti.

      23      Iz predložitvene odločbe izhaja, da je bila ob uporabi ureditve iz postopka v glavni stvari premija za investicije družbi
         Jobra zavrnjena, ker je družba Braunshofer težka tovorna vozila, ki so ji bila dana na lizing, uporabljala zlasti v drugih
         državah članicah.

      24      Treba je ugotoviti, da taka nacionalna ureditev, kot ta v postopku v glavni stvari, ki za investicije v sredstva, dana na
         razpolago proti plačilu, ki se uporabljajo v drugih državah članicah, določa manj ugoden davčni režim od tistega, določenega
         za investicije v taka sredstva, ki se uporabljajo na nacionalnem ozemlju, utegne podjetja, ki bi se lahko potegovala za to
         davčno olajšavo, odvrniti od ponujanja storitev zakupa gospodarskim subjektom, ki opravljajo storitve v drugih državah članicah.

      25      Poleg tega utegne v položaju, v katerem eno podjetje daje materialna sredstva na razpolago drugemu podjetju proti plačilu
         in sta ti dve podjetji gospodarsko tesno povezani, zadevna nacionalna ureditev podjetje zakupnika odvrniti od opravljanja
         čezmejnih dejavnosti.

      26      Ob upoštevanju zgoraj navedenega je potrebno ugotoviti, da nacionalna ureditev, kot je ta v postopku v glavni stvari, načeloma
         pomeni omejitev svobode opravljanja storitev v smislu člena 49 ES. Zato je treba preučiti, ali je mogoče tako omejitev objektivno
         utemeljiti.

       Morebitna utemeljenost ureditve v postopku v glavni stvari
      27      Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je omejitev svobode opravljanja storitev dopustna le, če se z njo zasleduje legitimen cilj,
         ki je združljiv s Pogodbo, in jo upravičujejo nujni razlogi v splošnem interesu, če se v takem primeru lahko zagotovi zasledovani
         cilj in ne presega tega, kar je nujno potrebno za dosego cilja (glej zlasti sodbi z dne 5. junija 1997 v zadevi SETTG, C-398/95,
         Recueil, str. I-3091, točka 21, in z dne 18. decembra 2007 v zadevi Laval un Partneri, C-341/05, ZOdl., str. I-11767, točka
         101).

      28      Avstrijska in nemška vlada zatrjujeta, da ureditev v postopku v glavni stvari ustreza delitvi davčnih pristojnosti med državami
         članicami. Pogojevanje priznavanja pravice do premije za investicije s tem, da morajo biti sredstva, iz katerih se premija
         zahteva, namenjena uporabi v stalni poslovni enoti rezidentki, je namenjeno zagotavljanju povezave med izplačilom te davčne
         ugodnosti na eni strani in obdavčitvijo dobička, ustvarjenega s pomočjo takih sredstev, na drugi strani.

      29      Avstrijska vlada se sklicuje tudi na nujnost boja proti zlorabam. Ureditev v postopku v glavni stvari naj bi stremela k preprečevanju
         povsem umetnih konstruktov v primerih odplačnih prenosov. Če te določbe ne bi bilo, bi lahko sredstvo, dano v zakup, zakupodajalcu
         dajalo pravico do premije za investicije ne glede na to, kam je zakupnik namestil to sredstvo. Obstajala bi nevarnost, da
         zakupodajalec to premijo delno ali v celoti prenese na zakupnika, ki bi sredstvo uporabil za ustvarjanje dobička v drugih
         državah članicah. Tako bi bilo mogoče obiti omejitev te ugodnosti na nacionalno ozemlje.

      30      Ta vlada navaja, da bi bilo, če ureditev v postopku v glavni stvari ne bi obstajala, mogoče z ustanovitvijo koncernske družbe
         za sklepanje lizinga v Avstriji zahtevati pravico do premije za investicije za vse nakupe tega koncerna ne glede na kraj uporabe
         sredstev.

      31      Po mnenju Komisije naj ureditve v postopku v glavni stvari ne bi bilo mogoče utemeljiti niti z nujnostjo zagotavljanja usklajenosti
         nacionalnega davčnega sistema niti z ohranjanjanjem učinkovitosti davčnega nadzora in tudi ne z izključno ekonomskimi cilji.

      32      Glede prvega elementa utemeljitve, ki sta ga predstavili avstrijska in nemška vlada, drži, da je Sodišče v sodni praksi priznalo,
         da je uravnovešeno delitev davčnih pristojnosti med državami članicami v povezavi z drugimi elementi utemeljitve mogoče obravnavati
         kot legitimno zahtevo (glej zlasti sodbe z dne 13. decembra 2005 v zadevi Marks & Spencer, C-446/03, ZOdl., str. I-10837,
         točke 45, 46 in 51; z dne 29. marca 2007 v zadevi Rewe Zentralfinanz, C-347/04 ZOdl., str. I-2647, točka 41; z dne 18. julija
         2007 v zadevi Oy AA, C-231/05, ZOdl., str. I-6373, točka 51, in z dne 15. maja 2008 v zadevi Lidl Belgium, C-414/06, še neobjavljena
         v ZOdl., točka 42). Vendar pa se ta sodna praksa ne nanaša na okoliščine, kakršne so v sporu v glavni stvari.

      33      V zvezi s tem zadošča ugotovitev, ne da bi bilo treba raziskati vse pogoje za uporabo zgoraj navedene sodne prakse, da so
         v obravnavanem primeru dohodki od zakupa opredmetenih osnovnih sredstev, iz naslova katerih družba Jobra zahteva premijo za
         investicije, zavezani plačilu davka v Avstriji. Zato ni mogoče trditi, da bi bila – če ureditev iz postopka v glavni stvari
         ne bi obstajala – ogrožena pravica Republike Avstrije do izvrševanja davčne pristojnosti na njenem ozemlju (glej tudi zgoraj
         navedeni sodbi Marks & Spencer, točka 46, in Rewe Zentralfinanz, točka 42).

      34      V delu, v katerem se utemeljitev zadevnih oseb, ki so svoja stališča predstavile Sodišču, v širšem smislu nanaša na nujnost
         zagotavljanja usklajenosti nacionalnega davčnega sistema, je treba poudariti, da z vidika davčnega sistema ni neposredne povezave
         med premijo za investicije, priznano zakupodajalcu iz naslova opredmetenih osnovnih sredstev, ki jih je nabavil, in kasnejšim
         obdavčenjem dohodkov zakupnika, ustvarjenih s pomočjo uporabe teh sredstev, ki so bila dana na razpolago proti plačilu (v
         tem smislu glej sodbo z dne 10. marca 2005 v zadevi Laboratoires Fournier, C-39/04, ZOdl., str. I-2057, točki 20 in 21).

      35      Glede utemeljevanja z nujnostjo preprečevanja zlorab je treba ugotoviti, da je lahko nacionalni ukrep, ki omejuje svobodo
         opravljanja storitev, upravičen, če se nanaša izključno na povsem umetne konstrukte brez gospodarske resničnosti, katerih
         edini namen je pridobitev davčne ugodnosti (v tem smislu glej sodbi z dne 12. septembra 2006 v zadevi Cadbury Schweppes in
         Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, ZOdl., str. I-7995, točki 51 in 55, in z dne 13. marca 2007 v zadevi Test Claimants
         in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, ZOdl., str. I-2107, točka 74).

      36      V tem primeru ni mogoče zatrjevati, da okoliščina, da podjetje, ki lahko zahteva premijo za investicije, daje drugemu podjetju
         proti plačilu na razpolago sredstva, ki jih to podjetje uporablja zlasti v drugih državah članicah, sama po sebi pomeni zlorabo.

      37      Tako dajanje na razpolago tudi ne more ustvariti splošne domneve o obstoju zlorabe in upravičevati ukrepa, ki krši izvrševanje
         temeljne svoboščine, zagotovljene s Pogodbo (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in the Thin Cap Group
         Litigation, točka 73, kot tudi sodbo z dne 17. januarja 2008 v zadevi Lammers & Van Cleef, C-105/07, še neobjavljena v ZOdl.,
         točka 27).

      38      S tem v zvezi je treba poudariti, da se ureditev v postopku v glavni stvari nanaša na vsakega zakupodajalca, ki bi lahko zahteval
         premijo za investicije in ki daje na razpolago sredstva proti plačilu podjetjem, ki opravljajo čezmejne dejavnosti, ne glede
         na to, da ni objektivnih elementov, s katerimi bi se lahko dokazal obstoj takega konstrukta. Poleg tega ne kaže, da bi ta
         ureditev zakupodajalcem omogočala dokazovanje, da ne prihaja do nikakršnih zlorab.

      39      Treba je torej ugotoviti, da ureditev v postopku v glavni stvari ne dopušča, da bi se pravica do premije za investicije zavrnila
         le povsem umetnim konstruktom. Sicer pa pred Sodiščem sploh ni bilo zatrjevano, da naj bi v sporu o glavni stvari sploh obstajal
         tak konstrukt.

      40      Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da take ureditve ne upravičujejo nujni razlogi v splošnem interesu.

      41      Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da člen 49 ES nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je v postopku
         v glavni stvari, na podlagi katere je pravica do premije za investicije zavrnjena podjetjem, ki nabavljajo materialna sredstva,
         samo iz razloga, da se opredmetena osnovna sredstva, iz naslova katerih se ta premija zahteva in ki so dana na razpolago proti
         plačilu, uporabljajo zlasti v drugih državah članicah.

      42      Ker določbe Pogodbe, ki se nanašajo na svobodo opravljanja storitev, nasprotujejo ureditvi v postopku v glavni stvari, ni
         treba presojati vprašanja, ali ji nasprotujejo tudi določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja.

       Stroški
      43      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
      Člen 49 ES nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je v postopku v glavni stvari, na podlagi katere je pravica do premije
            za investicije zavrnjena podjetjem, ki nabavljajo materialna sredstva, samo iz razloga, da se opredmetena osnovna sredstva,
            iz naslova katerih se ta premija zahteva in ki so dana na razpolago proti plačilu, uporabljajo zlasti v drugih državah članicah.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nemščina.


title: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. julija 2006. # United Utilities plc proti Commissioners of Customs & Excise. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: House of Lords - Združeno kraljestvo. # Šesta direktiva o DDV - Člen 13(B)(f) - Oprostitev iger na srečo - Področje uporabe - Dejavnost "call centra". # Zadeva C-89/05.

text:
      Zadeva C-89/05
      United Utilities plc
      proti
      Commissioners of Customs & Excise
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo House of Lords)
      „Šesta direktiva o DDV – Člen 13(B)(f) – Oprostitev iger na srečo – Področje uporabe – Dejavnost ‚call centra‘“
      Povzetek sodbe
      Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve, določene s
            Šesto direktivo
      (Direktiva Sveta 77/388, člen 13(B)(f))
      Člen 13(B)(f) Šeste direktive Sveta 77/388 o usklajevanju zakonodaj držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako,
         da storitve „call centra“, ki se opravijo za organizatorja telefonskih stav in ki vključujejo sprejemanje stav v imenu organizatorja
         s strani osebja ponudnika omenjenih storitev, niso stavne transakcije v smislu te določbe in tako ne izpolnjujejo pogojev
         za oprostitev DDV, predvideno s to določbo.

      Sama dejavnost se v nasprotju s stavno transakcijo, ki je določena v navedeni določbi, nikakor ne odraža po ponudbi strankam,
         da stavijo z možnostjo dobička, in po drugi strani sprejetjem tveganja, da bo te dobičke treba izplačati, in se tako ne more
         šteti za stavno transakcijo v smislu te določbe.

      (Glej točki 26 in 29 ter izrek.)
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
      z dne 13. julija 2006(*)

      „Šesta direktiva o DDV – Člen 13(B)(f) – Oprostitev iger na srečo – Področje uporabe – Dejavnost ‚call centra‘“
      V zadevi C-89/05,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES ki ga je vložilo House of Lords (Združeno
         kraljestvo) z odločbo z dne 3. novembra 2004, ki je na Sodišče prispela 18. februarja 2005, v postopku

      United Utilities plc
      proti
      Commissioners of Customs & Excise,

      SODIŠČE (drugi senat),
      v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, R. Schintgen (poročevalec), R. Silva de Lapuerta, sodnica, G. Arestis in
         J. Klučka, sodnika,

      generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
      sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 2. februarja 2006,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za United Utilities plc D. Goy, QC, in C. McDonnell, barrister, ki ga je pooblastil P. Drinkwater, solicitor,
      –        za Commissioners of Customs & Excise R. Hill, barrister,
      –        za portugalsko vlado L. Fernandes in A. Matos Barros, zastopnika,
      –        za vlado Združenega kraljestva C. White in T. Harris, zastopnici, skupaj s K. Parkerjem, QC, in R. Hillom, barrister,
      –        za Komisijo Evropskih skupnosti R. Lyal, zastopnik,
      na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13(B)(f) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja
         1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za
         odmero (UL L 145, str. 1, v nadaljevanju: Šesta direktiva).

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo United Utilities plc (v nadaljevanju: United Utilities) in Commissioners
         of Customs & Excise (v nadaljevanju: Commissioners), ki so pristojni za pobiranje davka na dodano vrednost (v nadaljevanju:
         DDV) v Združenem kraljestvu, glede tega, če so storitve, ki jih je opravil Vertex Data Service Ltd (v nadaljevanju: Vertex)
         za Littlewoods Promotions Ltd (v nadaljevanju: Littlewoods), ki organizira telefonske stave, predmet DDV.

       Pravni okvir
       Skupnostna ureditev
      3        Člen 2 Šeste direktive, uvrščen pod naslov II, naslovljen „Področje uporabe“, določa:

      „Predmet davka na dodano vrednost je naslednje:
      1.      dobava blaga ali storitev, ki jo davčni zavezanec, ki deluje kot tak, opravi na ozemlju države za plačilo;
      […]“
      4        Države članice na podlagi člena 13(B)(f) Šeste direktive oprostijo DDV „stave, loterije in druge oblike iger na srečo pod
         pogoji in omejitvami, ki jih določi vsaka država članica“.

       Nacionalna ureditev
      5        Člen 13(B)(f) Šeste direktive je bil prenesen v notranje pravo s Prilogo 9, skupina 4, k zakonu o DDV iz leta 1994 (Value
         Added Tax Act 1994), ki določa, da je zagotavljanje kakršne koli opreme za dajanje stav ali za izvajanje iger na srečo oproščeno
         DDV.

       Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
      6        United Utilities je predstavniški član skupine družb, ki se jih v smislu člena 4(4), druga alinea, Šeste direktive obravnava
         kot enega davčnega zavezanca. Vertex je prav tako član te skupine.

      7        Littlewoods organizira telefonske stave, ki so znane pod imenom „Bet Direct“. Njegove stranke lahko stavijo v zvezi s športnimi
         ali drugimi naključnimi dogodki, kot so meteorološki dogodki. Stave se sprejemajo izključno po telefonu. Leta 1999 se je Littlewoods
         odločil prenesti na drugo družbo del svoje dejavnosti in je zato z Vertexom sklenil pogodbo o opravljanju storitev „call centra“.
         V skladu s to pogodbo mora Vertex, ki je tudi pooblaščen, da deluje kot posrednik Littlewoodsa, zagotoviti osebje, prostore
         ter telefonsko in računalniško opremo, ki je potrebna za sprejemanje zadevnih stav.

      8        Littlewoods je določil športne ali druge dogodke, glede katerih se lahko sklepajo stave, določajo razmerja, ocenjujejo stave
         in upravljajo dohodki in stroški v zvezi z njimi.

      9        Vertex po drugi strani zgolj sprejema telefonske klice in beleži stave v skladu s pogoji, ki jih določi Littlewoods. Glede
         tega nima pooblastila za prosto presojanje. Med drugim osebje Vertexa ne sme strankam nikoli razkriti, da imajo opraviti z
         Vertexom in ne Littlewoodsom. Dalje, ime Vertex ni prikazano na nobenem dokumentu, ki je namenjen strankam.

      10      Plačilo Vertexu je sestavljeno po eni strani iz fiksnega dela in po drugi strani iz variabilnega dela. Zadnji se izračuna
         na podlagi minut telefonskih pogovorov, ki jih je opravil Vertex. Različne sankcije so predvidene v primeru, ko Vertex ne
         bi pravilno opravil svojih nalog. Plačilo ne upošteva ne števila, ne vrednosti zabeleženih stav, ne stavnega razmerja. Glede
         stav, ki jih ponuja Littlewoods, Vertex ne nosi nikakršnega finančnega tveganja.

      11       United Utilities meni, da storitve, ki jih opravlja Vertex, spadajo na področje uporabe člena 13(B)(f) Šeste direktive in
         morajo biti oproščene DDV, kot določa ta določba.

      12      United Utilities v podporo svojemu stališču najprej navaja, da želi člen 13(B)(f) Šeste direktive zagotavljanje okvira, v
         katerem se lahko odvijajo igre na srečo, oprostiti DDV. Tako so lahko oproščene tiste dejavnosti, ki imajo za cilj oblikovanje
         okvira, torej strukture, v katerih ali prek katerih se lahko odvijajo igre na srečo.

      13      Iz sodb z dne 5. junija 1997 v zadevi SDC, C-2/95, Recueil, str. I-3017, in z dne 13. decembra 2001 v zadevi CSC Financial
         Services, C-235/00, Recueil, str. I‑10237, je jasno, da se mora oprostitev iz postopka v glavni stvari uporabiti za storitve,
         ki jih opravi posrednik, če je ta dejavnik transakcije v zvezi z igrami na srečo. Vsaka druga razlaga bi imela za posledico,
         da bi se ta oprostitev uporabljala zgolj za določene dele, ki sestavljajo okvir, v katerem se odvijajo transakcije v zvezi
         z igrami na srečo.

      14      United Utilities dalje trdi, da iz sodne prakse Sodišča glede oprostitve DDV finančnih storitev izhaja (zgoraj navedena sodba
         SDC; sodba z dne 25. februarja 1999 v zadevi CPP, C-349/96, Recueil, str. I-973, in zgoraj navedena sodba CSC Financial Services),
         da se morajo, ko opravi posrednik transakcijo za račun naročnika, storitve, opravljene za tega naročnika, za namene oprostitve
         DDV preučiti glede na njihovo natančno vlogo, ki jo imajo v temeljni transakciji med naročnikom in končno stranko. Posrednikova
         storitev naj bi bila oproščena le, če posrednik opravi „bistveno dejanje, ki spremeni pravni ali finančni položaj med strankama“,
         v transakciji, ki spada na področje uporabe ene od oproščenih kategorij. Vprašanje, ali omenjeni posrednik posreduje za naročnika
         ali stranko, v tem primeru ni upoštevno.

      15      Ta sodna praksa naj bi se uporabljala mutatis mutandis za oprostitev DDV stav in iger na srečo. Tako je na področju stav in iger na srečo sklenitev pogodbe o stavi določena in
         bistvena funkcija omenjene stave, ker spremeni pravni in finančni položaj med strankami. Ker Vertexovo ustno sprejetje stav
         zadostuje, da se ustvari pravno razmerje med strankami, ki stavijo, in Littlewoodsom, Vertex opravlja določeno in bistveno
         funkcijo organizatorja stav.

      16      United Utilities končno navaja, da razlaga, ki jo predlaga, ni vprašljiva zaradi okoliščine, da Vertex nima pooblastila za
         prosto presojo, kar zadeva sprejetje ali zavrnitev stave za račun Littlewoodsa, saj sklenitev pogodbe nikoli ni administrativno
         dejanje.

      17      Komisija se s temi navedbami ne strinja in sama ugotavlja, da se oprostitev iz člena 13(B)(f) Šeste direktive ne uporablja
         za storitve, ki jih opravlja Vertex, saj pomenijo le preprosto materialno, tehnično ali administrativno storitev, opravljeno
         za organizatorja stav.

      18      VAT and Duties Tribunal, High Court of Justice in Court of Appeal so vsi zaporedno zavrnili trditve United Utilities.

      19      V teh okoliščinah je House of Lords prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

      „Ali se oprostitev stav, določena v členu 13(B)(f) Šeste direktive […], uporablja, ko neka oseba (v nadaljevanju: posrednik)
         opravi storitve za račun druge osebe (v nadaljevanju: naročnik), ki vključujejo sprejemanje stav strank in obveščanje strank,
         da je naročnik sprejel omenjene stave, kjer:

      a)      dejanja, ki jih opravi zastopnik, predstavljajo bistveno stopnjo pri oblikovanju pravnega razmerja med naročnikom in njegovo
         stranko in tako izvršijo stavno transakcijo; vendar

      b)      zastopnik ne sprejme nikakršne odločitve glede določitve stavnih razmerij, te določi naročnik ali v določenih primerih tretji,
         v skladu s pravili zadevnega športa; in da

      c)      posrednik odloča o tem, ali za račun naročnika sprejme stavo ali ne v skladu z merili, ki mu jih ta določi, tako da posrednik
         nima pooblastila za prosto presojo v zvezi s tem?“

       Vprašanje za predhodno odločanje
      20      Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba razlagati člen 13(B)(f) Šeste direktive
         tako, da storitve „call centra“, ki se jih opravi za organizatorja telefonskih stav in ki vključujejo sprejemanje stav v imenu
         organizatorja s strani osebja ponudnika omenjenih storitev, pomenijo stavno transakcijo v smislu te določbe in tako izpolnjujejo
         pogoje za oprostitev DDV, ki je predvidena s to določbo.

      21      Pri odgovoru na to vprašanje je treba opozoriti, da se izrazi, ki so bili uporabljeni za opis oprostitev, določenih v členu
         13 Šeste direktive, razlagajo ozko glede na to, da te oprostitve pomenijo izjeme od splošnega načela, na podlagi katerega
         se DDV plačuje za vsako storitev, ki jo davčni zavezanec opravi za plačilo (zgoraj navedena sodba SDC, točka 20, in sodba
         z dne 3. marca 2005 v zadevi Arthur Andersen, C-472/03, ZOdl., str. I-1719, točka 24).

      22      Med drugim mora biti razlaga izrazov, ki jih uporablja ta določba, v skladu s cilji, ki se jih zasleduje z omenjenimi oprostitvami,
         in spoštovati se mora načelo davčne nevtralnosti, ki je del skupnega sistema DDV (sodba z dne 6. novembra 2003 v zadevi Dornier,
         C-45/01, Recueil, str. I-12911, točka 42).

      23      Kar podrobneje zadeva stave, loterije in druge igre na srečo, je treba poudariti, da so oproščene na podlagi praktičnih izkušenj,
         saj je na transakcije v zvezi z igrami na srečo težko uporabiti DDV (sodba z dne 29. maja 2001 v zadevi Freemans, C‑86/99,
         Recueil, str. I-4167, točka 30), in ne tako, kot to velja za druge storitve v javnem interesu, ki so opravljene na socialnem
         področju in ki so oproščene na podlagi želje, da bi se tem storitvam zagotovilo ugodnejše obravnavanje glede DDV.

      24      Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba preučiti, ali je dejavnost, kot je ta iz postopka v glavni stvari, stavna transakcija
         v smislu člena 13(B)(f) Šeste direktive, ki je lahko kot taka oproščene DDV.

      25      Kot izhaja iz predložitvene odločbe, storitve, ki jih je opravil Vertex, vključujejo to, da mora zagotoviti osebje, prostore
         ter telefonsko in računalniško opremo, ki je potrebna za pobiranje stav, katerih predmet in razmerje kljub temu določi koristnik
         teh storitev, v tej zadevi, Littlewoods.

      26      Vendar je treba ugotoviti, da se sama dejavnost, v nasprotju s stavno transakcijo, ki je določena v členu 13(B)(f) Šeste direktive,
         nikakor ne odraža prek ponudbe strankam, da stavijo z možnostjo dobička, in po drugi strani sprejetjem tveganja, da bo te
         dobičke treba izplačati, in se tako ne more šteti za stavno transakcijo v smislu te določbe.

      27      Iz tega razloga ta razlaga ni vprašljiva zaradi okoliščine, da je sprejetje stave, ki ga v tem primeru opravi osebje Vertexa,
         dejavnik, kakor koli pomemben pri odvijanju le-teh, saj je rezultat tega sprejetja ustvarjeno pravno razmerje med Littlewoodsom
         in njegovimi strankami.

      28      Med drugim se sodna praksa, po kateri je sprememba pravnega in finančnega razmerja, ki obstaja med ponudnikom storitve in
         njegovo stranko, določena funkcija transakcij, ki zadevajo prenos (zgoraj navedeni sodbi SDC, točka 66, in CSC Financial Services,
         točka 26), ne more prenesti mutatis mutandis na dejavnosti, določene v členu 13(B)(f) Šeste direktive, saj cilji, na podlagi katerih so oproščene transakcije, ki zadevajo
         prenos v smislu člena 13(B)(d) te direktive, niso enaki kot tisti, ki so razlog za oprostitev iz člena 13(B)(f) te direktive.

      29      Glede na navedeno je treba na predloženo vprašanje odgovoriti, da je člen 13(B)(f) Šeste direktive treba razlagati tako, da
         storitve „call centra“, ki se opravijo za organizatorja telefonskih stav in ki vključujejo sprejemanje stav v imenu organizatorja
         s strani osebja ponudnika omenjenih storitev, niso stavne transakcije v smislu te določbe in tako ne izpolnjujejo pogojev
         za oprostitev DDV, ki je predvidena s to določbo.

       Stroški
      30      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
      Člen 13(B)(f) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih
            – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero je treba razlagati tako, da storitve „call centra“, ki se
            opravijo za organizatorja telefonskih stav in ki vključujejo sprejemanje stav v imenu organizatorja s strani osebja ponudnika
            omenjenih storitev, niso stavne transakcije v smislu te določbe in tako ne izpolnjujejo pogojev za oprostitev DDV, ki je predvidena
            s to določbo.
      Podpisi
      * Jezik postopka: angleščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 14. junija 2012. # Seven Towns Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT). # Znamka Skupnosti - Prijava znamke Skupnosti, ki predstavlja sedem štirikotnikov v različnih barvah - Znak, ki je lahko znamka Skupnosti - Člen 4 Uredbe (ES) št. 207/2009. # Zadeva T-293/10.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 14. junija 2012 –Seven Towns proti UUNT (Oblika sedmih štirikotnikov v različnih barvah)
      (Zadeva T-293/10)
      „Znamka Skupnosti – Prijava znamke Skupnosti, ki predstavlja sedem štirikotnikov v različnih barvah – Znak, ki je lahko znamka Skupnosti – Člen 4 Uredbe (ES) št. 207/2009“
      1.                     Znamka Skupnosti – Postopek registracije – Objava prijave – Akt, ki ne zagotavlja registracije znamke (Uredba Sveta št. 207/2009,
            člena 37 in 39(2)) (Glej točke 33, 35 in 36.)
      2.                     Znamka Skupnosti – Tožbeni postopek – Odločitev o tožbi – Izvrševanje pristojnosti preizkuševalca s strani odbora za pritožbe –
            Obveznost spoštovati pravico do obrambe (Uredba Sveta št. 207/2009, členi 37(3), 64(1) in 75) (Glej točki 42 in 43.)
      3.                     Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Znaki, ki lahko sestavljajo znamko – Barve in kombinacije
            barv – Pogoji (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 4) (Glej točko 50.)
      Predmet

               Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 29. aprila 2010 (zadeva R 1475/2009-1) v zvezi z zahtevo za registracijo
                  znaka, ki predstavlja sedem štirikotnikov v različnih barvah, kot znamke Skupnosti.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Vsaka stranka nosi svoje stroške.


Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 4. julija 1996. # Hüpeden & Co. KG proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Finanzgericht Hamburg - Nemčija. # Zadeva C-295/94.