title: Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 17. junija 2010.#Terre wallonne ASBL (C-105/09) in Inter-Environnement Wallonie ASBL (C-110/09) proti Région wallonne.#Predloga za sprejetje predhodne odločbe: Conseil d'État - Belgija.#Direktiva 2001/42/ES - Presoja vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje - Direktiva 91/676/EGS - Varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov - Delovni programi za ranljiva območja.#Združeni zadevi C-105/09 in C-110/09.

text:
      Združeni zadevi C-105/09 in C-110/09
      Terre wallonne ASBL
      in
      Inter-Environnement Wallonie ASBL
      proti
      Région wallonne
      (Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Conseil d'État (Belgija))
      „Direktiva 2001/42/ES – Presoja vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje – Direktiva 91/676/EGS – Varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov – Delovni programi za ranljiva območja“
      Povzetek sodbe
      Okolje – Presoja vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje – Direktiva 2001/42 – Načrt in program – Pojem
      (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/42, člena 2(a) in 3(2)(a); direktivi Sveta 85/337, prilogi I in II, in 91/676,
            člen 5(1))
      Delovni program, sprejet na podlagi člena 5(1) Direktive 91/676 o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih
         virov, je načeloma načrt ali program, na katerega se nanaša člen 3(2)(a) Direktive 2001/42 o presoji vplivov nekaterih načrtov
         in programov na okolje, če gre za načrt ali program v smislu člena 2(a) zadnjenavedene direktive in če vsebuje ukrepe, katerih
         spoštovanje je določeno kot pogoj za izdajo soglasij, ki se lahko izdajo za izvedbo projektov, naštetih v prilogah I in II
         k Direktivi 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo
         97/11.

       (Glej točko 55 in izrek.)
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
      z dne 17. junija 2010(*)

      „Direktiva 2001/42/ES – Presoja vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje – Direktiva 91/676/EGS – Varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov – Delovni programi za ranljiva območja“
      V združenih zadevah C‑105/09 in C‑110/09,
      katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ju je vložilo Conseil d'État (Belgija)
         z odločbama z dne 11. marca 2009, ki sta prispeli na Sodišče 20. in 23. marca 2009, v postopkih

      Terre wallonne ASBL (C-105/09),

      Inter-Environnement Wallonie ASBL(C-110/09)

      proti
      Région wallonne,

      SODIŠČE (četrti senat),
      v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, C. Toader (poročevalka), sodnica, K. Schiemann, P. Kūris, in L. Bay Larsen, sodniki
      generalna pravobranilka: J. Kokott,
      sodna tajnica: R. Şereş, administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. januarja 2010,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za Inter-Environnement Wallonie ASBL J. Sambon, odvetnik,
      –        za Région wallonne A. Gillain, odvetnik,
      –        za belgijsko vlado T. Materne in C. Pochet, zastopnika,
      –        za češko vlado M. Smolek, zastopnik,
      –        za Evropsko komisijo S. Pardo Quintillán in J.-B. Laignelot, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 4. marca 2010
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 3 Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta
         z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL L 197, str. 30).

      2        Ta predloga sta bila vložena v dveh sporih med Terre wallonne ASBL in Inter-Environnement Wallonie ASBL ter Région wallonne
         (v nadaljevanju: Valonska regija), katerih predmet je bila razglasitev ničnosti odloka valonske vlade z dne 15. februarja
         2007 o spremembi knjige II okoljskega zakonika, ki je zakonik o vodi, kar zadeva trajnostno upravljanje z dušikom v kmetijstvu
         (Moniteur belge z dne 7. marca 2007, str. 11118, v nadaljevanju: izpodbijani odlok).

       Pravni okvir
       Pravo Unije
       Direktiva 91/676/EGS
      3        Člen 1 Direktive Sveta z dne 12. decembra 1991 o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov (91/676/EGS)
         (UL L 375, str. 1) določa:

      „Cilja te direktive sta:
      –        zmanjšati onesnaževanje voda, ki ga povzročajo nitrati iz kmetijskih virov, in
      –        preprečiti nadaljnje onesnaževanje take vrste.“
      4        Člen 3(1) in (2) te direktive določa:

      „1.      Države članice skladno z merili iz Priloge I določijo vode, prizadete zaradi onesnaževanja, in vode, ki bi lahko bile prizadete
         zaradi onesnaževanja, če se ne bi ukrepalo skladno s členom 5.

      2.      Države članice v dveh letih po notifikaciji te direktive imenujejo za ranljiva območja vsa znana območja na svojem ozemlju,
         s katerih se voda steka v vode, določene skladno z odstavkom 1, in ki prispevajo k onesnaževanju. V šestih mesecih po prvem
         imenovanju obvestijo Komisijo o tem.“

      5        Člen 4 te direktive določa:

      „1.      Države članice za zagotovitev splošne ravni varstva pred onesnaževanjem za vse vode v dveh letih po notifikaciji te direktive
         sprejmejo naslednje ukrepe:

      (a)      izdelajo kodeks ali kodekse dobre kmetijske prakse, ki jih bodo kmetje izvajali prostovoljno in naj bi vključevali določbe,
         ki zajemajo vsaj točke iz Priloge II A;

      […]“
      6        Člen 5 iste direktive določa:

      „1.      Države članice za uresničitev ciljev iz člena 1 v dveh letih po prvem imenovanju iz člena 3(2) ali v enem letu od vsakega
         dodatnega imenovanja iz člena 3(4) izdelajo delovne programe za imenovana ranljiva območja.

      2.      Delovni program se lahko nanaša na vsa ranljiva območja na ozemlju države članice, če pa država članica meni, da je to primerno,
         se lahko za različna ranljiva območja ali dele območij izdelajo različni programi.

      3.      V delovnih programih se upoštevajo:
      (a)      razpoložljivi znanstveni in tehnični podatki, predvsem glede vnosa dušika, ki izvira iz kmetijskih in drugih virov;
      (b)      razmere v okolju v ustreznih regijah zadevne države članice.
      4.      Delovni programi se izvedejo v štirih letih od izdelave in so sestavljeni iz naslednjih obvezujočih ukrepov:
      (a)      ukrepov iz Priloge III;
      (b)      ukrepov, ki so jih države članice predpisale v kodeksu(-ih) dobre kmetijske prakse, izdelanih skladno s členom 4, razen tistih,
         ki so bili nadomeščeni z ukrepi iz Priloge III.

      5.      Države članice v okviru delovnih programov sprejmejo tudi vse dodatne ali okrepljene ukrepe, za katere menijo, da so potrebni,
         če se na začetku izvajanja ali glede na izkušnje pri izvajanju delovnih programov izkaže, da ukrepi iz odstavka 4 ne bodo
         zadostovali za uresničitev ciljev iz člena 1. Pri izbiri teh ukrepov države članice upoštevajo njihovo učinkovitost in stroške
         v primerjavi z drugimi možnimi preventivnimi ukrepi.

      […]“
      7        V prilogi III k Direktivi 91/676, naslovljeni „Ukrepi, ki jih je po členu 5(4)(a) treba vključiti v delovne programe“, je
         navedeno:

      „1. Ukrepi vključujejo pravila v zvezi z:
      […]
      (2)      zmogljivostmi posod za skladiščenje živinskih gnojil; zmogljivost mora biti večja od tiste, ki je potrebna za skladiščenje
         med najdaljšim obdobjem, v katerem je vnos v tla na ranljivem območju prepovedan, razen kadar se pristojnemu organu lahko
         dokaže, da bo kakršna koli količina gnojil, ki presega dejansko zmogljivost skladiščenja, odstranjena na način, ki ne bo škodoval
         okolju;

      […]“
       Direktiva 2001/42
      8        Člen 2 Direktive 2001/42 določa:

      „V tej direktivi:
      (a)      ,načrti in programi‘ pomenijo načrte in programe, vključno s tistimi, ki jih sofinancira Evropska Skupnost, ter vse njihove
         spremembe:

      –        ki jih pripravi in/ali sprejme organ na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni ali jih pripravi organ, sprejme pa jih parlament
         ali vlada v zakonodajnem postopku in

      –        ki so zahtevani z zakonskimi in drugimi predpisi;
      (b)      ,okoljska presoja‘ pomeni pripravo okoljskega poročila, izvajanje posvetovanj, upoštevanje okoljskega poročila in izidov posvetovanj
         pri odločanju ter zagotovitev informacij o odločitvi skladno s členi od 4 do 9;

      […]“
      9        Člen 3 te direktive določa:

      „1.      Okoljska presoja v skladu s členi od 4 do 9 se izvede pri načrtih in programih iz odstavkov od 2 do 4, ki bodo verjetno znatno
         vplivali na okolje.

      2.      Ob upoštevanju odstavka 3 se okoljska presoja izvede za vse načrte in programe,
      (a)      ki so pripravljeni za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje voda,
         telekomunikacije, turizem, prostorsko načrtovanje ali rabo zemljišč in ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo
         projektov iz prilog I in II k Direktivi 85/337/EGS; ali

      (b)      pri katerih je bilo glede na možne vplive na območja ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno s členom 6 ali 7 Direktive
         92/43/EGS.

      3.      Pri načrtih in programih iz odstavka 2, ki določajo rabo majhnih območij na lokalni ravni, ter pri manjših spremembah načrtov
         in programov iz odstavka 2 je okoljska presoja potrebna le, kadar države članice ugotovijo, da bodo verjetno znatno vplivali
         na okolje.

      4.      Države članice ugotovijo, ali je verjetno, da bodo načrti in programi, ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo
         projektov in ki niso načrti in programi iz odstavka 2, znatno vplivali na okolje.

      5.      Države članice s preučevanjem vsakega primera posebej, z določanjem vrst načrtov in programov ali s kombinacijo obeh načinov
         ugotovijo, ali je verjetno, da bodo načrti ali programi iz odstavkov 3 in 4 znatno vplivali na okolje. Zato države članice
         v vseh primerih upoštevajo ustrezna merila iz Priloge II za zagotovitev, da so načrti in programi z verjetnimi znatnimi vplivi
         na okolje zajeti s to direktivo.

      […]“
       Direktiva 85/337/EGS
      10      Člen 1(2) Direktive Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (85/337/EGS)
         (UL L 175, str. 40), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997 (UL L 73, str. 5, v nadaljevanju:
         Direktiva 85/337), določa:

      „V tej direktivi:
      ‚projekt‘ pomeni:
      –        izvedbo gradbenih ali drugih instalacijskih del ali projektov,
      –        druge posege v naravno okolje in krajino, vključno s tistimi, ki vključujejo izkoriščanje mineralnih virov;
      […]“
      11      V skladu s členom 4(1) Direktive 85/337 je treba glede projektov iz Priloge I k tej direktivi opraviti presojo njihovih vplivov
         na okolje.

      12      Člen 8 navedene direktive določa:

      „V postopku izdaje soglasja za izvedbo se morajo upoštevati rezultati posvetovanj in informacije, zbrane v skladu s členi
         5, 6 in 7.“

      13      V Prilogi I k Direktivi 85/337, naslovljeni „Projekti, za katere velja člen 4(1)“, je navedeno:

      „[…]
      17. Obrati za intenzivno rejo perutnine ali prašičev z več kot:
      (a)      85000 mesti za piščance, 60000 mesti za kokoši,
      (b)      3000 mesti za pitance (čez 30 kg)
      ali
      (c)      900 mesti za svinje.
      […]“
      14      V Prilogi II k tej direktivi, naslovljeni „Projekti, za katere velja člen 4(2)“, je navedeno:

      „1.      Kmetijstvo, gozdarstvo in ribogojstvo
      […]
      (b)      Projekti za rabo neobdelanih zemljišč ali polnaravnih območij za intenzivno kmetijstvo.
      […]
      (e)      Intenzivne živinske farme (projekti, ki niso vključeni v Prilogo I).
      […]“
       Direktiva 2003/35/ES
      15      V uvodni izjavi 10 Direktive 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi
         nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti
         in dostopa do sodišč (UL L 156, str. 17) je navedeno:

      „Predvideti je treba določbo glede nekaterih direktiv s področja okolja, ki od držav članic zahtevajo izdelavo načrtov in
         programov v zvezi z okoljem, ne vsebujejo pa zadostnih določb o sodelovanju javnosti, da bi se sodelovanje javnosti zagotovilo
         v skladu z Arhuško konvencijo [o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih
         zadevah, ki je bila v imenu Skupnosti sklenjena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL L 124, str. 1, v
         nadaljevanju: Arhuška konvencija)] in zlasti členom 7 Konvencije. Ostala ustrezna zakonodaja Skupnosti že predvideva sodelovanje
         javnosti pri pripravi načrtov in programov, v prihodnje pa bodo zahteve za sodelovanje javnosti, usklajene z Arhuško konvencijo,
         vključene v ustrezno zakonodajo že od samega začetka.“

      16      Člen 2 te direktive, naslovljen „Sodelovanje javnosti pri načrtih in programih“, v odstavkih 2 in 5 določa:

      „2.      Države članice zagotovijo, da se javnosti omogočijo zgodnje in učinkovite možnosti sodelovanja pri pripravi in spremembah
         ali revizijah načrtov ali programov, ki se jih zahteva v skladu s predpisi iz Priloge I.

      […]
      5.      Ta člen se ne uporablja za načrte in programe iz Priloge I, za katere je izveden postopek sodelovanja javnosti po [Direktivi
         2001/42/ES] ali po Direktivi 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe
         Skupnosti na področju vodne politike .“

      17      V Prilogi I k Direktivi 2003/35, naslovljeni „Določbe za načrte in programe iz člena 2“, je navedeno:

      „[…]
      (c)      Člen 5(1) [Direktive 91/676].
      […]“
       Nacionalno pravo
      18      Direktiva 2001/42 je bila prenesena v pravo Valonske regije s členom D. 52 in naslednjimi knjige I okoljskega zakonika (Moniteur belge z dne 9. julija 2004, str. 54654).

      19      Člen D. 53 tega zakonika določa:

      „1.      V skladu s členi od 52 do 61 se presoja vplivov načrtov in programov na okolje opravi za načrte in programe ter za njihove
         spremembe, katerih seznam I pripravi vlada:

      (1)      in ki so pripravljeni za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje
         voda, zemljišč, telekomunikacije, turizem in ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov s seznama, sestavljenega
         na podlagi člena 66(2);

      (2)      v zvezi s katerimi je treba opraviti presojo na podlagi člena 29 zakona z dne 12. julija 1973 o ohranjanju narave.
      […]
      3.      Vlada lahko določi, da je treba na podlagi tega poglavja opraviti presojo vplivov na okolje načrtov in programov, ki bi lahko
         imeli precejšen vpliv na okolje in ki jih določbe odlokov, uredb in drugih predpisov ne predvidevajo.

      […]“
      20      Člen R. 47 tega zakonika določa:

      „Seznam načrtov in programov iz člena 53[(1)], dela, ki ima naravo dekreta, je določen v prilogi V.“
      21      Navedena priloga V, ki je bila določena z odlokom valonske vlade z dne 17. marca 2005, ki se nanaša na knjigo I okoljskega
         zakonika (Moniteur belge z dne 4. maja 2005, str. 21184), med drugim vsebuje delovni program za kakovost zraka, delovni program za kakovost tal in
         delovni program za varstvo narave. Vendar pa ta priloga ne vsebuje delovnega programa za upravljanje z dušikom v kmetijstvu
         na ranljivih območjih, ki je bil prvotno uveden v pravo Valonske regije z odlokom z dne 10. oktobra 2002.

      22      Posebej glede zadnjenavedenega delovnega programa so veljavne upoštevne določbe prava Valonske regije vsebovane v izpodbijanem
         odloku.

      23      V tem odloku so določeni pogoji za upravljanje z dušikom v kmetijstvu za celotno Valonsko regijo. V njem je obravnavano tudi
         upravljanje z dušikom na ranljivih področjih, glede česar vsebuje delovni program, ki je določen v členu 5 Direktive 91/676.
         Ranljiva področja zavzemajo 42 % ozemlja te regije in 54 % njenih uporabnih kmetijskih površin.

      24      Poglavje IV izpodbijanega odloka vsebuje oddelek 3, naslovljen „Pogoji za upravljanje z dušikom v kmetijstvu na celotnem ozemlju
         Valonske regije“. Ta oddelek vsebuje pododdelke od 1 do 5, ki veljajo za celotno območje te regije, skupaj z ranljivimi območji,
         ter pododdelka 6 in 7, ki veljata le za ranljiva območja. Vsi ti pododdelki skupaj tvorijo delovni program, ki je določen
         v členu 5(1) Direktive 91/676.

       Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
      25      Sodišče je s sodbo z dne 22. septembra 2005 v zadevi Komisija proti Belgiji (C‑221/03, ZOdl., str. I‑8307) ugotovilo, da Kraljevina
         Belgija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela ukrepov, potrebnih za popoln in pravilen prenos Direktive 91/676, ni izpolnila
         obveznosti iz te direktive.

      26      Za izvršitev te sodbe je valonska vlada na podlagi člena 5 Direktive 91/676 sprejela izpodbijani odlok. Z njim je bila spremenjena
         knjiga II okoljskega zakonika, ki v delu, ki se nanaša na trajno upravljanje z dušikom v kmetijstvu, tvori zakonik o vodah.

      27      Terre Wallonne ASBL in Inter-Environnement Wallonie ASBL sta pri Conseil d’État vložili predlog za razglasitev ničnosti navedenega
         odloka in ob tem med drugim navedli, da v zvezi s programom, ki ga ta vsebuje, ni bila opravljena okoljska presoja v skladu
         z Direktivo 2001/42.

      28      Valonska vlada je navedla, da se za program upravljanja z dušikom v kmetijstvu ne uporablja Direktiva 2001/42.

      29      Predložitveno sodišče meni, da ni mogoče izključiti, da so delovni programi, kot so tisti, na katere se nanaša Direktiva 91/676,
         načrti ali programi v smislu Direktive 2001/42. Navedeno sodišče poleg tega navaja, da nobena od določb valonskega prava,
         ki so veljale na dan sprejetja izpodbijanega odloka, ni določala, da je treba glede načrtov upravljanja z dušikom opraviti
         presojo vplivov na okolje, da ni nujno, da je ta položaj v nasprotju z Direktivo 2001/42, in da obveznost pravilne uporabe
         prava Unije ni tako zelo očitna, da ne bi bilo prostora za razumen dvom.

      30      Conseil d’État je torej prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1)      Ali je program za upravljanje z dušikom, ki se nanaša na imenovana ranljiva območja, katerega izdelava je določena v členu
         5(1) Direktive [91/676], načrt ali program iz člena 3(2)(a) Direktive [2001/42], pripravljen za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo,
         energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje voda, telekomunikacije, turizem, prostorsko načrtovanje ali
         rabo zemljišč, ter ali določa okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k Direktivi [85/337]?

      2)      Ali je program za upravljanje z dušikom, ki se nanaša na imenovana ranljiva območja, katerega izdelava je določena v členu
         5(1) Direktive [91/676], načrt ali program iz člena 3(2)(b) Direktive [2001/42], pri katerem je bilo glede na možne vplive
         na območja ugotovljeno, da je zanj potrebna presoja skladno s členom 6 ali 7 Direktive [92/43], zlasti kadar se zadevni program
         za upravljanje z dušikom uporablja na vseh imenovanih ranljivih območjih Valonske regije?

      3)      Ali je program za upravljanje z dušikom, ki se nanaša na imenovana ranljiva območja, katerega izdelava je določena v členu
         5(1) Direktive [91/676], načrt ali program, ki določa okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov in ki ni načrt ali
         program iz člena 3(2) Direktive [2001/42], za katerega morajo države članice na podlagi člena 3(4) [Direktive 2001/42] ugotoviti,
         ali je verjetno, da bo znatno vplival na okolje, v skladu s [členom 3(5) te direktive]?“

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      31      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem Sodišče v bistvu sprašuje, ali bi program upravljanja z dušikom v kmetijstvu, kot
         je ta iz postopka v glavni stvari, lahko pomenil načrt ali program iz člena 3(2)(a) Direktive 2001/42.

      32      Najprej je treba opozoriti, da je glavni namen Direktive 2001/42 – kot je to razvidno iz njenega člena 1 – ta, da se glede
         načrtov in programov, ki bi lahko pomembno vplivali na okolje, ob njihovi pripravi in pred njihovim sprejetjem opravi okoljska
         presoja.

      33      Kadar Direktiva 2001/42 zahteva, da se opravi okoljska presoja, ta direktiva določa tudi minimalna pravila glede priprave
         poročila o vplivih na okolje, izvedbe postopka posvetovanja, upoštevanja rezultatov okoljske presoje in predložitve informacij
         o odločitvi, ki je bila sprejeta po opravljeni presoji.

      34      Da bi se ugotovilo, ali delovni programi, ki so bili pripravljeni na podlagi člena 5(1) Direktive 91/676 (v nadaljevanju:
         delovni programi), spadajo v področje uporabe člena 3(2)(a) Direktive 2001/42, je treba najprej preučiti, ali so ti delovni
         programi „načrti in programi“ v smislu člena 2(a) zadnjenavedene direktive, in nato, ali izpolnjujejo pogoje iz njenega člena
         3(2)(a).

       Uporaba člena 2 Direktive 2001/42
      35      Najprej je treba ugotoviti, da po eni strani delovne programe pripravljajo nacionalni, regionalni ali lokalni organi oziroma
         da jih pripravi organ zato, da bi jih sprejel parlament ali vlada v zakonodajnem postopku, in da po drugi strani pripravo
         teh delovnih programov zahteva zakonska določba ali drugi predpis.

      36      Nato je treba opozoriti, da Direktiva 91/676 določa, da je treba take delovne programe pripraviti za vsa „ranljiva področja“,
         ki jih določi država članica na podlagi določb te direktive, in da morajo ti programi vsebovati ukrepe, ki so takšne vrste
         kot tisti, ki so našteti v členu 5 te direktive, katerih namen je boj proti onesnaženju z dušikom in glede katerih je naloga
         države članice, da zagotovi njihovo uveljavitev in nadzor. Pristojni organi morajo poleg tega periodično opravljati preizkuse
         primernosti ukrepov in, če je treba, prilagoditi delovne programe.

      37      Poleg tega to ugotovitev podpirata tudi uvodna izjava 10 Direktive 2003/35 in člen 2(5) Priloge k njej, kot je opozorila generalna
         pravobranilka v točkah od 25 do 28 sklepnih predlogov.

      38      V zvezi s tem je treba spomniti, da Direktiva 2003/35 določa sodelovanje javnosti pri pripravi nekaterih načrtov in programov
         o okolju, da bi se zakonodaja Unije uskladila z Arhuško konvencijo.

      39      Iz uvodne izjave 10 Direktive 2003/35 je razvidno, da so nekateri zakonodajni akti Skupnosti že vsebovali določbe o sodelovanju
         javnosti pri pripravi načrtov in programov, ki so bile v skladu z Arhuško konvencijo. Zato člen 2(5) te direktive izključuje
         iz področja uporabe tega člena „načrte in programe“, ki so navedeni v Prilogi I k tej direktivi, za katere so bile na podlagi
         Direktive 2001/42 uvedene takšne določbe. Med temi načrti in programi so tudi delovni programi, na katere se nanaša člen 5(1)
         Direktive 91/676.

      40      Res je, da je bil člen 2(5) Direktive 2003/35 sprejet v okviru določb, ki se nanašajo na sodelovanje javnosti pri pripravi
         nekaterih načrtov in programov o okolju. Vendar bi bilo kontradiktorno trditi, da delovni programi spadajo v področje uporabe
         člena 2 Direktive 2001/42, če se nanašajo na določbe o sodelovanju javnosti pri sprejetju načrta ali programa, da pa ti isti
         delovni programi ne spadajo več v področje uporabe te določbe, če se nanašajo na presojo vplivov na okolje.

      41      Nazadnje je treba opozoriti, da čeprav vsak ukrep za varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov ne pomeni
         „načrta“ ali „programa“ v smislu Direktive 2001/42, le zaradi dejstva, da je sprejet v zakonodajnem postopku, ni izločen iz
         področja uporabe te direktive, če ima lastnosti, na katere je opozorjeno v točki 36 te sodbe.

      42      Iz navedenega je razvidno, da delovni programi glede njihovih značilnosti in glede na namen, ki ga je imel zakonodajalec Unije,
         pomenijo „načrte“ in „programe“ v smislu Direktive 2001/42.

       Uporaba člena 3(2)(a) Direktive 2001/42
      43      Opozoriti je treba, da je treba na podlagi člena 3(2)(a) Direktive 2001/42 sistematično opraviti okoljsko presojo glede načrtov
         in programov, ki so pripravljeni za nekatere sektorje in ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog
         I in II k Direktivi 85/337.

      44      V zvezi s prvim pogojem, ki ga določa člen 3(2)(a) Direktive 2001/42, zadostuje ugotovitev, da je iz samega naslova Direktive
         91/676 razvidno, da se delovni programi pripravijo za sektor kmetijstva.

      45      V zvezi z drugim pogojem je treba za ugotovitev, ali delovni programi določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov
         iz prilog I in II k Direktivi 85/337, preučiti vsebino in namen teh programov, ob upoštevanju obsega okoljske presoje projektov,
         kot ga določa navedena direktiva.

      46      V zvezi z namenom delovnih programov je iz Direktive 91/676 in zlasti iz njenih uvodnih izjav od devet do enajst, členov 1,
         3, 4 in 5 ter prilog k tej direktivi razvidno, da ti programi pomenijo splošno preučitev okoljskih problemov v zvezi z onesnaževanjem
         z nitrati iz kmetijskih virov na ranljivih področjih in da se z njimi ustvarja organiziran sistem, katerega namen je zagotoviti
         splošno raven varstva pred takšnim onesnaženjem.

      47      Posebnost navedenih programov je v tem, da tvorijo celovit in povezan pristop, ki ima naravo konkretnega in izoblikovanega
         načrtovanja, ki obsega ranljiva področja, ki v ustreznih okoliščinah primera pokrivajo celotno ozemlje, in ki se nanaša na
         zmanjševanje in preprečevanje onesnaževanja z nitrati iz kmetijskih virov.

      48      Glede vsebine delovnih programov je iz člena 5 Direktive 91/676 v povezavi s Prilogo III k tej direktivi razvidno, da so sestavljeni
         iz konkretnih in obvezujočih ukrepov, ki se nanašajo predvsem na obdobja, v katerih je vnos nekaterih vrst gnojil v tla prepovedan,
         na zmogljivost posod za skladiščenje živinorejskih odplak in postopke za vnos v tla ter največjo količino živinorejskih odplak,
         ki vsebuje dušikove spojine, pri katerih bi lahko prišlo do vnosa v tla (glej v tem smislu sodbo z dne 8. septembra 2005 v
         zadevi Komisija proti Španiji, C‑416/02, ZOdl., str. I‑7487, točka 34). Kot je določeno v točki 2 Priloge III k Direktivi
         91/676, ti ukrepi za vsak kmetijski ali živinorejski obrat zagotavljajo, da količina živinskega gnojila, vnesenega v tla vsako
         leto, tudi prek živali samih, ne presega določene količine na hektar, kar ustreza količini gnojila, ki vsebuje 170 kilogramov
         dušika.

      49      V zvezi z obsegom okoljske presoje, določene v Direktivi 85/337, je treba najprej spomniti, da se ukrepi, ki jih vsebuje delovni
         program, nanašajo na intenzivne živinske farme, ki so naštete v točki 17 Priloge I in točki 1(e) Priloge II k Direktivi 85/337.

      50      Spomniti je treba, da morajo nacionalni organi v okviru okoljske presoje, ki je določena v Direktivi 85/337, upoštevati ne
         le neposredne učinke načrtovanih del, ampak tudi vplive na okolje, ki bi lahko nastali zaradi uporabe in obratovanja objektov,
         ki nastanejo s temi deli (sodbi z dne 28. februarja 2008 v zadevi Abraham in drugi, C‑2/07, ZOdl., str. I‑1197, točka 43,
         in z dne 25. julija 2008 v zadevi Ecologistas en Acción-CODA, C‑142/07, ZOdl., str. I‑6097, točka 39).

      51      Natančneje, v zvezi z intenzivnimi živinskimi farmami mora takšna okoljska presoja predvideti vplive navedenih farm na kakovost
         vode (glej v tem smislu sodbo z dne 8. septembra 2005 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑121/03, ZOdl., str. I‑7569, točka
         88).

      52      Kot je pravilno opozorila generalna pravobranilka v točki 80 sklepnih predlogov, je v členu 8 Direktive 85/337 določena zahteva,
         da se okoljski vidiki, obravnavani v delovnih programih, upoštevajo pri izdaji soglasja za projekte upravljanja s takimi obrati.

      53      Poleg tega je treba ugotoviti, da je iz člena 5(4) Direktive 91/676 razvidno, da morajo biti v delovnih programih, ki se sprejmejo
         na podlagi odstavka 1 tega člena, določeni vsi ukrepi, katerih spoštovanje je lahko določeno kot pogoj za izdajo soglasij,
         ki se lahko izdajo za projekte, naštete v prilogah I in II k Direktivi 85/337, in za opredelitev katerih je državam članicam
         z Direktivo 91/676 podeljeno nekaj proste presoje. Tako je zlasti pri ukrepih, ki se nanašajo na skladiščenje živinorejskih
         odplak in so določeni v Prilogi III k Direktivi 91/676 v zvezi s projekti intenzivnih živinskih farm, ki so navedeni v prilogah
         I in II k Direktivi 85/337.

      54      V takšnem primeru – v katerem mora nacionalno sodišče vendarle preveriti dejanske predpostavke in vsebino glede na zadevni
         delovni program – je treba ugotoviti, da je treba ta delovni program glede navedenih ukrepov obravnavati kot program, ki določa
         okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k Direktivi 85/337 v smislu člena 3(2)(a) Direktive 2001/42.

      55      Glede na zgoraj navedene ugotovitve je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je delovni program, sprejet na podlagi člena
         5(1) Direktive 91/676, načeloma načrt ali program, na katerega se nanaša člen 3(2)(a) Direktive 2001/42, če gre za „načrt“
         ali „program“ v smislu člena 2(a) zadnjenavedene direktive in če vsebuje ukrepe, katerih spoštovanje je določeno kot pogoj
         za izdajo soglasij, ki se lahko izdajo za izvedbo projektov, naštetih v prilogah I in II k Direktivi 85/337.

       Drugo in tretje vprašanje
      56      Glede na odgovor na prvo vprašanje je treba ugotoviti, da se za razrešitev spora o glavni stvari ni treba izreči o tem, ali
         je v členu 3(2)(b) Direktive 2001/42 določena obveznost opraviti presojo vplivov delovnih programov na okolje.

      57      Zato na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.

      58      Glede na to, da se člen 3(4) Direktive 2001/42 uporabi le, če ni mogoče uporabiti določb odstavka 2 istega člena, na tretje
         vprašanje ni treba odgovoriti.

       Stroški
      59      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
      Delovni program, sprejet na podlagi člena 5(1) Direktive Sveta 91/676/EGS z dne 12. decembra 1991 o varstvu voda pred onesnaževanjem
            z nitrati iz kmetijskih virov, je načeloma načrt ali program, na katerega se nanaša člen 3(2)(a) Direktive 2001/42/ES Evropskega
            parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje, če gre za „načrt“ ali
            „program“ v smislu člena 2(a) zadnjenavedene direktive in če vsebuje ukrepe, katerih spoštovanje je določeno kot pogoj za
            izdajo soglasij, ki se lahko izdajo za izvedbo projektov, naštetih v prilogah I in II k Direktivi Sveta 85/337/EGS z dne 27.
            junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta
            97/11/ES z dne 3. marca 1997.
      Podpisi
      * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Splošnega sodišča (šesti razširjeni senat) z dne 16. junija 2011.#Solvay Solexis SpA proti Evropski komisiji.#Konkurenca - Omejevalni sporazumi - Vodikov peroksid in natrijev perborat - Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES - Trajanje kršitve - Pojma ‚sporazum‘ in ‚usklajeno ravnanje‘ - Dostop do spisa - Globe - Enako obravnavanje - Obvestilo o ugodni obravnavi - Obveznost obrazložitve.#Zadeva T-195/06.

text:
      Sodba Splošnega sodišča (šesti razširjeni senat) z dne 16. junija 2011 – Solvay Solexis proti Komisiji
      (Zadeva T-195/06)
      „Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Vodikov peroksid in natrijev perborat – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Trajanje kršitve – Pojma ‚sporazum‘ in ‚usklajeno ravnanje‘ – Dostop do spisa – Globe – Enako obravnavanje – Obvestilo o ugodni obravnavi – Obveznost obrazložitve“
      1.                     Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Pojem –Soglasje volj glede ravnanja na trgu – Vključitev – Nadaljevanje
            pogajanj o nekaterih elementih omejevanja – Nevplivanje (člen 81(1)ES) (Glej točke 55, 56, 98 in 100.)
      2.                     Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Usklajeno ravnanje – Pojem – Izmenjava informacij v okviru omejevalnega sporazuma ali
            priprave nanj – Upoštevanje izmenjanih informacij – Domneva – Pogoji (člen 81(1)ES) (Glej točke od 57 do 59,102, 103 in 116.)
      3.                     Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Kompleksna kršitev, ki obsega elemente sporazuma in elemente usklajenega ravnanja – Enotna
            opredelitev kot „sporazum in/ali usklajeno ravnanje“ – Dopustnost (člen 81(1)ES) (Glej točke od 60 do 62 in 81.)
      4.                     Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Protikonkurenčni cilj – Zadostna ugotovitev (člen
            81(1)ES) (Glej točke 113, 118 in 157.)
      5.                     Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Prepoved – Omejevalni sporazumi, katerih učinki presegajo njihovo formalno prenehanje
            – Uporaba člena 81(ES) (člen  81(1) ES) (Glej točki 124 in 125.)
      6.                     Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Dokaz – Indici, ki jih je navedla Komisija – Udeležba na sestankih s protikonkurenčnim
            namenom –Obveznost dokazovanja, ki jo imajo podjetja, ki nasprotujejo opredelitvi nekaterih od teh sestankov kot nezakonitih
            (člen  81(1) ES) (Glej točko 131.)
      7.                     Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic obrambe – Vpogled v spis – Obseg – Neposredovanje dokumenta – Posledice
            –  Nujnost, da se pri dokaznem bremenu, ki ga ima zadevno podjetje, razlikuje med obremenilnimi in razbremenilnimi dokumenti
            (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 27(2)) (Glej točke od 146 do 149.)
      8.                     Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije – Obveznost obrazložitve – Obseg – Obveznost Komisije, da zavzame stališče
            do dokumentov, ki ne vsebujejo razbremenilnih dokazov – Neobstoj (člena 81 ES in 253 ES) (Glej točko 159.)
      9.                     Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic obrambe – Sporočitev odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah
            – Pogoji – Meje (člen 81 ES) (Glej točke od 167 do 171, 173, 176, od 178 do 181.)
      10.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Enotna in trajajoča kršitev – Upoštevanje sprememb intenzivnosti
            kršitvenih ravnanj (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(3)) (Glej točki 191 in  210.)
      11.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obveznost upoštevanja konkretnega vpliva na trg – Obseg
            (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2), in Sporočilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A) (Glej točke od 195 do 197.)
      12.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Razvrstitev zadevnih podjetij v kategorije s posebnimi izhodiščnimi zneski – Dopustnost
            – Pogoji – Sodni nadzor (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točki 220 in 221.)
      13.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Pasivna vloga ali vloga „sledi
            svojemu vodji“ – Merila presoje (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23, in Sporočilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, prva alinea)
            (Glej točke od 241 do 243, 252 in 268.)
      14.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine  – Ravnanje, ki odstopa od ravnanja, dogovorjenega
            v okviru omejevalnega sporazuma – Presoja Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23, in Sporočilo Komisije 98/C 9/03, točka 3) (Glej
            točke 296, 271 in 272.)
      15.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Upoštevanje, da sodelovanje obdolženega podjetja s Komisijo presega to,
            kar je določeno v obvestilu o ugodni obravnavi  – Pogoji – Meje (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23, ter sporočili Komisije 98/C
            9/03, točka 3, in 2002/C 45/03, točka 23(b), tretji pododstavek) (Glej točki283 in 285.)
      16.                     Konkurenca – Globe – Odločba o naložitvi glob – Obveznost obrazložitve – Obseg – Navedba elementov presoje, ki so Komisijo
            omogočili, da izmeri težo in trajanje kršitve (člen 253 ES in Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(3)) (Glej točki297 in 299.)
      17.                     Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračilen učinek – Merila za presojo sredstva odvračanja (Uredba Sveta št. 1/2003,
            člen 23(2) in Sporočilo Komisije 98/C 9/03) (Glej točki 305 in 306.)
      18.                     Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Prenehanje ene od panog dejavnosti – Pravna oseba, odgovorna za upravljanje
            podjetja med kršitvijo (člen 81(1) ES) (Glej točki 308 in 310.)
      Predmet

               Predlog za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 1766 konč. z dne 3. maja 2006 v zvezi s postopkom na podlagi
                  člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.620 – Vodikov peroksid in perborat) in predlog za znižanje zneska
                  globe, naložene tožeči stranki.

            Izrek

                  1.

                  	Tožba se zavrne.

                  2.

                  	Solvay Solexis SpA se naloži plačilo stroškov.


title: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 12. septembra 2006.#M. G. Eman in O. B. Sevinger proti College van burgemeester en wethouders van Den Haag.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Raad van State - Nizozemska.#Evropski parlament - Volitve - Volilna pravica - Pogoji za prebivanje na Nizozemskem za nizozemske državljane iz Arube - Državljanstvo Unije.#Zadeva C-300/04.

text:
      Zadeva C-300/04
      M. G. Eman in O. B. Sevinger
      proti
      College van burgemeester en wethouders van Den Haag
      (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State)
      „Evropski parlament – Volitve – Volilna pravica – Pogoj prebivanja na Nizozemskem za nizozemske državljane z Arube – Državljanstvo Unije“
      Povzetek sodbe
      1.        Državljanstvo Unije – Določbe Pogodbe – Področje osebne uporabe
      (člena 17 ES in 299(3) ES)
      2.        Parlament – Volitve – Aktivna in pasivna volilna pravica – Upravičenci
      (členi 19 ES, 189 ES, 190 ES; Akt o volitvah predstavnikov Evropskega parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami)
      3.        Pridruževanje čezmorskih držav in ozemelj – Neuporaba splošnih določb Pogodbe razen v primeru izrecnega sklicevanja
      (členi 19(2) ES, 182 ES, 189 ES in 190 ES)
      4.        Parlament – Volitve – Oseba, izključena iz sodelovanja zaradi nacionalne določbe, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti
      5.        Pravo Skupnosti – Pravice, podeljene posameznikom – Kršitev države članice – Obveznost odprave škode, povzročene posameznikom

      1.        Osebe, ki imajo državljanstvo države članice in prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče na ozemlju, ki je del čezmorskih
         ozemelj in držav iz člena 299(3) ES, se lahko sklicujejo na pravice, ki jih državljanom Unije priznava drugi del Pogodbe ES.

      (Glej točko 29 in točko 1 izreka.)
      2.        Določitev oseb, ki imajo pravico voliti in biti voljene v Evropski parlament, glede na trenutno stanje prava Skupnosti spada
         v pristojnost vsake države članice ob spoštovanju prava Skupnosti.

      Niti člena 189 ES in 190 ES niti Akt o volitvah predstavnikov Evropskega parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami izrecno
         in natančno ne določajo, kdo ima pravico voliti in biti voljen. Tako iz členov 189 ES in 190 ES, ki se nanašata na Evropski
         parlament in določata, da tega sestavljajo predstavniki narodov držav članic, ne izhaja noben jasen sklep, saj ima lahko izraz
         „narodi“, ki ni opredeljen, različne pomene glede na države članice in jezike Unije. Poleg tega določbe drugega dela Pogodbe
         glede državljanstva Unije državljanom Unije ne priznavajo nepogojne pravice voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament.
         Člen 19(2) ES se namreč omejuje na uporabo načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva.

      Zato glede na trenutno stanje prava Skupnosti nič ne nasprotuje temu, da države članice ob spoštovanju prava Skupnosti določijo
         pogoje za pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament, sklicujoč se na merilo prebivališča na ozemlju,
         na katerem so organizirane volitve.

      Vendar načelo enakega obravnavanja nasprotuje izbranim merilom, ki povzročijo različno obravnavanje državljanov, ki so v primerljivih
         položajih, ne da bi bilo to različno obravnavanje objektivno utemeljeno.

      (Glej točke 44, 45, 52, 53, 61 in točko 2 izreka.)
      3.        Čezmorske države in ozemlja (ČDO) so predmet posebne ureditve pridružitve, ki jo določa četrti del Pogodbe (člena 182 ES in
         188 ES), tako da se brez izrecnega napotila splošne določbe Pogodbe zanje ne uporabljajo.

      Zato se člena 189 ES in 190 ES, ki se nanašata na Evropski parlament, ne uporabljata za te države in ozemlja in države članice
         v njih niso dolžne organizirati volitev v Evropski parlament.

      Poleg tega se člen 19(2) ES, v katerem se v zvezi s pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament uporablja
         načelo prepovedi diskriminacije zaradi državljanstva, ne uporablja za državljana Unije, ki prebiva v ČDO in bi rad izvrševal
         svojo volilno pravico v državi članici, katere državljan je.

      (Glej točke 44, 46, 47 in 53.)
      4.        Notranji pravni red vsake države članice v primeru neobstoja predpisov Skupnosti na področju ugovorov v zvezi s pravico voliti
         in biti voljen v Evropski parlament mora določiti ukrepe, ki omogočajo ponovno vzpostavitev pravic osebi, ki zaradi nacionalne
         določbe, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti, ni bila vpisana v volilni imenik za volitve članov Evropskega parlamenta z
         dne 10. junija 2004 in na teh volitvah ni mogla sodelovati. Ti ukrepi, ki lahko zajemajo odškodnino za škodo, povzročeno s
         kršitvijo prava Skupnosti, za katero je odgovorna država, ne smejo biti manj ugodni od pravil, ki se nanašajo na pravice,
         ki izhajajo iz notranjega pravnega reda (načelo ekvivalence), niti ne smejo v praksi onemogočati ali čezmerno oteževati izvrševanja
         pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti (načelo učinkovitosti).

      (Glej točki 67 in 71 ter točko 3 izreka.)
      5.        Načelo odgovornosti države članice za škodo, ki jo posameznikom povzroči s kršitvami prava Skupnosti, je inherentno sistemu,
         uvedenemu s Pogodbo, in država članica je dolžna povzročeno škodo povrniti, če je namen kršenega pravnega pravila podelitev
         pravic posameznikom, če je kršitev zadostno izražena in če obstaja neposredna vzročna zveza med kršitvijo obveznosti države
         in škodo, ki so jo utrpele prikrajšane osebe, pri čemer ni izključeno, da se lahko odgovornost države uveljavlja v manj omejevalnih
         pogojih na podlagi nacionalnega prava.

      Z izjemo pravice do odškodnine, katere neposredna podlaga je pravo Skupnosti, če so podani v točki zgoraj navedeni pogoji,
         mora država posledice povzročene škode popraviti v okviru nacionalnih predpisov o odgovornosti, pri čemer pogoji, določeni
         z nacionalnimi zakonodajami na področju povračila škode, ne smejo biti manj ugodni od pogojev za podobne nacionalne zahtevke
         in ne smejo biti oblikovani tako, da v praksi onemogočijo ali čezmerno otežijo dodelitev odškodnine.

      (Glej točki 69 in 70.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
      z dne 12. septembra 2006(*)

      „Evropski parlament – Volitve – Volilna pravica – Pogoj prebivanja na Nizozemskem za nizozemske državljane z Arube – Državljanstvo Unije“
      V zadevi C-300/04,
      katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska)
         z odločbo z dne 13. julija 2004, ki je na Sodišče prispela 15. julija 2004, v postopku

      M. G. Eman,

      O. B. Sevinger
      proti
      College van burgemeester en wethouders van Den Haag,

      SODIŠČE (veliki senat),
      v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (poročevalec), K. Schiemann in J. Makarczyk, predsedniki
         senatov, J.-P. Puissochet, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits in A. Ó Caoimh, sodniki,

      generalni pravobranilec: A. Tizzano,
      sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. julija 2005,
      ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
      –        za M. G. Emana in O. B. Sevingerja A. G. Croes,
      –        za nizozemsko vlado H. G. Sevenster in C. M. Wissels, zastopnici,
      –        za špansko vlado N. Díaz Abad, zastopnica, F. Díez Moreno in I. del Cuvillo Contreras, zastopnika,
      –        za francosko vlado R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais, zastopniki, in C. Jurgensen, zastopnica,
      –        za vlado Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska R. Caudwell, zastopnica, skupaj z D. Andersonom in D. Wyattom,
         QC, ter M. Chamberlainom, barrister,

      –        za Komisijo Evropskih skupnosti C. Ladenburger in P. van Nuffel, zastopnika,
      po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. aprila 2006
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 17 ES, 19(2) ES, 189 ES, 190 ES in 299(3) ES.

      2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. G. Emanom in O. B. Sevingerjem (v nadaljevanju: pritožnika v sporu o glavni
         stvari), ki imata nizozemsko državljanstvo in prebivališče v Oranjestadu (Aruba), ter College van burgemeester en wethouders
         van Den Haag (Nizozemska), v katerem je slednje zavrnilo njuno prošnjo za vpis v volilni imenik za volitve članov Evropskega
         parlamenta dne 10. junija 2004.

       Pravni okvir
       Mednarodno pravo
      3        Člen 3 Protokola št. 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisani v Rimu 4. novembra
         1950 (v nadaljevanju: Protokol št. 1 EKČP), določa:

      „Visoke pogodbene stranke se zavezujejo, da bodo izvedle v razumnih časovnih presledkih svobodne in tajne volitve, ki bodo
         zagotovile svobodno izražanje mnenja ljudstva pri izbiri zakonodajnih teles.“

       Pravo Skupnosti
      4        V skladu s členom 17 ES velja:

      „1.      S to pogodbo se uvede državljanstvo Unije. Državljani Unije so vse osebe z državljanstvom ene od držav članic. Državljanstvo
         Unije dopolnjuje in ne nadomešča nacionalnega državljanstva.

      2.      Za državljane Unije veljajo pravice in dolžnosti po tej pogodbi.“
      5        Člen 19(2) ES določa:

      „Brez poseganja v člen 190(4) in določbe, sprejete za njegovo izvajanje, ima vsak državljan Unije, ki prebiva v neki državi
         članici, nima pa njenega državljanstva, pravico, da v tej državi voli in je voljen na volitvah v Evropski parlament pod enakimi
         pogoji kakor državljani te države. […]“

      6        Svet Evropske unije je v skladu s to določbo sprejel Direktivo Sveta 93/109/ES z dne 6. decembra 1993 o podrobni ureditvi
         uresničevanja aktivne in pasivne volilne pravice na volitvah v Evropski parlament za državljane Unije, ki prebivajo v državi
         članici, niso pa njeni državljani (UL L 329, str. 34). Člen 3, prvi odstavek, te direktive določa:

      „Vsaka oseba, ki je na referenčni datum:
      a)      državljan Unije v smislu drugega pododstavka člena 8(1) Pogodbe in,
      b)      ni državljan države članice prebivanja, a izpolnjuje enake pogoje glede aktivne in pasivne volilne pravice, kakor jih ta država
         po zakonu nalaga svojim državljanom, ima aktivno in pasivno volilno pravico na volitvah v Evropski parlament v državi članici
         prebivanja, razen če ji je ta pravica odvzeta na podlagi členov 6 in 7.“

      7        Člen 5 Direktive 93/109 določa:

      „Če smejo državljani države članice prebivanja pridobiti aktivno ali pasivno volilno pravico pod pogojem, da imajo določeno
         minimalno dobo stalno prebivališče na volilnem ozemlju te države, se šteje, da so volivci Skupnosti in državljani Skupnosti,
         ki so lahko voljeni, izpolnili ta pogoj, če so prebivali enako obdobje v drugih državah članicah. Ta določba se uporablja
         ne glede na posebne pogoje glede trajanja prebivanja v določeni volilni enoti ali okraju.“

      8        Člen 189, prvi odstavek, ES določa:

      „Evropski parlament, ki ga sestavljajo predstavniki narodov držav, združenih v Skupnosti, izvaja pristojnosti, ki so mu dodeljene
         s to pogodbo.“

      9        Člen 190 ES določa:

      „1.      Predstavniki narodov držav, združenih v Skupnosti, so izvoljeni v Evropski parlament na splošnih neposrednih volitvah.
      […]
      4.      Evropski parlament pripravi predlog za splošne neposredne volitve po enotnem postopku v vseh državah članicah ali v skladu
         z načeli, ki so skupna vsem državam članicam.

      Po dani privolitvi Evropskega parlamenta, ki odloča z večino svojih članov, Svet soglasno sprejme ustrezne določbe in jih
         priporoči državam članicam v sprejetje skladno z njihovimi ustavnimi pravili.

      [...]“
      10      Člen 8 Akta o volitvah predstavnikov Evropskega parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami, priloženega Sklepu Sveta 76/787/ESPJ,
         EGS, Euratom z dne 20. septembra 1976 (UL L 278, str. 1), kot je bil spremenjen s Sklepom Sveta 2002/772/ES, Euratom z dne
         25. junija 2002 in 23. septembra 2002 (UL L 283, str. 1, v nadaljevanju: Akt iz leta 1976), določa:

      „Ob upoštevanju določb tega akta urejajo volilni postopek v vsaki državi članici nacionalni predpisi.
      Ti nacionalni predpisi, v katerih se po potrebi lahko upoštevajo posebne razmere v državah članicah, ne vplivajo na proporcionalno
         naravo volilnega sistema.“

      11      Člen 12 navedenega akta določa:

      „Evropski parlament preveri pravice članov Evropskega parlamenta. V ta namen upošteva rezultate, ki so jih uradno razglasile
         države članice in odloča o morebitnih ugovorih, vloženih na podlagi določb tega akta, z izjemo nacionalnih določb, na katere
         napotuje ta akt.“

      12      Člen 299 ES določa:

      „1.      Ta pogodba se uporablja za […] Kraljevino Nizozemsko, […]
      2.      Določbe te pogodbe se uporabljajo za francoske čezmorske departmaje, Azore, Madeiro in Kanarske otoke.
      […]
      3.      Posebna ureditev glede pridruževanja iz četrtega dela te pogodbe se uporablja za čezmorske države in ozemlja, navedene v Prilogi
         II k tej pogodbi.

      […]“
      13      Aruba in nizozemski Antili so navedeni na seznamu v Prilogi II k Pogodbi ES z naslovom „Čezmorske države in ozemlja, za katere
         se uporabljajo določbe četrtega dela Pogodbe“.

       Nacionalno pravo
      14      Člen B 1 nizozemskega zakona o volitvah (Nederlandse Kieswet) glede volitev članov poslanske zbornice nizozemskega parlamenta
         (Tweede Kamer der Staten-Generaal) določa:

      „Člane Tweede Kamer der Staten-Generaal volijo osebe, ki so na dan vložitve prijave nizozemski državljani in ki so na dan
         volitev dopolnile osemnajst let, z izjemo tistih, ki na dan vložitve prijave dejansko prebivajo na Nizozemskih Antilih ali
         v Arubi.

      2.      Ta izjema ne velja za:
      a)      nizozemskega državljana, ki na Nizozemskem prebiva vsaj deset let;
      b)      nizozemskega državljana, ki dela v nizozemski javni službi na Nizozemskih Antilih ali v Arubi, ter za njegovega zakonca, registriranega
         partnerja ali življenjskega spremljevalca in za njegove otroke, če živijo skupaj z njim.“

      15      Člen Y 3 navedenega zakona o volitvah članov v Evropski parlament določa:

      „Pravico voliti imajo:
      a)      osebe, ki imajo pravico voliti na volitvah članov Tweede Kamer der Staten-Generaal;
      b)      osebe, ki niso nizozemski državljani in so državljani druge države članice Evropske unije, pod pogojem da:
      1.      na dan vložitve prijave dejansko prebivajo na Nizozemskem,
      2.      so na dan volitev dopolnile osemnajst let, in
      3.      da jim ni bila odvzeta volilna pravica na Nizozemskem ali v državi članici, katere državljani so.“
       Vprašanja za predhodno odločanje
      16      Pritožnika v sporu o glavni stvari v okviru spora pred predložitvenim sodiščem izpodbijata zavrnitev vpisa njunega imena v
         volilni imenik za volitve članov Evropskega parlamenta, vpis jima je bil zavrnjen, ker imata stalno prebivališče v Arubi.
         Zatrjujeta, da sta v skladu s členom 17(1) ES državljana Evropske unije. Navajata, da jima člen 19(2) ES, ki se razlaga ob
         upoštevanju člena 3 Protokola št. 1 k EKČP, priznava pravico voliti na volitvah v Evropski parlament, čeprav prebivata na
         ozemlju, ki je navedeno na seznamu čezmorskih držav in ozemelj (v nadaljevanju: ČDO) iz Priloge II k Pogodbi.

      17      Predložitveno sodišče ugotavlja, da ker so se volitve članov v Evropski parlament že iztekle, razglasitev ničnosti zavrnitve
         vpisa pritožnikov v sporu o glavni stvari v volilni imenik slednjima ne more več omogočiti, da bi sodelovala na teh volitvah.
         Vendar pa ne izključuje možnosti, da bi jima na podlagi prava Skupnosti moralo biti dano nadomestilo („rechtsherstel“).

      18      V navedenih pogojih je Raad van State prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

      „1.      Ali se drugi del Pogodbe uporablja za osebe, ki imajo državljanstvo države članice in ki prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče
         na ozemlju, ki spada med ČDO iz člena 299(3) ES in ima posebne odnose s to državo članico?

      2.      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali države članice ob upoštevanju člena 17(1), drugi stavek, ES lahko podelijo državljanstvo
         osebam, ki prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče v ČDO iz člena 299(3) ES?

      3.      Ali je treba člen 19(2) ES ob upoštevanju členov 189 in 190(1) ES razlagati tako, da – če ne upoštevamo izjem, ki niso neobičajne
         v nacionalnih pravnih sistemih, povezanih zlasti z izgubo volilne pravice zaradi kazenske obsodbe ali poslovne nesposobnosti
         – status državljana Unije, ki prebiva oziroma ima stalno prebivališče v ČDO, samodejno podeljuje pasivno in aktivno volilno
         pravico na volitvah v Evropski parlament?

      4.      Ali povezani določbi členov 17 in 19(2) ES, obravnavani skupaj in ob upoštevanju člena 3, prvi odstavek, Protokola, kot ga
         razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice, nasprotujeta temu, da imajo osebe, ki niso državljani Unije, aktivno in pasivno
         volilno pravico na volitvah v Evropski parlament?

      5.      Ali pravo Skupnosti postavlja zahteve glede vrste povračila škode [rechtsherstel], če nacionalni sodnik presodi – posebej
         upoštevajoč odgovore Sodišča na zgoraj zastavljena vprašanja –, da osebe, ki prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče na
         Nizozemskih Antilih in v Arubi ter imajo nizozemsko državljanstvo, neupravičeno niso bile vpisane za volitve dne 10. junija
         2004?“

       Postopek pred Sodiščem
      19      Z ločenim dopisom z dne 13. julija 2004 in z dopisom z dne 22. februarja 2005 je Raad van State Sodišču predlagalo, naj na
         podlagi člena 104a, prvi odstavek, Poslovnika uporabi hitri postopek za odločanje o predložitveni odločbi. Predsednik Sodišča
         je s sklepoma z dne 23. avgusta 2004 in z dne 18. marca 2005 ta predloga zavrnil.

       Vprašanja za predhodno odločanje
       Prvo vprašanje
      20      S prvim vprašanjem Raad van State sprašuje, ali se drugi del Pogodbe o državljanstvu Unije uporablja za osebe z državljanstvom
         države članice, ki prebivajo ali imajo stalno prebivališče na ozemlju ČDO iz člena 299(3) ES.

       Stališča, predložena Sodišču
      21      Stranki v sporu o glavni stvari ter vlada Združenega kraljestva in Komisija Evropskih skupnosti trdijo, da se drugi del Pogodbe
         uporablja za osebe z državljanstvom države članice, ki prebivajo ali imajo stalno prebivališče na ozemlju ČDO. Poudarjajo,
         da člen 17(2) ES nalaga kot pogoj za državljanstvo Unije in razpolaganje s pravicami na podlagi Pogodbe zgolj državljanstvo
         ene države članice. Torej naj bi ne bilo pomembno, ali državljan države članice prebiva v tretji državi ali v ČDO.

      22      Nizozemska vlada najprej navaja, da je Kraljevina Nizozemska v skladu s Statuut van het Koninkrijk der Nederlanden iz leta
         1954 (v nadaljevanju: Statuut) sestavljena iz treh držav, in sicer Nizozemske, Nizozemskih Antilov in Arube. Člen 41 Statuut
         določa, da te tri države „samostojno urejajo svoja področja“. Tako ima Nizozemska svojo ustavo ter Nizozemski Antili in Aruba
         imajo svoj Staatsregeling. V Kraljevini ima vsaka država, ki ima svoj parlament in svojo upravo, svoje zakonodajne pristojnosti,
         z izjemo „področij Kraljevine“, kot jih določa Statuut.

      23      Državljanstvo je „področje Kraljevine“ in njegovo dodelitev ureja zakon Kraljevine o nizozemskem državljanstvu (Rijkswet op
         het Nederlanderschap). To je „nedeljeno nizozemsko državljanstvo“, kar pomeni, da ni razlik med prebivalcem Arube in prebivalcem
         Nizozemske, ki prebiva zunaj Kraljevine.

      24      Zunanji odnosi so ravno tako „področje Kraljevine“. Edini subjekt mednarodnega javnega prava je Kraljevina Nizozemska. Kraljevina
         pa lahko v mednarodnih konvencijah sklene pogodbe za vsako državo ločeno. V praksi se to izvede z navedbami „Kraljevina Nizozemska
         (za Nizozemsko)“, „Kraljevina Nizozemska (za Nizozemske Antile)“ ali „Kraljevina Nizozemska (za Arubo)“. S pravnega vidika
         iz tega izhaja, da pogodba zavezuje le zadevno državo. Nizozemska vlada glede tega navaja, da je bila Pogodba EGS v prvotni
         različici ratificirana izključno za evropsko ozemlje Kraljevine in za Novo Gvinejo, in sicer z navedbo „za Kraljevino Nizozemsko
         (za Nizozemsko in Novo Gvinejo)“. Poleg tega je predložila akt o ratifikaciji Pogodbe o Evropski uniji, ki ga je kraljica
         odobrila „za Kraljevino Nizozemsko (za Nizozemsko)“.

      25      Po mnenju nizozemske vlade se krajevna veljavnost Pogodbe ES in zlasti njenega drugega dela določi v skladu s členom 299 ES
         ter glede na ratifikacijske instrumente Pogodbe. Vendar naj bi preučitev teh instrumentov pokazala, da tako prvotna Pogodba
         kot Pogodba o Evropski uniji nista bili ratificirani za Arubo. Pogodba ES naj bi se torej ne uporabljala za ozemlje te države,
         z izjemo posebne ureditve pridružitve, določene v četrtem delu te pogodbe.

      26      Dejstvo, da je Kraljevina Nizozemska uvedla nedeljeno državljanstvo, naj bi bilo v zvezi s tem brez učinka. Nizozemec iz Arube
         ali Nizozemskih Antilov ima nizozemsko državljanstvo in je posledično državljan Unije, vendar naj bi to ne pomenilo, da ima
         v vsakem trenutku tudi pravico do vseh pravic, povezanih z državljanstvom Unije. Ko se zadevna oseba nahaja na ozemlju Arube
         ali Nizozemskih Antilov, naj Pogodba ne bi imela nobenega učinka na njegov položaj. Če pa je zapustil ozemlje Arube ali Nizozemskih
         Antilov, bi lahko uveljavljal pravice v zvezi z državljanstvom Unije.

       Odgovor Sodišča
      27      Člen 17(1), drugi stavek, ES določa, da so „[d]ržavljani Unije […] vse osebe z državljanstvom ene od držav članic“. V zvezi
         s tem je neupoštevno, ali državljan države članice prebiva oziroma ima stalno prebivališče na ozemlju, ki je del ČDO iz člena
         299(3) ES.

      28      Poleg tega člen 17(2) ES določa, da imajo državljani Unije pravice in dolžnosti, določene s Pogodbo.

      29      Iz tega izhaja, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se osebe, ki imajo državljanstvo države članice in prebivajo
         oziroma imajo stalno prebivališče na ozemlju, ki je del ČDO iz člena 299(3) ES, lahko sklicujejo na pravice, ki jih državljanom
         Unije priznava drugi del Pogodbe.

       Drugo vprašanje
      30      To vprašanje, ki se nanaša na pravico držav članic, da upoštevajoč člen 17(1), drugi stavek, ES dodelijo državljanstvo osebam,
         ki prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče v ČDO iz člena 299(3) ES, je bilo postavljeno za primer, da bi Sodišče odločilo,
         da se drugi del Pogodbe ne uporablja za osebo z državljanstvom države članice, ki prebiva oziroma ima stalno prebivališče
         na ozemlju, ki je del ČDP.

      31      Upoštevajoč odgovor na prvo vprašanje o drugem vprašanju ni treba odločati.

       Tretje vprašanje
      32      S tretjim vprašanjem Raad van State sprašuje, ali je treba člen 19(2) ES razlagati ob upoštevanju členov 189 ES in 190(1)
         ES tako, da ima državljan Unije, ki prebiva oziroma ima stalno prebivališče v ČDO, pravico voliti in biti voljen v Evropski
         parlament.

       Stališča, predložena Sodišču
      33      Pritožnika v sporu o glavni stvari navajata, da je Aruba – čeprav je ČDO v smislu Pogodbe – podrejena zakonodaji, ki ureja
         področja Kraljevine, tako kot obramba ali zunanji odnosi, in na katero vpliva pravo Skupnosti. Ureditev Skupnosti vpliva tudi
         na notranjo zakonodajo, kar naj bi upravičevalo, da lahko Nizozemci iz Arube volijo na volitvah članov v Evropski parlament
         v skladu s členom 3 Protokola 1 EKČP. Navajata tudi diskriminacijo, katere žrtve so Nizozemci iz Arube in z Nizozemskih Antilov.
         Kot primer navajata, da ima oseba z Nizozemskih Antilov pravico voliti oziroma je nima odvisno od dejstva, ali prebiva v francoskem
         ali nizozemskem delu otoka Saint-Martin.

      34      Nizozemska vlada navaja, da volilna pravica ne spada v področje Kraljevine, ampak je v pristojnosti države v smislu Statuut.
         Člen 46 le-tega v zvezi s tem določa, da predstavniška telesa države izvolijo nizozemski prebivalci zadevne države. Odstavek
         2 tega člena pušča državam na izbiro, da priznajo volilno pravico tudi Nizozemcem, ki niso prebivalci zadevne države. Nizozemski
         zakon o volitvah omejeno izvršuje to možnost, saj priznava pravico voliti prebivalcem Arube in Nizozemskih Antilov, ki so
         živeli na Nizozemskem več kot deset let.

      35      Nizozemska in francoska vlada, vlada Združenega kraljestva ter Komisija menijo, da pravo Skupnosti ne zahteva, da se volilna
         pravica prizna državljanom držav članic, ki ne prebivajo na ozemlju, za katero se uporablja zakonodaja Skupnosti. Državljan,
         ki prebiva v ČDO, naj bi ne imel te pravice na podlagi člena 19(2) ES, katerega namen je zgolj zagotoviti, da imajo državljani
         Unije, ki prebivajo v drugi državi članici, volilno pravico pod enakimi pogoji kot državljani te države članice.

      36      Vladi Nizozemske in Združenega kraljestva ter Komisija poleg tega opozarjajo, da se člena 189 ES in 190(1) ES ter splošne
         določbe Pogodbe ne uporabljajo za ČDO brez izrecne napotitve (sodbi z dne 12. februarja 1992 v zadevi Leplat, C‑260/90, Recueil,
         str. I‑643, točka 10, in z dne 22. novembra 2001 v zadevi Nizozemska proti Svetu, C‑110/97, Recueil, str. I‑8763, točka 49).
         Menijo, da upoštevajoč dejstvo, da se Pogodba ne uporablja za Arubo in da pridružitev ČDO ne daje nobene vloge Evropskemu
         parlamentu, tega ni mogoče označiti za „zakonodajno telo“ v smislu člena 3 Protokola št. 1 EKČP, pri izvolitvi katerega bi
         imeli pravico sodelovati prebivalci ČDO (glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 18. februarja 1999 v zadevi
         Matthews proti Združenemu kraljestvu, Recueil des arrêts et décisions, 1999-I).

      37      V vsakem primeru je Skupnost le deloma izvršila pristojnost, ki ji jo je poveril člen 190(4) ES za sprejetje enotnega volilnega
         postopka. Akt iz leta 1976 ne vsebuje nobene določbe o tem, kdo so osebe, ki imajo volilno pravico, tako da se uporabljajo
         zgolj nacionalne določbe. Te lahko določijo zlasti pogoje glede prebivanja.

      38      Vlade Nizozemske, Francije in Združenega kraljestva ter Komisija menijo, da pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da bi države
         članice državljanom Unije, ki prebivajo v tretji državi oziroma v ČDO, podelile volilno pravico. Francoska vlada v zvezi s
         tem navaja, da francoski zakon o volitvah članov v Evropski parlament napotuje na francoski volilni zakon, ki ne razlikuje
         med Francozi, ki prebivajo v metropoli, in drugimi Francozi. Tako Francozi, ki prebivajo v čezmorskem departmaju ali ČDO,
         sodelujejo na volitvah v Evropski parlament pod enakimi pogoji kot Francozi, ki prebivajo v metropoli.

      39      Vendar Komisija opozarja, da morajo države članice upoštevati splošna načela prava Skupnosti. V skladu s splošnim načelom
         enakega obravnavanja bi moral nacionalni zakonodajalec, ki se odloči, da bo volilno pravico za volitve v Evropski parlament
         razširil na svoje državljane, ki prebivajo v tretji državi, to volilno pravico podeliti tudi državljanom, ki prebivajo v ČDO.
         To bi moral storiti zaradi posebne vezi, ki ČDO povezuje s Skupnostjo. Ker nizozemski zakonodajalec v tem primeru vsem Nizozemcem,
         ki ne prebivajo v Arubi ali na Nizozemskih Antilih, ne glede na njihovo prebivališče, daje pravico do sodelovanja na navedenih
         volitvah, bi morali to pravico dobiti tudi Nizozemci iz Arube ali z Nizozemskih Antilov. V nasprotnem primeru bi zakonodaja
         vsebovala neupravičeno diskriminacijo med Nizozemcem, ki prebiva na primer v New Yorku, in Nizozemcem, ki prebiva v Arubi.

       Odgovor Sodišča
      40      Ugotoviti je treba, da določbe Pogodbe ne vsebujejo pravila, ki bi izrecno in natančno opredelilo osebe, ki imajo pravico
         voliti in biti voljene v Evropski parlament.

      41      Člen 190(4) ES se nanaša na postopek v zvezi s temi volitvami. V skladu s to določbo se člani Evropskega parlamenta volijo
         na splošnih neposrednih volitvah po enotnem postopku v vseh državah članicah ali v skladu z načeli, ki so skupna vsem državam
         članicam.

      42      Akt iz leta 1976 v členu 1 določa, da so člani Evropskega parlamenta izvoljeni na podlagi proporcionalne zastopanosti in da
         se voli na splošnih neposrednih volitvah, ki so svobodne in tajne. V skladu s členom 8 Akta iz leta 1976 volilni postopek
         v vsaki državi članici – razen določb tega akta – urejajo nacionalni predpisi, vendar ti nacionalni predpisi, v katerih se
         po potrebi lahko upoštevajo posebne razmere v državah članicah, ne vplivajo na proporcionalno naravo volilnega sistema.

      43      Vendar pa niti člen 190 ES niti Akt iz leta 1976 ne določata izrecno in natančno, kdo ima pravico voliti in biti voljen na
         volitvah v Evropski parlament.

      44      Glede tega iz členov 189 ES in 190 ES, ki se nanašata na Evropski parlament in določata, da tega sestavljajo predstavniki
         narodov držav članic, ne izhaja noben jasen sklep, saj ima lahko izraz „narodi“, ki ni opredeljen, različne pomene glede na
         države članice in jezike Unije.

      45      Iz vsega navedenega izhaja, da določitev oseb, ki imajo pravico voliti in biti voljene, glede na trenutni razvoj prava Skupnosti
         sodi v pristojnost vsake države članice ob spoštovanju prava Skupnosti. Vendar je treba preveriti, ali to pravo nasprotuje
         takemu položaju, kot je v zadevi iz spora o glavni stvari, v kateri nizozemski državljani, ki prebivajo v Arubi, nimajo pravice
         voliti in biti voljeni v Evropski parlament.

      46      Prvič, treba je poudariti, da so ČDO predmet posebne ureditve pridružitve, ki jo določa četrti del Pogodbe (člena 182 ES in
         188 ES), tako da se brez izrecnega napotila splošne določbe Pogodbe zanje ne uporabljajo (glej zgoraj navedeni sodbi Leplat,
         točka 10, in Nizozemska proti Svetu, točka 49).

      47      Zato se člena 189 ES in 190 ES ne uporabljata za te države in ozemlja in države članice v njih niso dolžne organizirati volitev
         v Evropski parlament.

      48      Člen 3 Protokola št. 1 EKČP ne nasprotuje tej razlagi. Ker se določbe Pogodbe ne uporabljajo za ČDO, Evropski parlament zanje
         ne pomeni „zakonodajnega telesa“ v smislu te določbe. Nasprotno, prebivalci teh držav in ozemelj se lahko s posredovanjem
         organov, ki jih zastopajo, izrazijo znotraj organov, ustanovljenih v okviru pridruževanja ČDO k Skupnosti.

      49      Glede tega ni mogoče ugovarjati temu, da pravo Skupnosti vpliva na pravo, ki se uporablja v Arubi. Ta vpliv lahko izhaja iz
         določb prava Skupnosti, ki se uporabljajo v ČDO v okviru pridruževanja. Glede drugih določb tega prava, kot je poudaril generalni
         pravobranilec v točki 161 sklepnih predlogov, pri čemer se je skliceval na točko 34 zgoraj navedene sodbe Matthews proti Združenemu
         kraljestvu, posredni vpliv zakonodaje ne zadošča za sklep, da se ta zakonodaja tiče prebivalcev enako kot zakonodaja, ki bi
         jo sprejela lokalna zakonodajna skupščina.

      50      Ravno tako ni sporno dejstvo, da druge države članice organizirajo volitve v Evropski parlament v ČDO, s katerimi imajo posebne
         odnose. Ker Pogodba ne vsebuje posebnih določb glede tega, države članice same sprejmejo pravila, ki so najbolje prilagojena
         njihovi ustavni strukturi.

      51      Drugič, pravico voliti in biti voljen na volitvah za Evropski parlament, ki jih organizira Nizozemska, določa nizozemski zakon
         o volitvah in ta pravica vsebuje enake pogoje, kot veljajo za volitve članov poslanske zbornice nizozemskega parlamenta, in
         sicer ta pravica voliti in biti voljen ni priznana Nizozemcem, ki imajo prebivališče na Nizozemskih Antilih ali v Arubi.

      52      Kot je bilo poudarjeno v točkah od 41 do 44 te sodbe, niti člena 189 ES in 190 ES niti Akt iz leta 1976 izrecno in natančno
         ne določata, kdo ima pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament. Poleg tega določbe drugega dela Pogodbe
         glede državljanstva Unije državljanom Unije ne priznavajo nepogojne pravice voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament.

      53      Dejansko se člen 19(2) ES, na katerega se sklicuje drugo vprašanje za predhodno odločanje, omejuje na uporabo načela prepovedi
         diskriminacije na podlagi državljanstva za to pravico voliti in biti voljen, tako da določa, da ima vsak državljan Unije s
         prebivališčem v državi članici, ki ni država njegovega državljanstva, pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski
         parlament v državi članici njegovega prebivališča pod enakimi pogoji kot državljani te države članice. Člen 3, prvi odstavek,
         točka (b), Direktive 93/109 glede tega določa, da ima državljan Unije, ki ni državljan države članice prebivanja, a izpolnjuje
         enake pogoje glede aktivne in pasivne volilne pravice, kakor jih ta država po zakonu nalaga svojim državljanom, pravico voliti
         in biti voljen v državi članici, v kateri prebiva. Enako člen 5 navedene direktive jasno temelji na predpostavki, da država
         članica lahko zahteva določen čas prebivanja „na volilnem območju“ kot pogoj za volilno pravico. Iz navedenega preizkusa člena
         19(2) ES in njegovih izvedbenih določb izhaja, da se ta določba Pogodbe ne uporablja za državljana Unije, ki prebiva v ČDO
         in želi izvrševati volilno pravico v državi članici, katere državljan je.

      54      Kot je poudaril generalni pravobranilec v točkah 157 in 158 sklepnih predlogov, člen 3 Protokola št. 1 EKČP ne nasprotuje
         temu, da države pogodbenice sprejmejo merilo prebivanja, da bi omejile krog oseb, ki imajo pravico voliti in biti voljene.
         Sodišče za človekove pravice, ki je odločalo o volilni pravici, je glede tega menilo, da je obveznost prebivanja na nacionalnem
         ozemlju za to, da se lahko voli, pogoj, ki sam po sebi ni nerazumen ali samovoljen in je lahko upravičen iz več razlogov (Evropsko
         sodišče za človekove pravice, sodba Melnitchenko proti Ukrajini z dne 19. oktobra 2004, Recueil des arrêts et décisions 2004-X, § 56). Poleg tega je odločilo, da se za pasivno volilno pravico lahko določijo strožji pogoji kot za aktivno volilno
         pravico (zgoraj navedena sodba Melnitchenko proti Ukrajini, § 57).

      55      Ob upoštevanju navedenih elementov načeloma ni videti, da bi bilo merilo, ki je vezano na prebivališče, neprimerno za določitev,
         kdo so osebe, ki imajo pravico voliti in biti voljene na volitvah v Evropski parlament.

      56      Pritožnika v sporu o glavni stvari in Komisija zatrjujejo, da nizozemski zakon o volitvah načeloma krši načelo enakega obravnavanja,
         ker priznava pravico voliti in biti voljen v Evropski parlament vsakemu Nizozemcu, ki prebiva v tretji državi, medtem ko ta
         pravica ni priznana Nizozemcem, ki prebivajo na Nizozemskih Antilih ali v Arubi.

      57      V zvezi s tem je treba opozoriti, da načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije, ki je eno od splošnih načel
         prava Skupnosti, zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako,
         razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (sodbi z dne 6. decembra 2005 v združenih zadevah ABNA in drugi, C‑453/03,
         C‑11/04, C‑12/04 in C‑194/04, ZOdl., str. I-10423, točka 63, in z dne 10. januarja 2006 v zadevi IATA in ELFAA, C‑344/04,
         ZOdl., str. I-403, točka 95).

      58      V obravnavanem primeru sta upoštevna elementa za primerjavo Nizozemec, ki prebiva na Nizozemskih Antilih ali v Arubi, in Nizozemec,
         ki prebiva v tretji državi. Tema osebama je skupno to, da sta nizozemska državljana in da ne prebivata na ozemlju Nizozemske.
         Vendar pa se ti dve osebi različno obravnavata, in sicer ima druga pravico voliti in biti voljena na volitvah v Evropski parlament,
         ki jih organizira Nizozemska, medtem ko prva te pravice nima. Tako različno obravnavanje mora biti objektivno utemeljeno.

      59      Na obravnavi je nizozemska vlada navedla, da je bil namen nizozemskega zakona o volitvah omogočiti Nizozemcem iz Nizozemske,
         ki prebivajo v tujini, da lahko volijo, ker se predpostavlja, da so ti državljani še povezani z nizozemsko družbo. Vendar
         iz pojasnil, ki jih je navedena vlada dala na obravnavi, izhaja tudi, da ima Nizozemec, ki je prenesel svoje prebivališče
         iz Arube v tretjo državo, pravico voliti na enaki podlagi kot Nizozemec, ki je prenesel prebivališče iz Nizozemske v tretjo
         državo, medtem ko Nizozemec, ki prebiva v Arubi, te pravice nima.

      60      Glede na to je namen, ki ga zasleduje nizozemski zakonodajalec, in sicer, da  Nizozemcem, ki imajo ali so imeli vezi z Nizozemsko,
         podeli pravico voliti in biti voljeni, v okviru diskrecijske pravice tega zakonodajalca, kar zadeva organizacijo volitev.
         Vendar je treba ugotoviti, da nizozemska vlada ni zadostno dokazala, da je navedeno različno obravnavanje Nizozemcev, ki prebivajo
         v tretji državi, in Nizozemcev, ki prebivajo na Nizozemskih Antilih ali v Arubi, objektivno utemeljeno in da ne pomeni kršitve
         načela enakega obravnavanja.

      61      Ob upoštevanju teh elementov je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da glede na trenutno stanje prava Skupnosti, če nič
         ne nasprotuje temu, da države članice ob spoštovanju prava Skupnosti določijo pogoje za pravico voliti in biti voljen na volitvah
         v Evropski parlament, sklicujoč se na merilo prebivališča na ozemlju, na katerem so organizirane volitve, načelo enakega obravnavanja
         nasprotuje izbranim merilom, ki povzročijo različno obravnavanje državljanov, ki so v primerljivih položajih, ne da bi bilo
         to različno obravnavanje objektivno utemeljeno.

       Četrto vprašanje
      62      S četrtim vprašanjem Raad van State sprašuje, ali člena 17 ES in 19(2) ES, ki se presojata ob upoštevanju člena 3 Protokola
         št. 1 EKČP, nasprotujeta temu, da imajo osebe, ki niso državljani Unije, pravico voliti in biti voljene na volitvah v Evropski
         parlament.

      63      Kot sta navedli nizozemska vlada in Komisija, je treba ugotoviti, da to vprašanje ni v nobeni povezavi s sporom o glavni stvari,
         saj sta pritožnika v sporu o glavni stvari državljana Unije, torej na to vprašanje ni treba odgovoriti.

      64      Sodišče je danes izdalo sodbo C‑145/04 v zadevi Kraljevina Španija proti Združenemu kraljestvu (še neobjavljena v Recueil),
         ki vsebuje pojasnila v zvezi s tem, če bi bilo to potrebno.

       Peto vprašanje
      65      S petim vprašanjem Raad van State sprašuje, ali pravo Skupnosti postavlja zahteve glede vrste povračila škode (rechtsherstel),
         če nacionalni sodnik presodi – posebej upoštevajoč odgovore Sodišča na zgoraj zastavljena vprašanja –, da osebe, ki prebivajo
         oziroma imajo stalno prebivališče na Nizozemskih Antilih in v Arubi ter imajo nizozemsko državljanstvo, neupravičeno niso
         bile vpisane v volilne imenike za volitve 10. junija 2004.

      66      Glede tega iz člena 12 Akta iz leta 1976 izhaja, da Evropski parlament odloča zgolj o ugovorih v zvezi z volitvami, ki bi
         eventualno temeljili na določbah tega akta, z izjemo nacionalnih določb, na katere ta akt napotuje. Ker je določitev oseb,
         ki imajo pravico voliti in biti voljene na volitvah v Evropski parlament, v pristojnosti vsake države članice, so ugovori
         v zvezi z nacionalnimi določbami, ki opredeljujejo te osebe, ravno tako področje nacionalnega prava.

      67      Tako mora notranji pravni red vsake države članice v primeru neobstoja predpisov Skupnosti na področju ugovorov v zvezi s
         pravico voliti in biti voljen v Evropski parlament določiti pristojno sodišče in urediti postopkovna pravila za tožbe pred
         sodišči, ki naj zagotovijo varstvo pravic, ki jih imajo subjekti na podlagi prava Skupnosti, pri čemer ta pravila ne smejo
         biti manj ugodna pravil, ki se nanašajo na pravice, ki izhajajo iz notranjega pravnega reda (načelo ekvivalence) in ta pravila
         v praksi onemogočati ali čezmerno oteževati izvrševanja pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti (načelo učinkovitosti)
         (glej zlasti sodbo z dne 8. novembra 2005 v zadevi Leffler, C‑443/03, ZOdl., str. I‑9611, točki 49 in 50).

      68      Glede eventualnega povračila škode (rechtsherstel) osebi, ki ji je bil zaradi nacionalne določbe, ki je v nasprotju s pravom
         Skupnosti, zavrnjen vpis v volilni imenik za volitve članov Evropskega parlamenta, se ta škoda povrne ravno tako v skladu
         s pogoji in postopkom po nacionalnem pravu, pri čemer je treba spoštovati načeli ekvivalence in učinkovitosti (v tem smislu
         sodba z dne 9. novembra 1983 v zadevi San Giorgio, 199/82, Recueil, str. 3595). Za presojo primernega povračila škode bodo
         nacionalnemu sodniku koristna pravila za povračilo škode, predvidena za primer kršitve nacionalni predpisov v okviru volitev
         v institucije države članice.

      69      V tem okviru je treba med drugim poudariti, da je načelo odgovornosti države članice za škodo, ki jo posameznikom povzroči
         s kršitvami prava Skupnosti, inherentno sistemu, ki ga vzpostavlja Pogodba, in da je država članica dolžna povrniti povzročeno
         škodo, če je namen kršenega pravnega pravila podelitev pravic posameznikom, če je kršitev zadostno izražena in če obstaja
         neposredna vzročna zveza med kršitvijo obveznosti države in škodo, ki so jo utrpele prikrajšane osebe (sodbi z dne 5. marca
         1996 v združenih zadevah Brasserie du pêcheur in Factortame, C-46/93 in C-48/93, Recueil, str. I‑1029, točki 31 in 51, in
         z dne 30. septembra 2003 v zadevi Köbler, C‑224/01, Recueil, str. I‑10239, točki 30 in 51), pri čemer ni izključeno, da se
         lahko odgovornost države uveljavlja v manj omejevalnih pogojih na podlagi nacionalnega prava (zgoraj navedena sodba Brasserie
         du pêcheur in Factortame, točka 66).

      70      Z izjemo pravice do odškodnine, katere neposredna podlaga je pravo Skupnosti, če so podani v zgornji točki navedeni pogoji,
         mora država posledice povzročene škode popraviti v okviru nacionalnih predpisov o odgovornosti, pri čemer pogoji, ki so jih
         določile nacionalne zakonodaje na področju povračila škode, ne smejo biti manj ugodni od pogojev za podobne zahtevke, ki so
         nacionalnega značaja, in ne smejo biti oblikovani tako, da v praksi onemogočijo ali čezmerno otežijo dodelitev odškodnine
         (zgoraj navedena sodba Brasserie du pêcheur in Factortame, točka 67).

      71      Na peto vprašanje je torej treba odgovoriti, da mora nacionalno pravo vsake države članice določiti ukrepe, ki omogočajo nadomestilo
         za škodo osebi, ki zaradi nacionalne določbe, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti, ni bila vpisana v volilni imenik za volitve
         članov Evropskega parlamenta z dne 10. junija 2004 in ni mogla sodelovati na teh volitvah. Ti ukrepi, ki lahko obsegajo odškodnino
         za škodo, povzročeno s kršitvijo prava Skupnosti, za katero je odgovorna država, morajo spoštovati načeli ekvivalence in učinkovitosti.

       Stroški
      72      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
         o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

      Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
      1)      Osebe, ki imajo državljanstvo države članice in prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče na ozemlju, ki je del čezmorskih
            ozemelj in držav iz člena 299(3) ES, se lahko sklicujejo na pravice, ki jih državljanom Unije priznava drugi del Pogodbe ES.

      2)      Glede na trenutno stanje prava Skupnosti, če nič ne nasprotuje temu, da države članice ob spoštovanju prava Skupnosti določijo
            pogoje za pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament, sklicujoč se na merilo prebivališča na ozemlju,
            na katerem so organizirane volitve, načelo enakega obravnavanja nasprotuje izbranim merilom, ki povzročijo različno obravnavanje
            državljanov, ki so v primerljivih položajih, ne da bi bilo to različno obravnavanje objektivno utemeljeno.
      3)      Nacionalno pravo vsake države članice mora določiti ukrepe, ki omogočajo nadomestilo za škodo osebi, ki zaradi nacionalne
            določbe, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti, ni bila vpisana v volilni imenik za volitve članov Evropskega parlamenta z
            dne 10. junija 2004 in ni mogla sodelovati na teh volitvah. Ti ukrepi, ki lahko obsegajo odškodnino za škodo, povzročeno s
            kršitvijo prava Skupnosti, za katero je odgovorna država, morajo spoštovati načeli ekvivalence in učinkovitosti.
      Podpisi
      * Jezik postopka: nizozemščina.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 10. maja 2001. # Agorà Srl in Excelsior Snc di Pedrotti Bruna & C. proti Ente Autonomo Fiera Internazionale di Milano in Ciftat Soc. coop. arl. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italija. # Združeni zadevi C-223/99 in C-260/99.