title: Zadeva C-61/19: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Bucureşti – Romunija) – Orange România SA/Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (Predhodno odločanje – Direktiva 95/46/ES – Člen 2(h) in člen 7(a) – Uredba (EU) 2016/679 – Člen 4, točka 11, in člen 6(1)(a) – Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti – Zbiranje in hramba kopij osebnih dokumentov, ki ju izvaja ponudnik mobilnih telekomunikacijskih storitev – Pojem „privolitev“ posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki – Prostovoljna, posebna in informirana izjava volje – Izjava o privolitvi s potrditvenim poljem – Podpis pogodbe s strani posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki – Dokazno breme)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/4

      Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Bucureşti – Romunija) – Orange România SA/Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal
      (Zadeva C-61/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Direktiva 95/46/ES - Člen 2(h) in člen 7(a) - Uredba (EU) 2016/679 - Člen 4, točka 11, in člen 6(1)(a) - Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti - Zbiranje in hramba kopij osebnih dokumentov, ki ju izvaja ponudnik mobilnih telekomunikacijskih storitev - Pojem „privolitev“ posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki - Prostovoljna, posebna in informirana izjava volje - Izjava o privolitvi s potrditvenim poljem - Podpis pogodbe s strani posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki - Dokazno breme)
      (2021/C 19/04)
      Jezik postopka: romunščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunalul Bucureşti

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Orange România SA

         Tožena stranka: Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)

         Izrek

      Člen 2(h) in člen 7(a) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter člen 4, točka 11, in člen 6(1)(a) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) je treba razlagati tako, da mora upravljavec obdelave podatkov dokazati, da je posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, z aktivnim ravnanjem izjavil privolitev v obdelavo svojih osebnih podatkov in da je bil ta posameznik predhodno obveščen o vseh okoliščinah te obdelave v razumljivi in lahko dostopni obliki ter jasnem in preprostem jeziku, s čimer mu je bilo omogočeno, da z lahkoto ugotovi posledice te privolitve, tako da je zagotovljeno, da je ta privolitev dana ob popolni seznanjenosti z dejstvi. S pogodbo o zagotavljanju telekomunikacijskih storitev, ki vsebuje določbo, v skladu s katero je bil posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, obveščen o pridobitvi in hrambi kopije njegovega osebnega dokumenta za identifikacijo ter v skladu s katero je v to privolil, ni mogoče dokazati, da je ta posameznik v smislu teh določb veljavno privolil v to pridobitev in hrambo, če

                  —

                  je upravljavec obdelave podatkov pred podpisom te pogodbe označil polje, ki se nanaša na to določbo, ali če

                  —

                  lahko pogodbene določbe navedene pogodbe zavedejo posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, glede možnosti sklenitve pogodbe, tudi če zavrne privolitev v obdelavo svojih podatkov, ali če

                  —

                  ta upravljavec v prosto izbiro, da se takemu zbiranju in hrambi nasprotuje, neupravičeno poseže s tem, da zahteva, da posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, da bi zavrnil svojo privolitev, izpolni dodatni obrazec, ki to zavrnitev potrjuje.

         (1)  UL C 164, 13.5.2019.


title: Zadeva C-287/19: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation (Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva (EU) 2015/2366 – Plačilne storitve na notranjem trgu – Člen 4, točka 14 – Pojem plačilnega instrumenta – Osebne večfunkcijske bančne kartice – Funkcija komunikacije s sosednjim poljem (NFC) – Člen 52, točka 6(a), in člen 54(1) – Informacije, ki jih je treba zagotoviti uporabniku – Sprememba pogojev okvirne pogodbe – Tiha privolitev – Člen 63(1)(a) in (b) – Pravice in obveznosti, povezane s plačilnimi storitvami – Odstopanje za instrumente za plačila majhnih vrednosti – Pogoji uporabe – Plačilni instrument, ki ga ni mogoče blokirati – Plačilni instrument, ki se uporablja anonimno – Časovna omejitev učinkov sodbe)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/5

      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation
      (Zadeva C-287/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Varstvo potrošnikov - Direktiva (EU) 2015/2366 - Plačilne storitve na notranjem trgu - Člen 4, točka 14 - Pojem plačilnega instrumenta - Osebne večfunkcijske bančne kartice - Funkcija komunikacije s sosednjim poljem (NFC) - Člen 52, točka 6(a), in člen 54(1) - Informacije, ki jih je treba zagotoviti uporabniku - Sprememba pogojev okvirne pogodbe - Tiha privolitev - Člen 63(1)(a) in (b) - Pravice in obveznosti, povezane s plačilnimi storitvami - Odstopanje za instrumente za plačila majhnih vrednosti - Pogoji uporabe - Plačilni instrument, ki ga ni mogoče blokirati - Plačilni instrument, ki se uporablja anonimno - Časovna omejitev učinkov sodbe)
      (2021/C 19/05)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Oberster Gerichtshof

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: DenizBank AG

         Tožena stranka: Verein für Konsumenteninformation

         Izrek

                  1.

                  Člen 52, točka 6(a), Direktive (EU) 2015/2366 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES, 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES v povezavi s členom 54(1) te direktive je treba razlagati tako, da ureja informacije in pogoje, ki jih mora zagotoviti ponudnik plačilnih storitev, ki se želi z uporabnikom svojih storitev dogovoriti za domnevo, da je ta uporabnik privolil v spremembo – v skladu s pravili, določenimi v teh dveh določbah – okvirne pogodbe, ki sta jo sklenila, ne določa pa omejitev v zvezi s statusom uporabnika ali vrsto pogodbenih pogojev, ki so lahko predmet takega sporazuma, s čimer pa, kadar ima uporabnik status potrošnika, ne posega v možnost nadzora nepoštenosti teh pogojev glede na določbe Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah.

                  2.

                  Člen 4, točka 14, Direktive 2015/2366 je treba razlagati tako, da funkcija komunikacije s sosednjim poljem (Near Field Communication), s katero je opremljena osebna večfunkcijska bančna kartica in ki omogoča izvedbo plačil nizkih zneskov v breme bančnega računa, povezanega s to kartico, pomeni „plačilni instrument“, kot je opredeljen v tej določbi.

                  3.

                  Člen 63(1)(b) Direktive 2015/2366 je treba razlagati tako, da brezstično plačilo nizkega zneska s funkcijo komunikacije s sosednjim poljem (Near Field Communication), ki jo ima osebna večfunkcijska bančna kartica, pomeni „anonimno“ uporabo zadevnega plačilnega instrumenta v smislu te določbe o odstopanju.

                  4.

                  Člen 63(1)(a) Direktive 2015/2366 je treba razlagati tako, da ponudnik plačilnih storitev, ki namerava uporabiti odstopanje iz te določbe, ne more zgolj navesti, da ni mogoče blokirati zadevnega plačilnega instrumenta ali preprečiti njegove nadaljnje uporabe, če glede na objektivno stanje razpoložljivih tehničnih znanj take nemožnosti ni mogoče ugotoviti.

         (1)  UL C 246, 22.7.2019.


title: Zadeva C-300/19: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona – Španija) – UQ/Marclean Technologies, S.L.U. (Predhodno odločanje – Socialna politika – Kolektivni odpusti – Direktiva 98/59/ES – Člen 1(1), prvi pododstavek, točka (a) – Pojem „kolektivni odpust“ – Podrobna pravil za izračun števila odpovedi pogodb o zaposlitvi s strani delodajalca – Referenčno obdobje, ki ga je treba upoštevati)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/6

      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona – Španija) – UQ/Marclean Technologies, S.L.U.
      (Zadeva C-300/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Socialna politika - Kolektivni odpusti - Direktiva 98/59/ES - Člen 1(1), prvi pododstavek, točka (a) - Pojem „kolektivni odpust“ - Podrobna pravil za izračun števila odpovedi pogodb o zaposlitvi s strani delodajalca - Referenčno obdobje, ki ga je treba upoštevati)
      (2021/C 19/06)
      Jezik postopka: španščina

         Predložitveno sodišče

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: UQ

         Tožena stranka: Marclean Technologies, S.L.U.

         ob udeležbi: Ministerio Fiscal, Fondo de Garantía Salarial

         Izrek

      Člen 1(1), prvi pododstavek, točka (a), Direktive Sveta 98/59/ES z dne 20. julija 1998 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti je treba razlagati tako, da je treba pri presoji, ali je sporna individualna odpoved pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca del kolektivnega odpusta, referenčno obdobje, ki je v tej določbi predvideno za ugotovitev obstoja kolektivnega odpusta, izračunati tako, da se upošteva vsako obdobje 30 oziroma 90 zaporednih dni, v katerem je prišlo do te individualne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in v katerem je prišlo do največjega števila odpovedi pogodb o zaposlitvi s strani delodajalca iz enega ali več razlogov, ki niso povezani s posameznimi delavci, v smislu navedene določbe.

         (1)  UL C 295, 2.9.2019.


title: Zadeva C-433/19: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – Ellmes Property Services Limited/SP (Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Člen 24, točka 1 – Izključna pristojnost v postopkih, predmet katerih so stvarne pravice na nepremičninah – Člen 7, točka 1(a) – Posebna pristojnost v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji – Tožba etažnega lastnika, s katero se zahteva, naj drug etažni lastnik preneha uporabljati nepremičnino v etažni lastnini za turistične namene)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/8

      Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – Ellmes Property Services Limited/SP
      (Zadeva C-433/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Uredba (EU) št. 1215/2012 - Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah - Člen 24, točka 1 - Izključna pristojnost v postopkih, predmet katerih so stvarne pravice na nepremičninah - Člen 7, točka 1(a) - Posebna pristojnost v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji - Tožba etažnega lastnika, s katero se zahteva, naj drug etažni lastnik preneha uporabljati nepremičnino v etažni lastnini za turistične namene)
      (2021/C 19/09)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Oberster Gerichtshof

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Ellmes Property Services Limited

         Tožena stranka: SP

         Izrek

                  1.

                  Člen 24, točka 1, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je treba tožbo, s katero etažni lastnik nepremičnine predlaga, naj se drugemu etažnemu lastniku te nepremičnine prepove, da samovoljno in brez soglasja preostalih etažnih lastnikov spremeni namembnost svojega objekta etažne lastnine, obravnavati kot tožbo „v postopkih, predmet katerih so stvarne pravice na nepremičninah“ v smislu te določbe, če je mogoče to namembnost uveljavljati ne samo proti etažnim lastnikom navedene nepremičnine, ampak tudi proti vsakomur, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

                  2.

                  Člen 7, točka 1(a), Uredbe št. 1215/2012 je treba razlagati tako, da je treba v primeru, da namembnosti nepremičnine v etažni lastnini, ki je določena s pogodbo o medsebojnih razmerjih med etažnimi lastniki, ni mogoče uveljavljati proti vsakomur, tožbo, s katero želi etažni lastnik nepremičnine drugemu etažnemu lastniku te nepremičnine prepovedati, da samovoljno in brez soglasja preostalih etažnih lastnikov spremeni to namembnost, obravnavati kot tožbo „v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji“ v smislu te določbe. S pridržkom preverjanja, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče, je kraj izpolnitve obveznosti, ki je podlaga za to tožbo, kraj, v katerem je navedena nepremičnina.

         (1)  UL C 357, 21.10.2019.


title: Zadeva C-446/19 P: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. novembra 2020 – Stephan Fleig/Evropska služba za zunanje delovanje (Pritožba – Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD) – Člen 47(c)(i) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije – Odpoved pogodbe, sklenjene za nedoločen čas – Poklicna bolezen – Prenehanje zaupnega razmerja – Pravica do poštenega sojenja – Člen 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Dolžnosti skrbnega ravnanja – Člena 30 in 41 Listine o temeljnih pravicah – Izkrivljanje dejstev – Obseg sodnega nadzora)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/9

      Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. novembra 2020 – Stephan Fleig/Evropska služba za zunanje delovanje
      (Zadeva C-446/19 P) (1)

      (Pritožba - Javni uslužbenci - Pogodbeni uslužbenci - Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD) - Člen 47(c)(i) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije - Odpoved pogodbe, sklenjene za nedoločen čas - Poklicna bolezen - Prenehanje zaupnega razmerja - Pravica do poštenega sojenja - Člen 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah - Dolžnosti skrbnega ravnanja - Člena 30 in 41 Listine o temeljnih pravicah - Izkrivljanje dejstev - Obseg sodnega nadzora)
      (2021/C 19/10)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranki

         Pritožnik: Stephan Fleig (zastopnik: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Druga stranka v postopku: Evropska služba za zunanje delovanje (zastopnika: S. Marquardt in R.C. Weiss, agenta)

         Izrek

                  1.

                  Pritožba se zavrne.

                  2.

                  Stephanu Fleigu se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 337, 7.10.2019.


title: Zadeva C-676/19 P: Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. novembra 2020 – Bruno Gollnisch/Evropski parlament, Svet Evropske unije (Pritožba – Pravo institucij – Evropski parlament – Pravilnik o povračilu in nadomestilu stroškov poslancem Evropskega parlamenta – Nadomestilo za parlamentarno pomoč – Izterjava neupravičeno izplačanih zneskov – Učinki sodbe Sodišča)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/9

      Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. novembra 2020 – Bruno Gollnisch/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-676/19 P) (1)

      (Pritožba - Pravo institucij - Evropski parlament - Pravilnik o povračilu in nadomestilu stroškov poslancem Evropskega parlamenta - Nadomestilo za parlamentarno pomoč - Izterjava neupravičeno izplačanih zneskov - Učinki sodbe Sodišča)
      (2021/C 19/11)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranke

         Pritožnik: Bruno Gollnisch (zastopnik: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Drugi stranki v postopku: Evropski parlament (zastopnika: S. Seyr in M. Ecker, agenta), Svet Evropske unije

         Izrek

                  1.

                  Pritožba se zavrne.

                  2.

                  Brunu Gollnischu se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 363, 28.10.2019.


title: Zadeva C-734/19: Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Bucureşti – Romunija) – ITH Comercial Timişoara SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice (Predhodno odločanje – Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Odbitek vstopnega davka – Opustitev prvotno načrtovane dejavnosti – Popravek odbitkov vstopnega DDV – Nepremičninska dejavnost)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/10

      Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Bucureşti – Romunija) – ITH Comercial Timişoara SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice
      (Zadeva C-734/19) (1)

      (Predhodno odločanje - Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) - Direktiva 2006/112/ES - Odbitek vstopnega davka - Opustitev prvotno načrtovane dejavnosti - Popravek odbitkov vstopnega DDV - Nepremičninska dejavnost)
      (2021/C 19/12)
      Jezik postopka: romunščina

         Predložitveno sodišče

      Tribunalul Bucureşti

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: ITH Comercial Timişoara SRL

         Tožene stranke: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

         Izrek

                  1.

                  Člene 167, 168, 184 in 185 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da se pravica do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost (DDV) za blago, v obravnavanem primeru za nepremičnine, in storitve, pridobljene za izvedbo obdavčljivih transakcij, ohrani, če so bili prvotno predvideni naložbeni projekti zaradi okoliščin, ki niso bile odvisne od volje davčnega zavezanca, opuščeni, in da se ne izvede popravek tega DDV, če ima davčni zavezanec še vedno namen navedeno blago uporabiti za obdavčeno dejavnost.

                  2.

                  Direktivo 2006/112, zlasti njen člen 28, je treba razlagati tako, da se ob neobstoju pogodbe o pooblastilu brez zastopanja ne uporablja mehanizem, ki velja za komisionarja, če davčni zavezanec izvede gradnjo v skladu s potrebami in zahtevami druge osebe, za katero se predvideva, da bo navedeno zgradbo vzela v najem.

         (1)  UL C 54, 17.2.2020.


title: Zadeva C-796/19: Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 12. novembra 2020 – Evropska komisija/Republika Avstrija (Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2007/59/ES – Izdaja spričeval strojevodjem – Člen 3(a) – Pristojni nacionalni organ – Direktiva 2004/49/ES – Člen 16(1) – Varnostni organ – Imenovanje več organov)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/10

      Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 12. novembra 2020 – Evropska komisija/Republika Avstrija
      (Zadeva C-796/19) (1)

      (Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 2007/59/ES - Izdaja spričeval strojevodjem - Člen 3(a) - Pristojni nacionalni organ - Direktiva 2004/49/ES - Člen 16(1) - Varnostni organ - Imenovanje več organov)
      (2021/C 19/13)
      Jezik postopka: nemščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: W. Mölls in C. Vrignon, agenta)

         Tožena stranka: Republika Avstrija (zastopnika: J. Schmoll in A. Posch, agenta)

         Izrek

                  1.

                  Republika Avstrija s tem, da je za „pristojni organ“ za namene Direktive 2007/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o izdaji spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju Skupnosti, imenovala organ, ki ni varnostni organ iz člena 16 Direktive 2004/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o varnosti na železnicah Skupnosti ter o spremembi Direktive Sveta 95/18/ES o izdaji licence prevoznikom v železniškem prometu in Direktive 2001/14/ES o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti, naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture in podeljevanju varnostnega spričevala (Direktiva o varnosti na železnici), ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 3(a) Direktive 2007/59.

                  2.

                  Republika Avstrija nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije.

         (1)  UL C 432, 23.12.2019.


title: Zadeva C-842/19: Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. novembra 2020 – Evropska komisija/Kraljevina Belgija (Neizpolnitev obveznosti države – Sodba Sodišča, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizvršitev – Prosti pretok kapitala – Člen 63 PDEU – Nezdružljivost belgijskih davčnih določb glede dohodkov od nepremičnin v tujini – Člen 260(2) PDEU – Predlog za naložitev denarne kazni in pavšalnega zneska)

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/11

      Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. novembra 2020 – Evropska komisija/Kraljevina Belgija
      (Zadeva C-842/19) (1)

      (Neizpolnitev obveznosti države - Sodba Sodišča, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti - Neizvršitev - Prosti pretok kapitala - Člen 63 PDEU - Nezdružljivost belgijskih davčnih določb glede dohodkov od nepremičnin v tujini - Člen 260(2) PDEU - Predlog za naložitev denarne kazni in pavšalnega zneska)
      (2021/C 19/14)
      Jezik postopka: francoščina

         Stranki

         Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: W. Roels in A. Armenia, agenta)

         Tožena stranka: Kraljevina Belgija (zastopniki: P. Cottin, J.-C. Halleux in C. Pochet, agenti)

         Izrek

                  1.

                  Kraljevina Belgija s tem, da ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev sodbe z dne 12. aprila 2018, Komisija/Belgija (C-110/17, EU:C:2018:250), ni izpolnila obveznosti iz člena 260, prvi odstavek, PDEU.

                  2.

                  Kraljevini Belgiji se naloži, naj Evropski komisiji plača pavšalni znesek 2 000 000 EUR.

                  3.

                  Kraljevini Belgiji se naloži, naj Evropski komisiji plača denarno kazen v višini 7 500 EUR na dan od razglasitve te sodbe do izvršitve sodbe z dne 12. aprila 2018, Komisija/Belgija (C-110/17, EU:C:2018:250).

                  4.

                  Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.

         (1)  UL C 45, 10.2.2020.


title: Zadeva C-41/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gericht Erster Instanz Eupen (Belgija) 28. januarja 2020 – DQ/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/12

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gericht Erster Instanz Eupen (Belgija) 28. januarja 2020 – DQ/Wallonische Region
      (Zadeva C-41/20)
      (2021/C 19/15)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: DQ

         Tožena stranka: Wallonische Region

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali nacionalna ureditev, kot jo uporabljajo uradni organi, ki določa, da je pogoj za to, da lahko oseba, ki prebiva v Belgiji, tuje vozilo, ki mu ga občasno in za krajši čas da na voljo oseba, ki prebiva v drugi državi članici EU,, uporablja ne da bi ji bilo treba to vozilo ponovno prijaviti, ta, da ima ta oseba, ki prebiva v Belgiji, v vozilu osebno dovoljenje za uporabo, tj. potrdilo v smislu člena 3(2), točka 6, kraljevega odloka z dne 20. 7. 2001 o registraciji vozil, nasprotuje upoštevnim evropskim pravnim predpisom in zlasti na eni strani členoma 20 in 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega gibanja oseb in pretoka kapitala, in/ali na drugi strani členoma 63 in 64 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega pretoka kapitala, kot dvema od štirih temeljnih svoboščin Evropske unije?

                  2.

                  Ali je za dosego želenega cilja nacionalna ureditev, kot je zgoraj opisana in kot jo izvaja Wallonische Region, utemeljena z razlogi javne varnosti ali s potrebo po drugih varnostnih ukrepih in ali je ohranitev nacionalne ureditve, ki se razlaga tako, da je treba imeti v vozilu vedno listino s časovno omejenim dovoljenjem za uporabo vozila, z navedbo trajanja veljavnosti, ki jo izstavi tuj imetnik vozila, potrebna ali pa bi bilo mogoče ta cilj doseči tudi drugače ter z manj strogimi in formalističnimi sredstvi?

            Sodišče Evropske unije (šesti senat) je s sklepom z dne 10. septembra 2020 odločilo:
      Člen 63(1) PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero lahko oseba, ki prebiva v tej državi članici, izjemo od obveznosti registracije vozil, predpisane v tej državi članici, za vozilo, ki je registrirano v drugi državi članici in ga je tej osebi za krajši čas v neodplačno uporabo odstopil imetnik tega vozila, ki prebiva v tej drugi državi članici, uveljavi le v primeru, če ima v vozilu ves čas dokumente, iz katerih je razvidno, da zadevna oseba izpolnjuje pogoje za uveljavljanje te izjeme, nima pa možnosti, da bi to listino pridobila naknadno.


title: Zadeva C-42/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgija) 28. januarja 2020 – FS/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/12

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgija) 28. januarja 2020 – FS/Wallonische Region
      (Zadeva C-42/20)
      (2021/C 19/16)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: FS

         Tožena stranka: Wallonische Region

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je nacionalna ureditev, kot jo uporabljajo uradni organi, ki določa, da je pogoj za to, da lahko oseba, ki prebiva v Belgiji, tuje vozilo, ki mu ga občasno in za krajši čas da na voljo oseba, ki prebiva v drugi državi članici EU, uporablja ne da bi ji bilo treba to vozilo ponovno prijaviti, ta, da ima ta oseba, ki prebiva v Belgiji, v vozilu osebno dovoljenje za uporabo, to je potrdilo v smislu člena 3(2), točka 6, kraljevega odloka z dne 20. avgusta 2001 o registraciji vozil, v nasprotju z upoštevnimi evropskimi predpisi, zlasti s členoma 20 in 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega gibanja oseb, s členom 45 PDEU (prosto gibanje delavcev), s členom 49 (svoboda ustanavljanja) in s členom 56 PDEU (svoboda opravljanja storitev)?

                  2.

                  Ali je za dosego želenega cilja nacionalna ureditev, kot je zgoraj opisana in kot jo izvaja Wallonische Region, utemeljena z razlogi javne varnosti ali s potrebo po drugih varnostnih ukrepih in ali je ohranitev nacionalne ureditve, ki se razlaga tako, da je treba imeti v vozilu vedno listino s časovno omejenim dovoljenjem za uporabo vozila, z navedbo trajanja veljavnosti, ki jo izstavi tuj imetnik vozila, potrebna ali pa bi bilo mogoče ta cilj doseči tudi drugače ter z manj strogimi in formalističnimi sredstvi?

            Sodišče Evropske unije (šesti senat) je s sklepom z dne 10. septembra 2020 odločilo:
      Člen 63(1) PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero lahko oseba, ki prebiva v tej državi članici, izjemo od obveznosti registracije vozil, predpisane v tej državi članici, za vozilo, ki je registrirano v drugi državi članici in ga je tej osebi za krajši čas v neodplačno uporabo odstopil imetnik tega vozila, ki prebiva v tej drugi državi članici, uveljavi le v primeru, če ima v vozilu ves čas dokumente, iz katerih je razvidno, da zadevna oseba izpolnjuje pogoje za uveljavljanje te izjeme, nima pa možnosti, da bi to listino pridobila naknadno.


title: Zadeva C-43/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgija) 28. januarja 2020 – HU/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/13

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerichts Erster Instanz Eupen (Belgija) 28. januarja 2020 – HU/Wallonische Region
      (Zadeva C-43/20)
      (2021/C 19/17)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: HU

         Tožena stranka: Wallonische Region

         Vprašanji za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je nacionalna ureditev, kot jo uporabljajo uradni organi, ki določa, da je pogoj za to, da lahko oseba, ki prebiva v Belgiji, tuje vozilo, ki mu ga občasno in za krajši čas da na voljo oseba, ki prebiva v drugi državi članici EU, uporablja ne da bi ji bilo treba to vozilo ponovno prijaviti, ta, da ima ta oseba, ki prebiva v Belgiji, v vozilu osebno dovoljenje za uporabo, to je potrdilo v smislu člena 3(2), točka 6, kraljevega odloka z dne 20. avgusta 2001 o registraciji vozil, v nasprotju z upoštevnimi evropskimi predpisi, zlasti s členoma 20 in 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega gibanja oseb, s členom 45 PDEU (prosto gibanje delavcev), s členom 49 (svoboda ustanavljanja) in s členom 56 PDEU (svoboda opravljanja storitev)?

                  2.

                  Ali je za dosego želenega cilja nacionalna ureditev, kot je zgoraj opisana in kot jo izvaja Wallonische Region, utemeljena z razlogi javne varnosti ali s potrebo po drugih varnostnih ukrepih in ali je ohranitev nacionalne ureditve, ki se razlaga tako, da je treba imeti v vozilu vedno listino s časovno omejenim dovoljenjem za uporabo vozila, z navedbo trajanja veljavnosti, ki jo izstavi tuj imetnik vozila, potrebna ali pa bi bilo mogoče ta cilj doseči tudi drugače ter z manj strogimi in formalističnimi sredstvi?

            Sodišče Evropske unije (šesti senat) je s sklepom z dne 10. septembra 2020 odločilo:
      Člen 63(1) PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero lahko oseba, ki prebiva v tej državi članici, izjemo od obveznosti registracije vozil, predpisane v tej državi članici, za vozilo, ki je registrirano v drugi državi članici in ga je tej osebi za krajši čas v neodplačno uporabo odstopil imetnik tega vozila, ki prebiva v tej drugi državi članici, uveljavi le v primeru, če ima v vozilu ves čas dokumente, iz katerih je razvidno, da zadevna oseba izpolnjuje pogoje za uveljavljanje te izjeme, nima pa možnosti, da bi to listino pridobila naknadno.


title: Zadeva C-173/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 23. aprila 2020 – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/14

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 23. aprila 2020 – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia
      (Zadeva C-173/20)
      (2021/C 19/18)
      Jezik postopka: italijanščina

         Predložitveno sodišče

      Consiglio di Stato

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Pritožniki: AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ

         Nasprotne stranke v pritožbenem postopku: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali določba 5 okvirnega sporazuma iz Direktive 1999/70/ES (Direktiva Sveta o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP; v nadaljevanju: Direktiva) (1), z naslovom „Ukrepi za preprečevanje zlorab“, v povezavi z uvodnima izjavama 6 in 7 ter določbo 4 tega sporazuma („Načelo nediskriminacije[prepovedi diskriminacije]“) in z vidika načela enakovrednosti, učinkovitosti in polnega učinka prava [Evropske unije] nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je v členu 24(3)(a) in členu 22(9) zakona št. 240/2010, ki Univerzi omogoča, da za raziskovalce brez omejitve števila uporablja pogodbe o zaposlitvi za določen čas z veljavnostjo treh let in možnostjo podaljšanja za dve leti, pri čemer sklenitev in podaljšanje pogodbe nista pogojena z nobenim objektivnim razlogom, povezanim z začasnimi ali izrednimi potrebami Univerze, ki jih sklene[,] in ki kot edino omejitev veriženja razmerij za določen čas z isto osebo določa samo trajanje, ki ne presega dvanajst let, tudi s prekinitvami?

                  2.

                  Ali zgoraj navedena določba 5 okvirnega sporazuma, v povezavi z uvodnima izjavama 6 in 7 Direktive in z zgoraj navedeno določbo 4 navedenega sporazuma ter z vidika polnega učinka prava [Evropske unije], nasprotuje nacionalni zakonodaji (in sicer členu 24 in členu 29(1) zakona št. 240/2010) v delu, kjer univerzam omogoča, da zaposlujejo izključno raziskovalce za določen čas, z veriženjem pogodb za določen čas, katerega trajanje bi lahko bilo neomejeno, za običajne didaktične in raziskovalske potrebe teh univerz, pri čemer zadevne odločitve ne pogojuje z obstojem začasnih ali izrednih potreb in ne določa nobenih omejitev?

                  3.

                  Ali določba 4 istega okvirnega sporazuma nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je v členu 20(1) zakonske uredbe št. 75/2017 (kot je razložen v zgoraj navedeni ministrski okrožnici št. 3/2017), ki sicer priznava možnost ustalitve raziskovalcev, zaposlenih za določen čas pri javnih raziskovalnih ustanovah – če so do 31. decembra 2017 dopolnili vsaj tri leta delovne dobe –, vendar je ne omogoča za univerzitetne raziskovalce, zaposlene za določen čas, ker člen 22(16) zakonske uredbe št. 75/2017 določa, da se za njihovo delovno razmerje, ki po zakonu sicer temelji na pogodbi o zaposlitvi, uporablja „sistem javnega prava“, čeprav se na podlagi člena 22(9) zakona št. 240/2010 za raziskovalce javnih raziskovalnih ustanov in univerz uporablja isti predpis o najdaljšem dovoljenem trajanju delovnih razmerij za določen čas na podlagi pogodb iz naslednjega člena 24 ali raziskovalnih štipendij iz istega člena 22, sklenjenih z univerzami ali raziskovalnimi ustanovami?

                  4.

                  Ali načela enakovrednosti in učinkovitosti ter načelo polnega učinka prava EU v zvezi z navedenim okvirnim sporazumom, ter načelo prepovedi diskriminacije iz določbe 4 tega sporazuma nasprotujejo nacionalni zakonodaji (člen 24(3)(a) zakona št. 240/2010 in člen 29(2)(d) in (4) zakonske uredbe št. 81/2015), ki, čeprav obstaja ureditev, ki se uporablja za vse uslužbence javnega in zasebnega sektorja, ki je bila nazadnje vključena v isto uredbo št. 81 in določa (od leta 2018) omejitev trajanja delovnega razmerja za določen čas na 24 mesecev (vključno s podaljšanji in obnovitvami pogodb), ter za tovrstno delovno razmerje, sklenjeno z javnim organom, določa pogoj, da obstajajo „začasne in izredne potrebe“, univerzam omogoča, da zaposluje raziskovalce s triletno pogodbo o zaposlitvi za določen čas, ki se lahko v primeru pozitivne ocene raziskovalne in didaktične dejavnosti, opravljene v teh treh letih, podaljša za dve leti, pri tem pa za sklenitev prve pogodbe in podaljšanja ne zahteva, da ima Univerza take začasne ali izredne potrebe, ampak ji celo omogoča, da po izteku petih let z isto ali drugimi osebami sklene novo pogodbo o zaposlitvi za določen čas enake vrste za zadovoljevanje istih didaktičnih in raziskovalnih potreb, povezanih s prejšnjo pogodbo?

                  5.

                  Ali določba 5 zgoraj navedenega okvirnega sporazuma tudi z vidika načel učinkovitosti in enakovrednosti ter prej navedene določbe 4 nasprotuje nacionalni zakonodaji (člen 29(2)(d) in (4) zakonske uredbe št. 81/2015 in člen 36(2) in (5) zakonske uredbe št. 165/2001), ki univerzitetnim raziskovalcem, zaposlenim s triletno pogodbo o zaposlitvi za določen čas, ki se lahko podaljša za dve leti (v smislu zgoraj navedenega člena 24(3)(a) zakona št. 240/2010), preprečuje poznejšo sklenitev delovnega razmerja za nedoločen čas, glede na to, da v okviru italijanske pravne ureditve ni drugih ukrepov, ki bi preprečili in sankcionirali zlorabo veriženja delovnih razmerij za določen čas na univerzah?

         (1)  Direktiva Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368).


title: Zadeva C-488/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Poljska) 2. oktobra 2020 – Delfarma Sp. z o.o./Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/16

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Poljska) 2. oktobra 2020 – Delfarma Sp. z o.o./Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Zadeva C-488/20)
      (2021/C 19/20)
      Jezik postopka: poljščina

         Predložitveno sodišče

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka: Delfarma Sp. z o.o.

         Tožena stranka: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali določba člena 34 PDEU nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero dovoljenje za vzporedni uvoz poteče eno leto po datumu poteka dovoljenja za promet z referenčnim zdravilom?

                  2.

                  Ali glede na člena 34 in 36 PDEU nacionalni organ lahko izda ugotovitveno odločbo o poteku, in sicer po samem zakonu, dovoljenja za promet z zdravilom v okviru vzporednega uvoza samo zaradi poteka zakonskega obdobja, ki se šteje od datuma poteka dovoljenja za promet z referenčnim zdravilom, brez preučitve razlogov za potek [dovoljenja] za to zdravilo in drugih predpostavk iz člena 36 PDEU, ki se nanašajo na varovanje življenja in zdravja ljudi?

                  3.

                  Ali za izdajo ugotovitvene odločbe o poteku dovoljenja za promet z zdravilom v okviru vzporednega uvoza zadostuje dejstvo, da so vzporedni uvozniki oproščeni obveznosti predložitve rednih poročil o varnosti, zaradi česar organ nima posodobljenih podatkov o razmerju med koristmi in tveganji glede farmakovigilance?


title: Zadeva C-500/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 6. oktobra 2020 – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft/Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/16

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 6. oktobra 2020 – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft/Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH
      (Zadeva C-500/20)
      (2021/C 19/21)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Oberster Gerichtshof

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft

         Tožena stranka in pritožnica: Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je Sodišče Evropske unije pristojno za razlago Enotnih pravil za pogodbo o uporabi infrastrukture v mednarodnem železniškem prometu (CUI; dodatek E h Konvenciji o mednarodnem železniškem prometu (COTIF)) (1)?

                  2.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
                  Ali je treba člen 8(1)(b) CUI razlagati tako, da odgovornost upravljavca za materialno škodo iz te določbe zajema tudi stroške, ki prevozniku nastanejo zato, ker mora zaradi poškodbe svojih lokomotiv najeti druge nadomestne lokomotive?

                  3.

                  Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, na drugo vprašanje pa nikalen:
                  Ali je treba člena 4 in 19(1) CUI razlagati tako, da lahko pogodbeni stranki s splošno napotitvijo na nacionalno pravo veljavno razširita svojo odgovornost, če je v skladu z nacionalnim pravom obseg odgovornosti sicer širši, vendar je – drugače kot pri odgovornosti na podlagi CUI, ki ni pogojena s krivdnim ravnanjem – pogoj za odgovornost krivdno ravnanje?

         (1)  2013/103/EU: Sklep Sveta z dne 16. junija 2011 o podpisu in sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Medvladno organizacijo za mednarodni železniški promet o pristopu Evropske unije h Konvenciji o mednarodnem železniškem prometu (COTIF) z dne 9. maja 1980, kakor je bila spremenjena z Vilenskim protokolom z dne 3. junija 1999 (UL 2013, L 51, str. 1).


title: Zadeva C-514/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesarbeitsgericht (Nemčija) 13. oktobra 2020 – DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/18

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesarbeitsgericht (Nemčija) 13. oktobra 2020 – DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH
      (Zadeva C-514/20)
      (2021/C 19/23)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Bundesarbeitsgericht

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka, pritožnik in revident: DS

         Tožena stranka, nasprotna stranka v pritožbenem postopku in nasprotna stranka v revizijskem postopku: Koch Personaldienstleistungen GmbH

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali člen 31(2) Listine Evropske Unije o temeljnih pravicah in člen 7 Direktive 2003/88/ES (1) nasprotujeta ureditvi v kolektivni pogodbi, ki za izračun, ali in za koliko ur delavcu pripadajo dodatki za nadure, upošteva le dejanske delovne ure, ne pa tudi ur, v katerih delavec koristi svoj plačani minimalni letni dopust?

         (1)  Direktiva 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381).


title: Zadeva C-519/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 15. oktobra 2020 – K

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/19

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hannover (Nemčija) 15. oktobra 2020 – K
      (Zadeva C-519/20)
      (2021/C 19/25)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Amtsgericht Hannover

         Stranki v postopku v glavni stvari

         Zadevna oseba in pritožnik: K

         Predlagateljica in v nadaljevanju udeleženka postopka: Landkreis Gifhorn

         Vprašanja za predhodno odločanje

                  1.

                  Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 18(1) in (3) Direktive 2008/115/ES (1), razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, ki odloča o pridržanju z namenom odstranitve, v vsakem posamičnem primeru preizkusiti izpolnjenost pogojev iz te določbe, zlasti, da izredno stanje še traja, če je nacionalni zakonodajalec na podlagi člena 18(1) te direktive v nacionalnem pravu odstopil od uporabe pogojev iz člena 16(1) te direktive?

                  2.

                  Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 16(1) Direktive 2008/115/ES, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki dopušča, da se osebe, ki so bile pridržane zaradi odstranitve, do 1. julija 2022 začasno nastani v zavodu za izvrševanje kazenskih sankcij, čeprav v tej državi članici obstajajo posebni centri za pridržanje in tega ne terjajo nujne razmere v smislu člena 18(1) Direktive 2008/115/ES?

                  3.

                  Ali je treba člen 16(1) Direktive 2008/115/ES razlagati tako, da že zato ne gre za „posebni center za pridržanje“ za osebe, pridržane zaradi odstranitve, ker:

                              —

                              je „posebni center za pridržanje“ posredno podrejen istemu članu vlade kot zapori, v katerih prestajajo kazni zapora storilci kaznivih dejanj, in sicer pravosodni ministrici,

                              —

                              je „posebni center za pridržanje“ organiziran kot oddelek zavoda za izvrševanje kazenskih sankcij in ima kot tak sicer lastno vodjo, vendar je, kot eden izmed oddelkov zavoda za izvrševanje kazenskih sankcij, dejansko podrejen vodstvu zavoda za izvrševanje kazenskih sankcij?

                  4.

                  Če je odgovor na tretje vprašanje nikalen:
                  Ali je treba člen 16(1) Direktive 2008/115/ES razlagati tako, da gre za namestitev v „posebni center za pridržanje“ za osebe, pridržane zaradi odstranitve, če zavod za izvrševanje kazenskih sankcij uredi posebni oddelek zapora za osebe, pridržane zaradi odstranitve, če ima ta oddelek znotraj ograje, v kateri so take osebe, posebno zemljišče s tremi stavbami in so v eno od teh treh stavb začasno nameščeni izključno storilci kaznivih dejanj, ki prestajajo kazen zapora namesto denarne kazni ali krajše zaporne kazni, pri čemer zavod za izvrševanje kazni zapora pazi na ločevanje oseb, pridržanih zaradi odstranitve, in storilcev kaznivih dejanj, ki prestajajo kazen zapora, zlasti tako, da ima vsaka hiša lastne skupne prostore (lastna pralnica, lastna zdravstvena služba, lastna telovadnica), dvorišče / zunanje območje pa je sicer vidno iz vseh hiš, vendar ima vsaka hiša lastno, z žičnato ograjo ograjeno območje za osebe, ki jim je odvzeta prostost, in tako med hišami ni neposrednega dostopa?

         (1)  Direktiva 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98).


title: Zadeva C-537/20: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 21. oktobra 2020 – L Fund/Finanzamt D

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/21

      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 21. oktobra 2020 – L Fund/Finanzamt D
      (Zadeva C-537/20)
      (2021/C 19/27)
      Jezik postopka: nemščina

         Predložitveno sodišče

      Bundesfinanzhof

         Stranke v postopku v glavni stvari

         Tožeča stranka in vlagateljica revizije: L Fund

         Tožena stranka in nasprotna stranka v revizijskem postopku: Finanzamt D

         Druga stranka: Bundesministerium der Finanzen

         Vprašanje za predhodno odločanje

      Ali člen 56 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (zdaj: člen 63 Pogodbe o delovanju Evropske unije) nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero so domači specializirani nepremičninski skladi z izključno tujimi vlagatelji oproščeni davka od dohodkov pravnih oseb, tuji specializirani nepremičninski skladi z izključno tujimi vlagatelji pa imajo omejeno obveznost plačila davka od dohodkov pravnih oseb na svoje dohodke iz oddajanja v najem, ustvarjene na nacionalnem ozemlju?


title: Zadeva C-541/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Litva/Evropski parlament in Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/21

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Litva/Evropski parlament in Svet Evropske unije
      (Zadeva C-541/20)
      (2021/C 19/28)
      Jezik postopka: litovščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Litva (zastopniki: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė in R. Petravičius, advokatas)

         Toženi stranki: Evropski parlament in Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  1.

                  za ničen razglasi člen 1(3) in (7) Direktive 2020/1057, (1) s katerim je določena uporaba pravil, ki se nanašajo na napotitev delavcev za mednarodni prevoz in na kabotažo za namene Direktive 96/71/ES. Če razglasitev ničnosti člena 1(3) in (7) Direktive 2020/1057 brez spreminjanja vsebine te direktive ni možna Republika Litva predlaga razglasitev ničnosti Direktive 2020/1057 v celoti;

                  2.

                  za ničen razglasi člen 1, točko 6(d) Uredbe 2020/1054 (2) v delu, v katerem je s to določbo prevoznim podjetjem naloženo, da morajo zagotoviti, da se vozniki vrnejo v kraj njihovega prebivališča ali v operativni center prevoznika vsake štiri tedne. Če ni mogoče za ničnega razglasiti tega dela določbe Republika Litva predlaga, naj se za nično razglasi ta določba v celoti;

                  3.

                  za ničen razglasi člen 3 Uredbe 2020/1054 v delu, v katerem določa, da spremembe Uredbe (ES) št. 651/2006 začnejo veljati dvajseti dan po objavi tega akta (20. avgusta 2020). Če razglasitev ničnosti člena 3 Uredbe 2020/1054 ni možna brez poseganja v druge določbe te uredbe Republika Litva predlaga razglasitev ničnosti Uredbe 2020/1054 v celoti;

                  4.

                  Evropskemu parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Republika Litva v utemeljitev tožbe navaja naslednje tožbene razloge:

                  1.

                     Člen 1(3) in (7) Direktive 2020/1057, s katerim je določena uporaba pravil, ki se nanašajo na napotitev delavcev za mednarodni prevoz in na kabotažo, je v nasprotju z:

                              1.1

                                 načelom enakega obravnavanja, saj selektivna delitev prevozov ni utemeljena in povzroča nastanek dvojnih meril plačila delavcev, zaposlenih v istem podjetju, kljub temu, da opravljajo istovrstno delo. Posledično so bila pravila na področju napotitve uvedena brez objektivnih meril ob kršitvi načela „enako plačilo za enako delo“ in kršitvi načela enakega obravnavanja in člena 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravilih;

                              1.2

                                 načelom sorazmernosti, saj so institucije Unije (i) vzpostavile drugačno plačno ureditev za voznike, ki opravljajo enako delo; (ii) niso upoštevale posebnosti mednarodnega prevoza; (iii) niso upoštevali izjemno velike mobilnosti delavcev v sektorju mednarodnega prevoza; (iv) z merili, ki so jih pripravile, so naložile neupravičeno upravno breme malim in srednje velikim podjetjem, in s tem storile očitno napako in sprejele ukrep, ki je nesorazmeren glede na želeni cilj;

                              1.3

                                 načelom dobre zakonodajne prakse, saj bi morale institucije Unije opraviti oceno vpliva izpodbijanih določb ali pa utemeljiti neobstoj potrebe po izvedbi takšne ocene.

                  2.

                     Člen 1(6)(d) Uredbe 2020/1054, v katerem je določena obveznost za prevozna podjetja, da zagotovijo, da se njihovi vozniki vrnejo v kraj njihovega prebivališča ali v operativni center prevoznika vsake štiri tedne, je v nasprotju s:

                              2.1

                                 členom 45 PDEU, saj obveznost, naložena voznikom, da se morajo vrniti v kraj njihovega prebivališča ali v operativni center prevoznika, ne da bi imeli ti kakršno koli možnost, da sami izberejo kje želijo preživeti čas počitka, krši njihovo pravico do prostega gibanja, ki jo imajo kot delavci;

                              2.2

                                 členom 26 TFEU in splošnim načelom prepovedi diskriminacije, saj izpodbijana določba omejuje pravico delavcev do prostega gibanja in diskriminira delavce prevoznikov obrobnih držav članic, s tem da jim nalaga, da se morajo za počitek vrniti v kraj njihovega prebivališča ali v operativni center prevoznika, saj bodo morali ti delavci prevoziti dolge razdalje in izgubiti veliko več več časa od voznikov prevoznikov držav članic, ki ležijo v središču Unije oziroma v njegovi bližini; za izvajanje določbe v zvezi z vrnitvijo delavcev so prevozniki obrobnih držav članic v manj ugodnem položaju v primerjavi s prevozniki, ki delujejo na notranjem trgu;

                              2.3

                                 členom 3(3)PEU, členom 11 PDEU in 191 PDEU in politika EU na področju okolja in klimatskih sprememb, saj bo obveznost zagotovitve vrnitve voznikov vsake štiri tedne umetno povečala promet na cestah Evropske unije, število voznikov, ki se vračajo s tovornjaki brez tovora, število drugih organiziranih prevozov, poraba goriva in izpustov CO2 v okolje;

                              2.4

                                 načelom sorazmernosti, saj obvezna redna vrnitev, ki je določena v tej določbi, pomeni ukrep, ki je očitno nesorazmeren in neustrezen za dosego želenega cilja, to je izboljšanje pogojev počitka delavcev.

                  3.

                     Člen 3 Uredbe 2020/1054, ki določa datum začetka veljavnosti te uredbe (20. avgusta 2020) brez predhodnega obdobja, zlasti ob upoštevanju tega, da obveznost, ki izhaja iz tega člena, da se takoj uporabi (i) spremembe člena 8(8) Uredbe št. 561/2008 v zvezi s prepovedjo preživljanja počitka v kabini vozila, in (ii) spremembe člena 8(8a) Uredbe št. 561/2006 v zvezi z obveznostjo zagotovitve vrnitve voznikov vsake štiri tedne v kraj njihovega prebivališča, je v nasprotju z:

                              3.1

                                 načelom sorazmernosti, saj z določitvijo 20-dnevnega roka za začetek veljavnosti, institucije Unije (i) niso upoštevale, da iz objektivnih razlogov in zaradi neobstoja prehodnega obdobja, države članice in prevozniki ne morejo izpolniti obveznosti, kakor so bile spremenjene, in (ii) niso predstavile nobene trditve, ki bi upravičila takšno nujnost za začetek veljavnosti teh novih obveznosti;

                              3.2

                                 obveznostjo obrazložitve, določno v členu 296 PDEU, saj so med preizkusom predloga institucije EU vedele, na podlagi ocene učinka in drugih virov, (i) da je prepoved počitka v kabini med zadevnimi obdobji v praksi neizvedljiva za večino držav članic (ker ni na voljo dovolj drugih nastanitvenih kapacitet) in prevoznikov, (ii) da bi obveznost zagotovitve vrnitve voznikov v kraj njihovega prebivališča oziroma v operativni center prevoznika povzročila praktične težave, saj pravila za pravila za izvedbo te obveznosti niso jasna, tako da bi morale institucije EU navesti argumente v utemeljitev neobstoja prehodnega obdobja ali odloga začetka veljavnosti te ureditve;

                              3.3

                                 načelom lojalnega sodelovanja, saj poleg tega, da institucije EU nikakor niso utemeljile potrebe po takojšnjem začetku veljavnosti prepovedi počitka v kabini vozila med zadevnimi obdobji in obveznosti zagotovitve vrnitve voznikov v kraj njihovega prebivališča, tudi niso upoštevale podatkov, ki so jih predložile države članice in zainteresirane osebe, in ki so se nanašali na objektivne ovire in potrebo po določitvi prehodnega obdobja, ki bi omogočilo pripravo na spremenjeno ureditev.

         (1)  Direktiva (EU) 2020/1057 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o določitvi posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev voznikov v sektorju cestnega prometa ter spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje in Uredbe (EU) št. 1024/2012 (UL 2020, L 249, str. 49).

         (2)  Uredba (EU) 2020/1054 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede minimalnih zahtev za najdaljši dnevni in tedenski čas vožnje, najkrajše odmore ter dnevni in tedenski čas počitka ter Uredbe (EU) št. 165/2014 glede določanja položaja s tahografi (UL 2020, L 249, str. 1).


title: Zadeva C-542/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Litva/Evropski parlament in Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/23

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Litva/Evropski parlament in Svet Evropske unije
      (Zadeva C-542/20)
      (2021/C 19/29)
      Jezik postopka: litovščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Litva (zastopniki: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė in R. Petravičius, advokatas)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  1.

                  Za ničen razglasi člen 1(3) Uredbe 2020/1055 (1) v delu v katerem je z njim uredbi (ES) št. 1071/2009 (2) dodan člen 5(1)(b), v skladu s katerim „mora podjetje v državi članici sedeža … delovanje svojega voznega parka organizirati tako, da zagotovi, da se vozila, ki jih ima na voljo in se uporabljajo za mednarodni prevoz, vrnejo v enega od operativnih centrov v tej državi članici najpozneje v osmih tednih po tem, ko so ga zapustila“;

                  2.

                  za ničen razglasi člen 2(4)(a) Uredbe 2020/1055, s katerim je spremenjen člen 8 Uredbe (ES) št. 1072/2009 (3), s tem da mu je dodan odstavek 2a, ki določa, da „[c]estni prevozniki kabotaže z istim vozilom ali, v primeru spojenih vozil, z motornim vozilom tega istega vozila v isti državi članici ne smejo opravljati še štiri dni po koncu kabotaže, opravljene v zadevni državi članici“;

                  3.

                  Evropskemu parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov postopka.

            Republika Litva v utemeljitev tožbe navaja te tožbene razloge:

                  1.

                     Člen 1(3) Uredbe 2020/1055, v delu v katerem je z njim Uredbi (ES) št. 1071/2009 dodan člen 5(1)(b), v skladu s katerim „mora podjetje v državi članici sedeža … delovanje svojega voznega parka organizirati tako, da zagotovi, da se vozila, ki jih ima na voljo in se uporabljajo za mednarodni prevoz, vrnejo v enega od operativnih centrov v tej državi članici najpozneje v osmih tednih po tem, ko so ga zapustila“, je v nasprotju s:

                              1.1

                                 členom 3(3) PEU, členoma 11 PDEU in 191 PDEU in politiko EU o okolju in podnebnih spremembah. Obveznost vrnitve v operativni center bo povzročila povečanje števila praznih vozil, ki se vozijo po evropskih cestah ter količino emisij CO2 in onesnaževanja okolja. Pri sprejetju izpodbijane določbe institucije EU niso upoštevale ukrepov v zvezi s politiko Evropske unije o okolju in podnebnih spremembah, in, zlasti, zahtev v zvezi z varovanjem okolja in cilji varstva okolja, ki se spodbujajo v okviru Evropskega zelenega dogovora in jih je potrdil Evropski svet;

                              1.2

                                 členom 26 PDEU in splošnim načelom prepovedi diskriminacije. Izpodbijana določba je zaščitniški ukrep, ki privede do delitve trga prevoza EU, omejitve konkurence in uvedbe diskriminatorne ureditve kar zadeva prevoznike držav članic, ki ležijo na geografskem obrobju Evropske unije(obrobne države članice). S to določbo je sektor mednarodnega cestnega prevoza diskriminiran v primerjavi z drugimi prometnimi sektorji;

                              1.3

                                 členoma 91(2) PDEU in 94 PDEU. Institucije EU bi morale upoštevati dejstvo, da bo imela izpodbijana določba zelo velik učinek na življenjski standard in stopnjo zaposlenosti v obrobnih državah članicah Evropske unije in bo zelo negativno vplivala na ekonomski položaj prevoznikov s sedežem na obrobju; institucije EU pa te obveznosti niso izpolnile;

                              1.4

                                 načeli pravilnega zakonodajnega postopka, saj je bila izpodbijana določba sprejeta brez kakršne koli ocene njenega učinka in brez ustreznega preizkusa njenih negativnih socialnih in ekonomskih posledic ter njenih učinkov na okolje;

                              1.5

                                 načelom sorazmernosti, saj je zahteva, ki je določena, da se morajo vozila redno vračati, očitno nesorazmerno in neustrezna, da se doseže javno izraženi cilj zoperstavljanja slamnatim podjetjem.

                  2.

                     Člen 2(4)(a) Uredbe 2020/1055, s katerim je spremenjen člen 8 Uredbe (ES) št. 1072/2009, s tem da temu členu dodaja odstavek (2a) v skladu s katerim „[c]estni prevozniki kabotaže z istim vozilom ali, v primeru spojenih vozil, z motornim vozilom tega istega vozila v isti državi članici ne smejo opravljati še štiri dni po koncu kabotaže, opravljene v zadevni državi članici“, je v nasprotju s:

                              2.1

                                 členom 3(3) PEU in členoma 11 PDEU in 191 PDEU, saj bo obvezno štiridnevno obdobje opustitve opravljanja dejavnosti po kabotaži pomenilo povečanje toka prometa praznih vozil na cestah Evropske unije in bo povzročilo povečanje emisij CO2 in onesnaženja okolja. Izpodbijani ukrep je zato v nasprotju z zahtevo, potrjeno v Pogodbah, da je treba pri izvajanju prometne politike Evropske unije upoštevati zahteve varstva okolja in cilje Evropskega zelenega dogovora;

                              2.2

                                 členom 26 PDEU in načelom prepovedi diskriminacije. Štiridnevno obdobje opustitve opravljanja dejavnosti po kabotaži omejuje delovanje notranjega trga in učinkovitost logistične verige. Delitev trga cestnega prevoza je povzročila diskriminacijo majhnih držav članic ter obrobnih držav Evropske unije, istočasno pa je bila velikim in osrednjim državam članicam EU dodeljena nezakonita in neupravičena prednost zgolj zaradi njihovega geografskega položaja;

                              2.3

                                 členom 91(2) in 94 PDEU, saj je bila izpodbijana določba sprejeta brez upoštevanja negativnih posledic za gospodarski položaj prevoznikov majhnih držav članic in obrobnih držav članic Evropske unije, ter življenjskega standarda in stopnje zaposlenosti v teh državah članicah;

                              2.4

                                 načeli pravilnega zakonodajnega postopka, saj je bila izpodbijana določba sprejeta brez kakršne koli ocene njenega učinka in brez ustrezne preučitve negativnih socialnih in ekonomskih posledic ter njenih vplivov na okolje;

                              2.5

                                 načelom sorazmernosti, saj je štiridnevno obdobje opustitve opravljanja dejavnosti po kabotaži neustrezen ukrep, ki je nesorazmeren glede na želene cilje pojasnitve načel, ki urejajo kabotažo in razširitve učinkovitosti njihovega izvajanja.

         (1)  Uredba (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza (UL 2020, L 249, str. 17).

         (2)  Uredba (ES) št. 1071/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika in o razveljavitvi Direktive Sveta 96/26/ES (UL 2009 L 300, str. 51).

         (3)  Uredba (ES) št. 1072/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih za dostop do trga mednarodnega cestnega prevoza blaga (UL 2009 L 300, str. 72).


title: Zadeva C-543/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Bolgarija/Evropski parlament, Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/25

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Bolgarija/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-543/20)
      (2021/C 19/30)
      Jezik postopka: bolgarščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Bolgarija (zastopnice: L. Zaharieva, Tsv. Mitova, M. Georgieva)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  za ničen razglasi člen 1(6)(c) in (d) Uredbe (EU) 2020/1054 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede minimalnih zahtev za najdaljši dnevni in tedenski čas vožnje, najkrajše odmore ter dnevni in tedenski čas počitka ter Uredbe (EU) št. 165/2014 glede določanja položaja s tahografi

                  —

                  podredno, če Sodišče ne ugodi tej tožbi za razglasitev delne ničnosti sporne uredbe, naj za nično razglasi Uredbo (EU) 2020/1054 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede minimalnih zahtev za najdaljši dnevni in tedenski čas vožnje, najkrajše odmore ter dnevni in tedenski čas počitka ter Uredbe (EU) št. 165/2014 glede določanja položaja s tahografi, v celoti;

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 21(1) in člena 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) in člena 45(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) Pogodbe o Evropski uniji (PEU) in členu 1 Protokola št. 2 o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen k PDEU in PEU;

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: kršitev načela pravne varnosti.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) Pogodbe o Evropski uniji (PEU) in členu 1 Protokola št. 2 o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen k PDEU in PEU;

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije v smislu člena 18 PDEU in členov 20 in 21 Listine; načela enakosti držav članic pred pogodbama v smislu člena 4(2) PEU in, če bi Sodišče menilo, da je to potrebno, člena 95(1) PDEU.

         (1)  UL 2020, L 249, str. 1.


title: Zadeva C-544/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Bolgarija/Evropski parlament, Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/26

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Bolgarija/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-544/20)
      (2021/C 19/31)
      Jezik postopka: bolgarščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Bolgarija (zastopnice: L. Zaharieva, Tsv. Mitova in M. Georgieva)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Direktivo (EU) 2020/1057 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o določitvi posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev voznikov v sektorju cestnega prometa ter spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje in Uredbe (EU) št. 1024/2012 razglasi za nično;

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži stroške tega postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) Pogodbe o Evropski uniji (PEU) in členu 1 Protokola št. 2 o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen k PEU in Pogodbi o delovanju Evropske unije (PDEU).

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije v smislu člena 18 PDEU in členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah; načela enakosti držav članic pred pogodbama v smislu člena 4(2) PEU in, če bi Sodišče menilo, da je to potrebno, člena 95(1) PDEU.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 91(1) PDEU.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 91(2) PDEU in člena 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU in členom 94 PDEU.

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: kršitev členov 34 PDEU in 35 PDEU, ki ni utemeljena s členom 36 PDEU, in kršitev člena 58(1) PDEU v povezavi s členom 91 PDEU ali, podredno, s členom 56 PDEU.

         (1)  UL 2020, L 249, str. 49.


title: Zadeva C-545/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Bolgarija/Evropski parlament, Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/27

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Bolgarija/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-545/20)
      (2021/C 19/32)
      Jezik postopka: bolgarščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Bolgarija (zastopnice: L. Zaharieva, Tsv. Mitova, M. Georgieva)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  za nične razglasi naslednje določbe Uredbe (EU) 2020/1055 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza:

                              —

                              člen 1, točka 3, v delu v katerem ta določa člen 5, točka 1b, Uredbe (ES) št. 1071/2009, (podredno, če po mnenju Sodišča to ni mogoče, Republika Bolgarija predlaga, naj se člen 1, točka 3, razglasi za ničen v celoti); in

                              —

                              člen 2, točka 4a; (podredno, če po mnenju Sodišča to ni mogoče, Republika Bolgarija predlaga, naj se člen 2, točka 4, razglasi za ničen v celoti);

                  —

                  še bolj podredno, če Sodišče meni, da tožbi za razglasitev delne ničnosti sporne uredbe ni mogoče ugoditi naj Uredbo (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza, v celoti razglasi za nično; in

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov tega postopka.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja sedem tožbenih razlogov.

                  1.

                  Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 90 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) v povezavi s členom 3(3) Pogodbe o Evropski uniji (PEU), členom 11 PDEU, členom 37 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členom 3(5) PEU, členom 208(2) PDEU in členom 216(2) PDEU in Pariško konvencijo.

                  2.

                  Drugi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) PEU in členu 1 Protokola št. 2 o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti.

                  3.

                  Tretji tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije (člen 18 PDEU in člena 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah), načela enakosti držav članic pred pogodbama (člen 4(2) PEU), in, če je to potrebno, člena 95(1) PDEU.

                  4.

                  Četrti tožbeni razlog: kršitev člen 91(1) PDEU.

                  5.

                  Peti tožbeni razlog: kršitev členov 90 PDEU, 91(2) PDEU in 94 PDEU ter člena 3(3) PEU.

                  6.

                  Šesti tožbeni razlog: kršitev svobode opravljanja poklica in svobode ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU in členov 15 in 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

                  7.

                  Sedmi tožbeni razlog: kršitev člena 58(1) v povezavi s členom 91 PDEU, in podredno, člena 56 PDEU.

         (1)  UL 2020, L 249, str. 17.


title: Zadeva C-546/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Romunija/Evropski parlament, Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/28

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Romunija/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-546/20)
      (2021/C 19/33)
      Jezik postopka: romunščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Romunija (zastopniki: E. Gane, L. Liţu in M. Chicu, agenti)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Uredbo (EU) 2020/1054 razglasi za delno nično, in sicer:

                              —

                              člen 1, točka 6(c), s katerim je spremenjen člen 8(8) Uredbe (ES) št. 561/2006, in

                              —

                              člen 1, točka 6(d), s katerim je spremenjen člen 8 Uredbe (ES) št. 561/2006 s tem, da je dodan nov odstavek 8a;
                              podredno, le če bi Sodišče presodilo, da sta ti določbi neločljivo povezani z drugimi določbami Uredbe (EU) 2020/1054 ali se nanašata na bistvo tega akta, ta zakonodajni akt Unije razglasi za ničen v celoti;

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Romunija v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge:

                  1.

                     Prvi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) PEU

                  Romunija meni, da ukrep iz člena 1, točka 6c – to je prepoved preživljanja rednega tedenskega počitka in tedenskega počitka, ki je daljši od 45 ur, ki se opravi zaradi nadomestila prejšnjega zmanjšanega tedenskega počitka, v vozilu – ni ustrezen za doseganje želenih ciljev, zlasti izboljšanja varnosti v prometu in delovnih pogojev voznikov. Poleg tega ta določba ne odpravlja tveganj in težav, ki jih je opredelila Komisija.
                  Sozakonodajalca sta poleg tega v času njenega sprejetja poznala podatke in informacije v zvezi z njeno očitno neustreznostjo.
                  Romunija tudi trdi, da je ukrep iz člena 1, točka 6d – ki se nanaša na vrnitev voznikov, vsake štiri zaporedne tedne (in, pred rednim tedenskim počitkom, ki je daljši od 45 ur in ki se opravi kot nadomestilo po dveh zaporednih zmanjšanih obdobjih počitka) v operativni center delodajalca v državo članico njegovega sedeža ali v kraj prebivališča voznika – očitno neustrezen, zlasti ob upoštevanju na novo uvedenih upravnih obveznosti, velikih stroškov, ki jih imajo gospodarski subjekti, omejitve njihove poslovne dejavnosti ter tega, da ta ukrep ne zagotavlja ustreznega varstva voznikov.
                  Poleg tega pri oceni učinka niso bili preučeni vsi ti vidiki. V tem okviru zakonodajalca nista mogla upoštevati vseh upoštevnih elementov in okoliščin tega položaja.

                  2.

                     Drugi tožbeni razlog: neupravičena omejitev pravice do ustanavljanja, določene v členu 49 PDEU

                  Romunija meni, da ukrep uveden s členom 1, točka 6(d) za gospodarske subjekte držav, ki ležijo na geografskem obrobju Unije, vsebuje nove upravne obveznosti, znatne stroške in omejitev poslovne dejavnosti, kar bo vodilo do njihove selitve in bo imelo odvrnilni učinek kar zadeva ustanovitev prevoznih podjetij v zadevnih državah.
                  Ta ukrep torej pomeni omejitev svobode ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU. Navedena omejitev je neupravičena.

                  3.

                     Tretji tožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, določenega v členu 18 PDEU

                  Romunija meni, da ukrep iz člena 1, točka 6(c) uvaja očitne omejitve za države na geografskem obrobju Unije, zlasti ob upoštevanju posebnosti omrežja parkirišč in nastanitvenih mest.
                  Romunija poleg tega meni, da zagotovitev vrnitve voznikov v smislu člena 1, točka 6(d) pomeni velike izgube za družbe ustanovljene v državah članicah, ki ležijo na geografskem obrobju Unije – v vsakem primeru izgube, ki so bistveno višje od izgub držav članic, ki ležijo blizu središču prevoza v EU.
                  Poleg tega ukrepi iz Uredbe (EU) 2020/1054, Uredbe (EU) 2020/1055 (1) in Direktive (EU) 2020/1057 (2) (ki se nanašajo na dodatne omejitve kabotaže, vrnitev vozil v operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov, vrnitev voznika vsake štiri tedne, prepoved preživljanja tedenskega počitka v kabini vozila in napotitev voznikov) so bili zasnovani kot stebri zakonodajnega svežnja. V tem okviru že samo analiza skupnih učinkov teh ukrepov lahko pokaže dejanski vpliv teh ukrepov na prometni trg.

         (1)  Uredba (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza (UL 2020, L 249, str. 17).

         (2)  Direktiva (EU) 2020/1057 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o določitvi posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev voznikov v sektorju cestnega prometa ter spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje in Uredbe (EU) št. 1024/2012 (UL 2020, L 249, str. 49).


title: Zadeva C-547/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Romunija/Evropski parlament, Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/30

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Romunija/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-547/20)
      (2021/C 19/34)
      Jezik postopka: romunščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Romunija (zastopniki: E. Gane, R.I. Haţieganu in A. Rotăreanu, agenti)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Uredbo (EU) 2020/1054 razglasi za delno nično, in sicer:

                              —

                              člen 1, točka 3, s katerim je spremenjen člen 5(1)(b) Uredbe (ES) št. 1071/2009, in

                              —

                              člen 2, točka 4(a), (b) in (c), s katerim je spremenjen člen 8 Uredbe (ES) št. 1072/2009 s tem, da je dodan nov odstavek 2o, spremenjen odstavek (3) in dodan odstavek (4a);

                        podredno, le če bi Sodišče presodilo, da sta ti določbi neločljivo povezani z drugimi določbami Uredbe (EU) 2020/1055 ali se nanašata na bistvo tega akta, ta zakonodajni akt Unije razglasi za ničen v celoti;

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Romunija v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge:

                  1.

                     Prvi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) PEU

                  Romunija meni, da ukrep iz člena 1, točka 3, ki se nanaša na obveznost vrnitve vozila na operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov, ni potreben za okrepitev resnične in dejanske prisotnosti družbe v tej državi članici, in je očitno neustrezen za dosego želenega cilja.
                  Pomeni neupravičeno gospodarsko breme, ki je za gospodarske subjekte pretirano in ki bo povzročilo nepotrebne operativne stroške, povečalo število praznih voženj in emisij CO2.
                  Romunija poleg tega meni, da je ukrep iz člena 2, točka 4(a), (b) in (c), ki dodatno omejuje kabotažo, očitno neustrezen za dosego želenih ciljev in ni potreben za odpravo ugotovljenih težav, ki se nanašajo na nespoštovanje pravil v zvezi s kabotažo.
                  Pomeni poslabšanje glede na obstoječo raven liberalizacije trga in lahko ustvari neravnovesje pri organizaciji logističnih verig prevoznikov, podaljšanje obdobij nedejavnosti in povečanje števila praznih voženj. Novo uvedene določbe otežujejo izvajanje zakonodaje o kabotaži in nadzorne mehanizme, s tem da gospodarskim subjektom nalagajo nepotrebna upravna bremena.
                  Oba ukrepa sta nesorazmerna glede na negativni učinek na prevozna podjetja v državah članicah Unije, zlasti na tista, ki ležijo na geografskem obrobju Unije.

                  2.

                     Drugi tožbeni razlog: neupravičena omejitev pravice do ustanavljanja, določene v členu 49 PDEU

                  Romunija meni, da ukrep uveden s členom 1, točka 3, povzroča velike operativne stroške za prevozna podjetja s sedežem v državi članici na geografskem obrobju Unije. Donosnost in implicitno privlačnost ustanovitve tovrstne družbe v teh državah se bo znatno zmanjšala. Istočasno bodo gospodarski subjekti, ki tam že imajo sedež, preselili dejavnost v države članice zahodne Evrope, zaradi zmanjšanja negativnih učinkov vrnitve vozila v operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov.
                  Ta ukrep tako pomeni omejitev svobode ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU. Navedena omejitev ni upravičena.

                  3.

                     Tretji tožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, določenega v členu 18 PDEU

                  Romunija meni, da ukrep, ki določa vrnitev vozila v operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov in dodatne omejitve kabotaže, nasprotujejo ciljem zbliževanja Unije in so protekcionistični, kar za prevoznike nerezidente ustvarjajo veliko oviro za vstop na prevozne trge.
                  Čeprav na videz niso diskriminatorni, bodo imeli ti ukrepi de facto različno velik učinek na ravni držav članic, saj bodo pomembno in nesorazmerno vplivali na gospodarske dejavnosti prevoznikov s sedežem v državah, ki so na geografskem obrobju Unije.
                  Poleg tega ukrepi iz Uredbe (EU) 2020/1055, Uredbe (EU) 2020/1054 (1) in Direktive (EU) 2020/1057 (2) (ki se nanašajo na dodatne omejitve kabotaže, vrnitev vozil v operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov, vrnitev voznika vsake štiri tedne, prepoved preživljanja tedenskega počitka v kabini vozila in napotitev voznikov) so bili zasnovani kot stebri zakonodajnega svežnja. V tem okviru že samo analiza skupnih učinkov teh ukrepov lahko pokaže dejanski vpliv teh ukrepov na prometni trg.

         (1)  Uredba (EU) 2020/1054 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede minimalnih zahtev za najdaljši dnevni in tedenski čas vožnje, najkrajše odmore ter dnevni in tedenski čas počitka ter Uredbe (EU) št. 165/2014 glede določanja položaja s tahografi (UL 2020, L 249, str. 1).

         (2)  Direktiva (EU) 2020/1057 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o določitvi posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev voznikov v sektorju cestnega prometa ter spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje in Uredbe (EU) št. 1024/2012 (UL 2020, L 249, str. 49).


title: Zadeva C-548/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Romunija/Evropski parlament, Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/31

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Romunija/Evropski parlament, Svet Evropske unije
      (Zadeva C-548/20)
      (2021/C 19/35)
      Jezik postopka: romunščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Romunija (zastopniki: E. Gane, L. Liţu in M. Chicu, agenti)

         Toženi stranki: Evropski parlament, Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  za nično razglasi Direktivo (EU) 2020/1057, zlasti člen 1 od (3) do (6);
                  podredno, le če bi Sodišče menilo, da so te določbe neločljivo povezane z drugimi določbami Direktive (EU) 2020/1057 ali se nanašajo na bistvo navedenega akta, razglasiti ta zakonski akt Unije za ničen v celoti;

                  —

                  Parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Romunija v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga:

                  1.

                     Prvi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, določenega v členu 5(4) PEU

                  Romunija meni, da rešitev sklicevanja na merilo vrste prevozov, za namene določitve primerov uporabe predpisov s področja napotitve delavcev v sektorju cestnega prometa, ni bila predmet ocene učinka, ki jo je opravila Komisija in ni bila podprta s kakršnim koli poročilom/študijo ali znanstvenimi podatki.
                  Sozakonodajalca bi v obravnavanem primeru morala opraviti oceno učinka, saj sta predlog Komisije bistveno spremenila, ne da bi imela na voljo dovolj informacij, ki bi jima omogočale, da presodita sorazmernost novega ukrepa.
                  Poleg tega merilo vrste prevozov povzroča negotovost v zvezi z določitvijo države članice gostiteljice in predpisov, ki se uporabljajo. Posledično sklicevanje na to merilo posega v pravno varnost, saj je med drugim v nasprotju tudi z želenimi cilji Direktive (EU) 2020/1057.
                  Poleg tega uporaba predpisov s področja napotitve delavcev v sektorju cestnega prometa glede na merilo prevozov lahko vpliva na prožnost in hitrost tega sektorja.

                  2.

                     Drugi tožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, določenega v členu 18 PDEU

                  Romunija meni, da ker je trg mednarodnih prevozov objektivno centraliziran/polariziran in se delež gospodarskih subjektov držav članic obrobnega območja Unije na trgu mednarodnih prevozov povečuje, očitno, da bodo imeli v glavnem gospodarski subjekti iz tega območja nosili upravne in finančne stroške v zvezi z napotitvijo in jih bodo ukrepi, kakršen je člen 1 od (3) do (6) Direktive (EU) 2020/1057, odvrnili od opravljanja prevozov.
                  Poleg tega so bili ukrepi iz Direktive (EU) 2020/1057, Uredbe (EU) 2020/1054 (1) in iz Uredbe (EU) 2020/1055 (2) (ki se nanašajo na dodatne omejitve kabotaže, vrnitve vozil v operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov, vrnitev voznikov vsake štiri tedne, prepoved opravljanja rednega tedenskega počitka v kabini vozila in napotitev delavcev v sektorju cestnega prometa) zasnovani kot stebri celovitega zakonodajnega svežnja, okvira v katerem lahko le analiza njihovih skupnih učinkov ponazori njihov dejanski vpliv na trg prevoza.

         (1)  Uredba (EU) 2020/1054 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede minimalnih zahtev za najdaljši dnevni in tedenski čas vožnje, najkrajše odmore ter dnevni in tedenski čas počitka ter Uredbe (EU) št. 165/2014 glede določanja položaja s tahografi (UL 2020, L 249, str. 1).

         (2)  Uredba (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza (UL 2020, L 249, str. 17).


title: Zadeva C-549/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Ciper/Evropski parlament in Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/33

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Ciper/Evropski parlament in Svet Evropske unije
      (Zadeva C-549/20)
      (2021/C 19/36)
      Jezik postopka: grščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Ciper (zastopnik: Eirini Neofytou)

         Toženi stranki: Evropski parlament in Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  za ničen razglasi člen 1(3) Uredbe (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza (1), v delu v katerem navedena določba nadomešča člen 5(1)(b) Uredbe št. 1071/2009. Podredno, če Sodišče meni, da to ni mogoče, se Sodišču predlaga, naj za ničen razglasi člen 1(3) Uredbe (EU) 2020/1055 v celoti;

                  —

                  podredno, če bi Sodišče menilo, da je tožba za razglasitev delne ničnosti izpodbijane uredbe, kot izhaja iz prejšnjega tožbenega razloga, nedopustna, naj za nično razglasi Uredbo (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza;

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      V utemeljitev svojega predloga tožeča stranka navaja sedem tožbenih razlogov za razglasitev ničnosti:

         Prvi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU, členom 11 PDEU, členom 37 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členom 3(5) PEU, členom 208(2) PDEU in členom 216(2) PDEU ter Pariško pogodbo.

         Drugi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo sorazmernosti, kot je določeno v členu 5(4) PEU in členu 1 Protokola št. 2 o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen PEU in PDEU.

         Tretji tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki izhajata iz člena 18 PDEU in členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načelo enakosti držav članic v razmerju do Pogodb, ki izhaja iz člena 4(2) PEU, in, če bi Sodišče menilo, da je to potrebno, člena 95(1) PDEU.

         Četrti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(1) PDEU.

         Peti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(2) PDEU in člen 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU in členom 94 PDEU.

         Šesti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načeli svobode gospodarske pobude in svobode ustanavljanja, ki izhajata iz člena 49 PDEU in členov 15 in 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

         Sedmi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 58(1) PDEU v povezavi s členom 91 PDEU, in, podredno, člen 56 PDEU.

         (1)  UL 2020, L 249 str. 17.


title: Zadeva C-550/20: Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Ciper/Evropski parlament in Svet Evropske unije

text:
               18.1.2021

               SL

               Uradni list Evropske unije

               C 19/34

      Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Ciper/Evropski parlament in Svet Evropske unije
      (Zadeva C-550/20)
      (2021/C 19/37)
      Jezik postopka: grščina

         Stranke

         Tožeča stranka: Republika Ciper (zastopnik: Eirini Neofytou)

         Toženi stranki: Evropski parlament in Svet Evropske unije

         Predlog

      Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

                  —

                  Direktivo (EU) 2020/1057 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o določitvi posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev voznikov v sektorju cestnega prometa ter spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje in Uredbe (EU) št. 1024/2012, razglasi za nično, in

                  —

                  Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

         Tožbeni razlogi in bistvene trditve

      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

         Prvi tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo sorazmernosti, urejeno v členu 5(4) PDEU in člen 1 Protokola (št. 2) o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen PEU in PDEU.

         Drugi tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je določeno v členu 18 PDEU in členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načelo enakosti držav članic pred Pogodbama, kakor je opredeljeno v členu 4(2) PEU, in, če bi Sodišče menilo, da je potrebno, člen 91(1) PDEU.

         Tretji tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(1) PDEU.

         Četrti tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(2) PDEU in člen 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU, ter člen 94 PDEU.

         Peti tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člena 34 PDEU in 35 PDEU – kršitev, ki ni upravičena na podlagi člena 36 PDEU – in člen 58(1) v povezavi s členom 91 PDEU, ali, podredno, člen 56 PDEU.

         (1)  UL 2020, L 249, str. 49.