title: Sodba Sodišča za uslužbence (drugi senat) z dne 29. septembra 2009. # Jorge Aparicio in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Javni uslužbenci - Enako obravnavanje. # Združeni zadevi F-20/08, F-34/08 in F-75/08.

text:
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

      z dne 29. septembra 2009

      Združene zadeve F-20/08, F-34/08 in F-75/08

      Jorge Aparicio in drugi in Anne Simon
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti
      „Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlitev – Izbirni postopek CAST 27/Relex – Nevpis v zbirko podatkov – Nevtralizacija vprašanj – Test verbalnih in numeričnih sposobnosti – Enako obravnavanje“
      Predmet:      Tožbe, vložene na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katerimi J. Aparicio in 46 drugih pogodbenih uslužbencev Komisije predlagajo
         razglasitev ničnosti odločb Urada za izbor osebja Evropskih skupnosti z dne 25. oktobra 2007, da se ne vpišejo na seznam izbranih
         oseb in v zbirko podatkov izbirnega postopka CAST 27/Relex.

      Odločitev:      Tožbe F-20/08, F-34/08 in F-75/08 se zavrnejo. J. Apariciu in tožečim strankam, katerih imena so navedena v prilogi pod številkami
         od 1 do 18, se naloži plačilo stroškov v zadevi F-20/08 in plačilo 19/46 stroškov v zadevi F-75/08. A. Simon, tožeči stranki
         v zadevi F-34/08 in eni od tožečih strank v zadevi F-75/08, se naloži plačilo stroškov v zadevi F-34/08 in plačilo 1/46 stroškov
         v zadevi F-75/08. Tožečim strankam, katerih imena so navedena v prilogi pod številkami od 19 do 40 in od 42 do 46, se naloži
         plačilo 26/46 stroškov v zadevi F-75/08.

      Povzetek

      1.      Ničnostna tožba – Pristojnost sodišča Skupnosti – Predlog za razglasitev ničnosti posamičnega akta, ki posega v položaj –
            Nepristojnost sodišča Skupnosti za ugotavljanje nezakonitosti splošne določbe v izreku sodb
      (člen 230 ES)
      2.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlitev – Organizacija preizkusov – Podrobna pravila za preizkuse in njihova vsebina
      (Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 82(5) in (6))
      3.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlitev – Preizkusi – Vsebina preizkusov – Ukrepi za odpravo napak ali nepravilnosti
            na preizkusih
      4.      Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlitev – Preizkusi – Vsebina preizkusov – Nevtralizacija vprašanj

      1.      Čeprav je sodišče Skupnosti dejansko pristojno, da ob tem, ko odloča o predlogu za razglasitev ničnosti posamičnega akta,
         ki posega v položaj, ugotovi nezakonitost splošnega predpisa, na katerem temelji izpodbijani akt, pa Sodišče za uslužbence
         ni pristojno, da to ugotovi v izreku sodb.

      (Glej točko 28.)
      Napotitev na:
      Sodišče za uslužbence: 4. junij 2009, Adjemian in drugi proti Komisiji, F-134/07 in F-8/08, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 38.

      2.      Urad za izbor osebja Evropskih skupnosti (EPSO) v skladu s členom 82(5) in (6) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev različnim
         institucijam pomaga tako, da ob spoštovanju splošnih predpisov, ki so jih sprejele navedene institucije, opredeljuje in organizira
         izbirne postopke za pogodbene uslužbence. Poleg tega je iz člena 5(1)(c) in (2) splošnih izvedbenih določb o postopku zaposlitve
         pogodbenih uslužbencev v Komisiji razvidno, da mora EPSO spoštovati profile sposobnosti in posebnih kvalifikacij, ki jih zahteva
         organ, pooblaščen za sklepanje pogodb. Ne glede na to pa je iz navedenih določb in člena 3(2) Sklepa 2002/620 o ustanovitvi
         Urada za izbor osebja Evropskih skupnosti razvidno, da ima EPSO široko polje proste presoje pri organizaciji izbirnih testov.

      Zato na podlagi sporočila in dopisa Komisije, ki sta nejasna glede tega, da izbirni testi „ne bodo izločilni“, ni mogoče razsoditi,
         da je EPSO s tem, da je naložil izločilni test verbalnih in numeričnih sposobnosti, ravnal v nasprotju z omejitvami, ki mu
         jih je v zvezi z njegovimi nalogami določila Komisija, ker je mogoče navedena dokumenta glede na razlago, ki je v skladu s
         členom 5 navedenih splošnih izvedbenih določb, razumeti tako, da naj sporni testi ne bi bili izločilni, kot so na natečajih,
         saj naj vnaprej ne bi bilo določeno število oseb, ki bodo izbrane, ni pa bilo tudi napovedano, da ti testi ne bodo izločilni.

      (Glej točke od 57 do 62.)

      3.      Sodna praksa potrjuje široko polje proste presoje natečajne komisije, kadar se nepravilnosti ali napake pojavijo na javnem
         natečaju s številno udeležbo, ki jih v skladu z načeloma sorazmernosti in dobrega upravljanja ni mogoče popraviti s ponovitvijo
         natečajnih preizkusov. Navedeno sodno prakso je mogoče razširiti na Urad za izbor osebja Evropskih skupnosti (EPSO), čeprav
         ni izbirna komisija, tudi v okviru izbirnih testov, ki niso bili organizirani v obliki natečaja, ker ima EPSO veliko manevrskega
         prostora pri organizaciji navedenih testov.

      (Glej točki 77 in 78.)
      Napotitev na:
      Sodišče prve stopnje: 2. maj 2001, Giulietti in drugi proti Komisiji, T-167/99 in T-174/99, RecFP, str. I-A-93 in II-441,
         točka 58.

      4.      V skladu z načelom enakega obravnavanja se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in različni položaji se ne obravnavajo
         enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno. Poleg tega kršitev načela enakega obravnavanja pomeni, da morajo
         biti nekatere osebe zaradi spornega obravnavanja zapostavljene v primerjavi z drugimi.

      Ker v razpisu za prijavo interesa število oseb, ki bodo izbrane, ni bilo vnaprej določeno, pri izbirnih testih ni šlo za neposredno
         primerjavo med kandidati, tako da se vprašanje njihovega enakega obravnavanja ne postavlja na enak način kot pri natečajih.

      Vendar niti v takih okoliščinah ni mogoče izključiti, da bi lahko dodelitev dodatne točke vsem kandidatom, ki so odgovarjali
         na sporna vprašanja, z namenom nevtralizacije teh vprašanj, postavila v boljši položaj nekatere kandidate, ker bi jim omogočila,
         da lažje dosežejo prag uspešnosti preizkusov.

      To, da so navedena nevtralizirana vprašanja nekatere kandidate zmotila bolj kot druge, tako da so vplivala na njihovo sposobnost
         odgovarjanja na vsa vprašanja v testu, ne more pomeniti kršitve načela enakosti, ker navedeni položaj izhaja iz njihovega
         pristopa do navedene težave in potrjuje obstoj razlik med njimi in drugimi kandidati.

      (Glej točke od 82 do 85.)
      Napotitev na:
      Sodišče: 13. julij 1962, Klöckner-Werke in Hoesch proti Visoki oblasti, 17/61 in 20/61, Recueil, str. 615 in 652; 11. september 2007,
         Lindorfer proti Svetu, C-227/04 P, ZOdl., str. I-6767, točka 63; 17. julij 2008, Campoli proti Komisiji, C-71/07 P, ZOdl.,
         str. I-5887, točka 50; 16. december 2008, Arcelor Atlantique in Lorraine in drugi, C-127/07, ZOdl., str. I-9895, točka 39;

      Sodišče prve stopnje: 17. januar 2001, Gerochristos proti Komisiji, T-189/99, RecFP, str. I-A-11 in II-53, točka 26; 5. april 2006,
         Deutsche Bahn proti Komisiji, T-351/02, ZOdl., str. II-1047, točka 137.

SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (drugi senat)
      z dne 29. septembra 2009(*)

      „Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlitev – Izbirni postopek CAST 27/Relex – Nevpis v zbirko podatkov – Nevtralizacija vprašanj – Test verbalnih in numeričnih sposobnosti – Enako obravnavanje“
      V združenih zadevah F‑20/08, F‑34/08 in F‑75/08,
      zaradi tožb na podlagi členov 236 ES in 152 AE,
      Jorge Aparicio, stanujoč v Antiguo Cuscatlanu (Salvador) in 18 drugih pogodbenih uslužbencev Komisije Evropskih skupnosti, ki so v prilogi
         k tej sodbi poimensko našteti pod številkami od 1 do 18, ki jih zastopajo S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in É. Marchal,
         odvetniki,

      tožeče stranke v zadevi F‑20/08,
      Anne Simon, pogodbena uslužbenka Komisije Evropskih skupnosti, stanujoča v Nouakchottu (Mavretanija), ki jo zastopajo S. Orlandi, A.
         Coolen, J.-N. Louis in É. Marchal, odvetniki,

      tožeča stranka v zadevi F‑34/08,
      Jorge Aparicio, stanujoč v Antiguo Cuscatlanu (Salvador) in 46 drugih pogodbenih uslužbencev Komisije Evropskih skupnosti, ki so poimensko
         našteti v prilogi k tej sodbi, ki jih zastopajo S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in É. Marchal, odvetniki,

      tožeče stranke v zadevi F‑75/08,
      proti
      Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata J. Currall in B. Eggers, zastopnika,

      tožena stranka,
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (drugi senat),
      v sestavi H. Kanninen, predsednik, I. Boruta (sodnica) in S. Van Raepenbusch (poročevalec), sodnik,
      sodna tajnica: S. Cidéron, asistentka,
      na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 12. marca 2009
      izreka naslednjo
      Sodbo
      1        Tožeče stranke s tožbami, ki so v sodno tajništvo Sodišča za uslužbence prispele:

      –        19. februarja 2008 po elektronski poti (izvirnik je bil vložen 27. februarja) v zadevi Aparicio in drugi proti Komisiji, F‑20/08,

      –        11. marca 2008 po elektronski poti (izvirnik je bil vložen 12. marca) v zadevi Simon proti Komisiji, F‑34/08, in
      –        1. septembra 2008 po elektronski poti (izvirnik je bil vložen 8. septembra) v zadevi Aparicio in drugi proti Komisiji, F‑75/08,

      predlagajo razglasitev ničnosti odločb Urada za izbor osebja Evropskih skupnosti (EPSO) z dne 25. oktobra 2007, da se ne vpišejo
         na seznam izbranih oseb in v zbirko podatkov izbirnega postopka CAST 27/Relex.

      2        Tožeče stranke iz zadeve F‑20/08 in tožeča stranka iz zadeve F‑34/08 so skupaj s še 26 novimi tožečimi strankami vložile tudi
         tožbo v zadevi F‑75/08 (v nadaljevanju: druge tožeče stranke v zadevi F‑75/08).

       Pravni okvir
      3        Člen 82 Pogojev zaposlitve drugih uslužbencev Evropskih skupnosti (v nadaljevanju: PZDU) določa:

      „[…]
      2. Za zaposlitev pogodbenega uslužbenca se zahteva vsaj:
      a)      uspešno zaključeno obvezno izobraževanje za funkcionalno skupino I;
      b)      za funkcionalni skupini II in III:
      i)      z diplomo potrjena višja izobrazba ali
      ii)      z diplomo potrjena srednješolska izobrazba, ki omogoča nadaljnje višješolsko izobraževanje, in ustrezne vsaj triletne poklicne
         izkušnje ali

      iii)      kadar je to v interesu službe, poklicno usposabljanje ali poklicne izkušnje na enakovredni ravni;
      c)      za funkcionalno skupino IV:
      i)      izobrazba, ki ustreza vsaj triletnemu z diplomo potrjenemu zaključenemu univerzitetnemu študiju ali
      ii)      kadar je to v interesu službe, poklicno usposabljanje na enakovredni ravni.
      […]
      5. EPSO različnim institucijam na njihovo zahtevo pomaga pri izbiri pogodbenih uslužbencev, predvsem pri opredeljevanju vsebine
         preizkusov in organizaciji postopka izbire. EPSO zagotavlja preglednost postopka za izbiro pogodbenih uslužbencev.

      6. V skladu s členom 110 Kadrovskih predpisov [za uradnike Evropskih skupnosti] sprejme vsaka institucija, če je potrebno,
         splošne določbe glede postopkov zaposlovanja pogodbenih uslužbencev.“

      4        Člen 5 splošnih izvedbenih določb z dne 7. aprila 2004 o postopku zaposlitve pogodbenih uslužbencev v Komisiji Evropskih skupnosti
         (Informations administratives št. 49‑2004 z dne 1. junija 2004, v nadaljevanju: SDI) določa:

      „1. Izbirni postopek [pogodbenih uslužbencev v skladu s členom 3a PZDU] obsega te faze:
      a)      objava javnega razpisa za prijavo interesa, v kateri se določijo minimalna merila za izbiro glede splošnih sposobnosti in
         temeljnih kvalifikacij, in v kateri se navede, da lahko komisija za izbiro iz točke e) glede na število prejetih kandidatur
         med objavljena merila za izbiro uvrsti strožje zahteve;

      b)      elektronski vpis kandidatov v zbirko podatkov, vzpostavljeno za ta namen;
      c)      opredelitev natančnih profilov sposobnosti in posebnih zahtevanih kvalifikacij s strani [organa, pooblaščenega za sklepanje
         pogodb], po posvetovanju z zadevnimi službami ali uradi;

      d)      kandidati, ki ustrezajo profilom in kvalifikacijam iz točke c), opravijo preizkuse, ki se osredotočijo na splošno sposobnost
         kandidatov, še posebej na področju verbalnih in numeričnih sposobnosti, ter jezikovne sposobnosti. Kandidate, ki uspešno opravijo
         preizkuse, se vpiše v zbirko podatkov, podatki o njihovi kandidaturi pa se tam hranijo dve leti;

      […]
      2. […] Preizkuse iz odstavka 1(d) organizira EPSO ali pa se organizirajo v njegovem imenu.
      3. Kandidate se obvesti o rezultatih postopka iz odstavka 1(a) do (h).“
      5        Člen 3(2) Sklepa Evropskega parlamenta, Sveta, Komisije, Sodišča, Računskega sodišča, Ekonomsko-socialnega odbora, Odbora
         regij in Evropskega varuha človekovih pravic z dne 25. julija 2002 o ustanovitvi Urada za izbor osebja Evropskih skupnosti
         (2002/620/ES) (UL L 197, str. 53) določa:

      „Urad lahko pomaga institucijam, organom, uradom in agencijam, ustanovljenim s Pogodbami ali v skladu z njimi, pri njihovih
         internih razpisih in izbiranju drugih uslužbencev.“

       Dejansko stanje
      6        Tožeče stranke so uslužbenci, ki so po različnih ureditvah zaposleni pri delegacijah Komisije v tretjih državah.

      7        Direktor „zunanje službe“ generalnega direktorata (GD) „zunanji odnosi“ je vodje delegacij s sporočilom z dne 19. februarja
         2007 obvestil, da bo EPSO v letu 2007 organiziral teste za pogodbene uslužbence (v nadaljevanju: sporočilo zunanje službe).
         V sporočilu je bilo pojasnjeno, da bodo lahko samo tisti, ki bodo uspešno opravili te teste, še naprej zaposleni kot pogodbeni
         uslužbenci. Navedeni testi naj bi obsegali tri dele, teste o verbalnih in numeričnih sposobnosti, poznavanju Evropske unije
         in usposobljenosti. V sporočilu zunanje službe je bilo pojasnjeno:

      „Vsi kandidati iz delegacij [zunanjih odnosov]/zunanje službe iz funkcionalnih skupin III in IV bodo opravljali teste […]
         verbalnih in numeričnih sposobnosti, poznavanja Evropske unije in usposobljenosti. Navedeni testi bodo organizirani samo v
         španščini, nemščini, angleščini in francoščini, s tem da jezik testov ne sme biti materni jezik kandidatov […]

      […]
      Testi ne bodo izločilni (kot je to pri natečajih za izbiro evropskih uradnikov). Treba jih je šteti bolj kot preizkus zahtevanih
         kvalifikacij, vključno s sposobnostjo dela v drugem jeziku Skupnosti, razumevanjem institucij EU in njihovega dela ter posebnimi
         znanji s področja dela delegacij [zunanjih odnosov]/zunanje službe.“

      8        EPSO je 28. marca 2007 na svoji spletni strani objavil razpis za prijavo interesa EPSO/CAST/EU/27/07 (v nadaljevanju: razpis
         za prijavo interesa) zaradi vzpostavitve zbirke podatkov možnih kandidatov za zaposlitev kot pogodbenih uslužbencev. Ta zbirka
         podatkov je bila namenjena institucijam in agencijam Skupnosti ter delegacijam Komisije v tretjih državah. V razpisu za prijavo
         interesa je bilo med drugim navedeno:

      „Kandidati, ki bodo izpolnjevali pogoje tega razpisa za prijavo interesa, bodo povabljeni, da se konec pomladi/v začetku poletja
         2007 udeležijo preizkusov zaradi ocene splošnih sposobnosti, še posebej verbalnih in numeričnih sposobnosti ter poznavanja
         Evropske unije. Kandidati bodo preizkuse opravljali v njihovem drugem jeziku in bodo tako pokazali tudi jezikovno znanje nemščine,
         angleščine ali francoščine.

      […]
      Kandidati, ki bodo uspešno opravili vse preizkuse, bodo vpisani v zbirko podatkov, ki bo institucijam in agencijam na voljo
         za potrebe zaposlovanja.“

      9        Podpredsednik Komisije in član Komisije, pristojen za zunanje odnose, sta 20. aprila 2007 uslužbencem v delegacijah med drugim
         zapisala:

      „Testi ne bodo natečaj – število oseb, ki bodo izbrane, ni omejeno – v tem smislu, da niso na enak način izločilni kot natečaj.
      Pri testih bo večji pomen na preizkusu sposobnosti, saj je to najpomembnejši dejavnik pri delu delegacije. Vendar pa Komisija
         od pogodbenih uslužbencev pričakuje tudi, da pokažejo poznavanje evropskih institucij in sposobnost dela v drugem jeziku Skupnosti
         […], kot to zahtevajo upoštevni kadrovski predpisi (PZDU); ti elementi bodo torej tudi del testov EPSO.“

      10      EPSO je 25. maja 2007 na svoji spletni strani objavil splošne informacije o strukturi in ocenjevanju zgoraj navedenih testov.
         V njih je bilo med drugim navedeno:

      „Za vpis v končno zbirko podatkov morajo kandidati opraviti več testov:
      –        preizkus verbalnih sposobnosti […] in numeričnih sposobnosti […];
      –        preizkus poznavanja Evropske unije […];
      –        preizkus posebnih znanj (na interesnem področju, ki ga kandidat navede v kandidaturi).“
      11      V splošnih informacijah o strukturi in ocenjevanju testov je bilo še navedeno:

      „Rezultati testov se bodo seštevali, vsak test bo imel naslednji sorazmeren pomen:
      i)      verbalne in numerične sposobnosti          30 % od celote;
      ii)      poznavanje EU                                     20 % od celote;
      iii)      posebna znanja                                     50 % od celote.“
      12      Nazadnje je bilo v splošnih informacijah o strukturi in ocenjevanju testov še navedeno, da bodo za funkcionalno skupino IV
         „pragovi uspešnosti“, na podlagi katerih se bo pridobilo pravico do vpisa v zbirko podatkov, tile:

      –        zahtevani minimum pri testih verbalnih in numeričnih sposobnosti: 50 %;
      –        zahtevani minimum pri testih posebnih znanj: 55 %;
      –        skupni rezultat vseh testov: 60 %.
      13      Vse tožeče stranke so kandidirale v izbirnem postopku za profil nalog „zunanji odnosi“ (v nadaljevanju: CAST 27/RELEX).

      14      Testi, navedeni v razpisu za prijavo interesa so se opravljali 13. julija 2007.

      15      Vsaka od tožečih strank je bila 25. oktobra 2007 obveščena o tem, da ni uspela zaradi ocene pod zahtevanim minimumom pri testu
         verbalnih in numeričnih sposobnosti (v nadaljevanju: izpodbijani akti).

      16      EPSO se je odločil nevtralizirati vprašanji št. 31 in 46 testa verbalnih in numeričnih sposobnosti. Med strankami ni sporno,
         da ta nevtralizacija ni imela nobenega vpliva na položaj tožečih strank.

      17      Tožeče stranke iz zadev F‑20/08 in F‑34/08 so med 30. oktobrom in 25. novembrom 2007 EPSO pozvale, naj ponovno prouči njihove
         rezultate, ker nekatera vprašanja iz testa verbalnih in numeričnih sposobnosti niso bila primerna.

      18      EPSO je med 9. novembrom 2007 in 22. januarjem 2008 poziv tožečih strank iz zadev F‑20/08 in F‑34/08 zavrnil.

      19      Tožeče stranke iz zadev F‑20/08 in F‑34/08 so 25. januarja 2008 vložile „dopolnilne pritožbe“, druge tožeče stranke iz zadeve
         F‑75/08 pa so vložile podobne pritožbe zoper izpodbijane akte, ki so jih zadevali.

      20      Tožeče stranke iz zadeve F‑20/08 so tožbo pri Sodišču za uslužbence vložile 19. februarja 2008. Tožeča stranka iz zadeve F‑34/08
         je tožbo pri njem vložila 11. marca 2008.

      21      Organ, pristojen za sklepanje pogodb (v nadaljevanju: OPSP), je 20. maja 2008 zavrnil vse pritožbe in „dopolnilne pritožbe“,
         vložene 25. januarja 2008. Tožeče stranke iz zadeve F-20/08 in F-34/08 so 1. septembra 2008 skupaj z drugimi tožečimi strankami
         iz zadeve F-75/08 vložile za nekatere drugo, za druge pa edino tožbo zoper izpodbijane akte. Navedena tožba je bila vpisana
         pod opravilno številko F‑75/08.

       Predlogi strank in postopek
      22      Tožeče stranke iz zadev F‑20/08, F‑34/08 in F‑75/08 Sodišču za uslužbence predlagajo, naj:

      –        izpodbijane akte razglasi za nične;
      –        Komisiji naloži plačilo stroškov.
      23      V zadevi F‑75/08 tožeče stranke v prvem tožbenem predlogu predlagajo tudi, naj se ugotovi nezakonitost člena 5(1)(d) SID.

      24      Komisija v zadevah F-20/08 in F-34/08 Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        tožbi zavrže kot nedopustni, podredno pa, naj ju zavrne kot neutemeljeni;
      –        tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
      25      Komisija v zadevi F-75/08 Sodišču za uslužbence predlaga, naj:

      –        zavrne tožbo;
      –        tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
      26      Zadevi F‑20/08 in F‑34/08 sta bili v skladu s členom 46(1) Poslovnika s sklepom predsednika tretjega senata Sodišča za uslužbence
         z dne 1. julija 2008 združeni za pisni in ustni postopek ter zaradi izdaje skupne končne odločbe.

      27      Združeni zadevi F-20/08 in F-34/08 ter zadeva F-75/08 so bile v skladu s členom 46(1) Poslovnika s sklepom predsednika drugega
         senata Sodišča za uslužbence z dne 3. februarja 2009 združene za ustni postopek in zaradi izdaje skupne končne odločbe.

       Pravo
      1.     Prvi tožbeni predlog iz zadeve F‑75/08
      28      Tožeče stranke s prvim tožbenim predlogom iz zadeve F‑75/08 Sodišču za uslužbence predlagajo ugotovitev nezakonitosti člena
         5(1)(d) SID. Vendar, čeprav je sodišče Skupnosti v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti posamičnega akta, ki škoduje,
         dejansko pristojno, da incidenčno ugotovi nezakonitost splošnega predpisa, na katerem temelji izpodbijani akt, pa Sodišče
         za uslužbence ni pristojno, da to ugotovi v izreku sodb (sodba Sodišča za uslužbence z dne 4. junija 2009 v združenih zadevah
         Adjemian in drugi proti Komisiji, F‑134/07 in F‑8/08, še neobjavljena v ZOdl., točka 38).

      2.     Dopustnost tožb
      29      Komisija meni, da so pozivi tožečih strank iz zadev F-20/08 in F-34/08 med 30. oktobrom in 25. novembrom 2007 samo predlogi
         za ponovno obravnavo. Prav tako bi bilo treba domnevne „dopolnilne pritožbe“ z dne 25. januarja 2008 šteti za prve pritožbe
         navedenih tožečih strank. Te naj bi torej 19. februarja oziroma 11. marca 2008 pri Sodišču za uslužbence vložile tožbe v zadevah
         F-20/08 in F-34/08, ne da bi počakale na odgovor OPSP na njihove pritožbe, ki je prispel šele 20. maja 2008. Zato naj bi bile
         te tožbe prezgodnje in nedopustne.

      30      Komisija v svojih postopkovnih pisanjih tudi meni, da je tožba F‑75/08 nedopustna zaradi litispendence, saj so jo vložile
         tožeče stranke iz zadev F‑20/08 in F‑34/08, ki so v navedenih zadevah na podlagi enakih tožbenih razlogov že predlagale razglasitev
         ničnosti istih izpodbijanih aktov. Vendar pa se je Komisija na obravnavi odrekla temu ugovoru, ker se nedopustnost zaradi
         litispendence ne uporablja, kadar je prva tožba nedopustna.

      31      Komisija nazadnje navaja, da je 34 tožečih strank iz zadeve F‑75/08 izgubilo pravni interes, ker so bile po tem, ko so v času
         pogodbene zaposlitve uspešno opravile izbirni preizkus v letu 2008, vpisane v zbirko podatkov, ki je institucijam in agencijam
         Skupnosti na voljo za potrebe zaposlovanja.

      32      Iz sodne prakse izhaja, da lahko sodišče Skupnosti glede na okoliščine posamezne zadeve presodi, ali je v interesu dobrega
         poteka sojenja, da se tožba zavrne po temelju, ne da bi se odločilo o ugovoru nedopustnosti, ki ga je vložila tožena stranka
         (sodba Sodišča z dne 26. februarja 2002 v zadevi Svet proti Boehringer, C‑23/00 P, Recueil, str. I‑1873, točki 51 in 52; sodba
         Sodišča prve stopnje z dne 30. marca 2006 v zadevi Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret proti Svetu in Komisiji, T‑367/03,
         ZOdl., str. II‑873, točka 30; sodba Sodišča za uslužbence z dne 8. aprila 2008 v zadevi Bordini proti Komisiji, F‑134/06,
         še neobjavljena z ZOdl., točka 56, in zgoraj navedena sodba Adjemian in drugi proti Komisiji, točka 37). V okoliščinah predmetne
         zadeve je Sodišče za uslužbence presodilo, da je treba zadevo najprej presoditi z vsebinskega vidika, in šele nato, če bo
         potrebno, odločiti o ugovorih nedopustnosti.

      3.     Vsebinska presoja
      33      Tožeče stranke v utemeljitev vseh treh tožb zatrjujejo enako. Glede na spremembe njihovih tožb je treba šteti, da dejansko
         navajajo tri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog zadeva kršitev člena 82(5) PZDU, SID, razpisa za prijavo interesa in načela,
         da je treba s postopki izbire zagotoviti zaposlitev najsposobnejših uslužbencev. Drugi tožbeni razlog zadeva kršitev načela
         enakosti. Tretji tožbeni razlog je izpeljan iz člena 1d Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) in obveznosti obrazložitve.

       Prvi tožbeni razlog glede kršitve člena 82(5) PZDU, SID, razpisa za prijavo interesa in načela, da je treba s postopki izbire
            zagotoviti zaposlitev najsposobnejših uslužbencev
       Trditve strank
      34      Tožeče stranke trdijo, da je bil glede na sporočilo zunanje službe ter dopis podpredsednika Komisije in člana Komisije, pristojnega
         za zunanje odnose, namen CAST 27/RELEX kandidate testirati glede njihovega poznavanja Evropske unije, posebnih znanj za zasedbo
         delovnega mesta v delegaciji in sposobnosti dela v drugem jeziku Skupnosti. Poleg tega naj sporočilo zunanje službe ne bi
         predvidevalo organizacije izločilnega preizkusa verbalnih in numeričnih sposobnosti.

      35      Tožeče stranke na podlagi navedenega sklepajo, da je bil ta test nezdružljiv z namenom izbire, ki jo je želela opraviti Komisija.
         Njegova izločilnost naj bi bila še toliko bolj nezdružljiva s tem.

      36      Tožeče stranke poleg tega menijo, da člen 5(1)(d) SID ne določa, da morajo vsi kandidati pri testu opravljati izločilni preizkus
         verbalnih in numeričnih sposobnosti. V obravnavani zadevi pa naj bi bila ta izločilnost arbitrarna. Prvič, naj se ne bi uporabljala
         za test poznavanja Evropske unije. Drugič, nerazložljivo naj bi bilo, da so uslužbenci, ki so že v službi pri Komisiji in
         so že opravili preizkus splošnih sposobnosti, izločeni na podlagi testa, ki nikakor ne izkazuje njihovih kvalifikaciji in
         sposobnosti. Tretjič, upoštevano naj ne bi bilo, da so kandidati, ki imajo že dolgotrajne poklicne izkušnje, manj vajeni testiranja
         verbalnih in numeričnih sposobnosti kot mlajši kandidati.

      37      Nazadnje, tožeče stranke v zadevi F-75/08 iz „člena 27 Kadrovskih predpisov in [člena] 15 PZDU“ (v zvezi s katerim je treba
         glede na vsebino določbe šteti, kot da gre za člen 12 PZDU) izpeljujejo načelo, da je treba s postopki izbire zagotoviti zaposlitev
         najsposobnejših kandidatov. Navajajo, da so bile njihove sposobnosti že preizkušene pri opravljanju nalog v delegacijah Komisije
         po različnih ureditvah in trdijo, da naj bi bile SID v nasprotju z navedenim načelom, če jih je treba razlagati tako, da nalagajo
         organizacijo izločilnih preizkusov, ki niso izključno osredotočeni na znanje.

      38      Komisija odgovarja, da člen 5(1) SID nalaga izločilni preizkus verbalnih in numeričnih sposobnosti. Prav tako poudarja, da
         je tudi iz razpisa za prijavo interesa in splošnih informacij o strukturi in ocenjevanju testov razvidno, da bodo v zbirko
         podatkov lahko vpisani samo kandidati, ki bodo uspešno opravili vse teste.

      39      Preizkus verbalnih in numeričnih sposobnosti naj bi bil namenjen izločitvi oseb, ki imajo široko znanje in posebne sposobnosti,
         nimajo pa zadostne sposobnosti sklepanja, da bi jih lahko uporabili. Komisiji naj bi omogočal, da se prepriča o tem, da bodo
         zaposleni uslužbenci lahko opravljali veliko različnih nalog. Ta zahteva naj bi bila še posebej pomembna za tiste, ki delajo
         v delegacijah, saj naj bi interes službe zahteval njihovo redno rotacijo. Nazadnje, preizkus verbalnih in numeričnih sposobnosti
         naj bi prispeval k zagotovitvi enakih možnosti za zunanje kandidate in tiste, ki nekatere naloge že opravljajo, saj slednji
         nimajo nobene pravice do posebne obravnave zaradi izbire neke vrste testov.

      40      Komisija poleg tega navaja, da je iz splošnih informacij o strukturi in ocenjevanju testov razvidno, da preizkus verbalnih
         in numeričnih sposobnosti šteje samo 30 % glede na vse teste, torej je manj pomemben kot test posebnih znanj, ki šteje 50
         % glede na vse točke.

      41      Komisija še navaja, da si razpis za prijavo interesa, sporočilo zunanje službe ter dopis podpredsednika Komisije in člana
         Komisije, pristojnega za zunanje odnose, med seboj niso v nasprotju. Natančneje, v navedenem dopisu naj bi bilo navedeno samo
         to, da testi ne smejo voditi v izločanje kandidatov na podlagi primerjave, kot je to pri natečajih, kjer je število oseb,
         ki bodo izbrane, vnaprej določeno. Navedeni dopis naj ne bi napovedoval, da kandidatom ni treba uspešno opraviti vseh testov.
         Vsekakor pa je bil namen navedenega dopisa in sporočila zunanje službe samo to, da se obstoječi uslužbenci obvestijo in s
         tem spodbudijo, da se udeležijo testov. Z njima ni bilo mogoče zadevnih služb izvzeti iz obveznosti spoštovanja člena 5 SID
         in razpisa za prijavo interesa niti ustvariti nobene pravice v korist zadevnih uslužbencev.

      42      Nazadnje Komisija še meni, da je nedopusten očitek, da so SID v nasprotju s PZDU, če se jih razlaga tako, da nalagajo organizacijo
         izločilnih preizkusov, ki ne temeljijo izključno na znanju. Te trditve naj v pritožbah z dne 25. januarja 2008 ne bi bilo,
         saj naj bi tožeče stranke tam navajale samo, da izločilnost testa verbalnih in numeričnih sposobnosti ni združljiva s posebnim
         namenom zadevnega postopka izbire. Poleg tega naj bi bila trditev nenatančna. Vsekakor pa naj bi člen 82(6) PZDU dajal OPSP
         široko polje proste presoje v zvezi z določitvijo pogojev za zaposlovanje pogodbenih uslužbencev, izločilnost testa verbalnih
         in numeričnih sposobnosti pa naj bi bila iz že navedenih razlogov skladna z interesom službe.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      –       Uvodna ugotovitev
      43      Člen 82(6) PZDU daje vsaki instituciji široko polje proste presoje pri izbiri načina organizacije postopka izbire pogodbenih
         uslužbencev na podlagi člena 3a navedenih PZDU.

      44      Komisija je to pooblastilo uporabila tako, da je sprejela SID. Njihov člen 5(1)(d) med drugim določa, da „kandidati […] opravljajo
         teste, ki so osredotočeni na splošne sposobnosti kandidatov, med drugim verbalne in numerične sposobnosti“. Ista določba določa
         tudi, da se kandidati v zbirko podatkov, ki je na voljo institucijam in agencijam Skupnosti, vpišejo pod pogojem, da „uspešno
         opravijo teste“.

      45      Ne da bi bilo treba obravnavati vprašanje, ali mora biti vsak test nujno izločilen, iz tako zapisanega besedila vsekakor izhaja,
         da člen 5 SID zaposlovanje pogodbenih uslužbencev pogojuje s tem, da kandidati vsaj skupno uspešno opravijo izbirne teste,
         in da ne prepoveduje, da bi bili nekateri med njimi ločeno izločilni.

      46      EPSO je razpis za prijavo interesa in splošne informacije o strukturi in ocenjevanju testov objavil na podlagi člena 5 SID.
         V razpisu za prijavo interesa je bilo tako navedeno, da bodo „kandidati povabljeni k opravljanju […] preizkusov zaradi ocene
         […], še posebej njihovih sposobnosti sklepanja“, in da bodo samo tisti, „ki bodo uspešno opravili vse preizkuse, vpisani v
         zbirko podatkov“ iz točke 44 zgoraj. V splošnih informacijah o strukturi in ocenjevanju testov je bil med drugim določen 50
         % minimalni prag točk, ki se zahteva za uspešnost preizkusa verbalnih in numeričnih sposobnosti.

      47      Tožeče stranke kljub temu trdijo, da je člen 5 SID v nasprotju z načelom, ki ga izpeljujejo iz člena 27 Kadrovskih predpisov
         in člena 12 PZDU, namreč da je treba s postopki izbire zagotoviti zaposlitev najsposobnejših kandidatov, če ga je treba razlagati
         tako, da omogoča organizacijo testa verbalnih in numeričnih sposobnosti, ki je poleg tega še izločilen.

      –       Ugovor nezakonitosti člena 5 SID
      48      Ugovor nezakonitosti, ki ga uveljavljajo tožeče stranke, je nedopusten, podredno pa neutemeljen.

      49      Prvič, tožeče stranke navedenega ugovora nezakonitosti v tem postopku ne morejo uspešno uveljavljati. Pravilo o skladnosti
         upravne pritožbe v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov in kasnejše tožbe namreč – pod sankcijo nedopustnosti – zahteva,
         da se tožbeni razlog, ki se uveljavlja pri sodišču Skupnosti, uveljavlja že v predhodnem postopku, tako da se lahko OPSP dovolj
         natančno seznani z očitki zadevne osebe zoper izpodbijani akt. To pravilo temelji na namenu predhodnega postopka, katerega
         cilj je omogočiti mirno rešitev sporov med uradniki in upravo (sodbi Sodišča z dne 1. julija 1976 v zadevi Sergy proti Komisiji,
         58/75, Recueil, str. 1139, točka 32, in z dne 14. marca 1989 v zadevi Del Amo Martinez proti Parlamentu, 133/88, Recueil,
         str. 689, točka 9; sodba Sodišča prve stopnje z dne 29. novembra 2006 v zadevi Campoli proti Komisiji, T‑135/05, ZOdl. JU,
         str. I‑A‑2‑297, II‑A‑2‑1527, točka 32, in sodba Sodišča za uslužbence z dne 13. novembra 2007 v zadevi Tsirimokos proti Parlamentu,
         F‑76/06, še neobjavljena v ZOdl., točka 45). OPSP mora biti torej jasno obveščen o očitkih pritožnika, da mu lahko predlaga
         morebitno mirno rešitev (zgoraj navedeni sodbi Campoli proti Komisiji, točka 32, in Tsirimokos proti Parlamentu, točka 45).

      50      Treba je ugotoviti, da tožeče stranke v pritožbah, ki so jih v zadevah F-20/8 in F‑34/08 vložile med 30. oktobrom in 25. novembrom
         2007, ter „dopolnilne pritožbe“ tožečih strank z dne 25. januarja 2008, tudi če bi jih razlagali široko, v obravnavani zadevi
         ne izpodbijajo zakonitosti SID. Prvotni pozivi so bili v bistvu omejeni na kritiziranje težavnosti testa verbalnih in numeričnih
         sposobnosti, ponekod pa tudi njegove izločilnosti, in to brez povezave s SID. Kljub bolj razdelani argumentaciji je bilo v
         „dopolnilnih pritožbah“ navedeno samo to, da narava spornih preizkusov ni skladna z namenom izbora, „kot ga navajajo služba
         naročnica, podpredsednik [Komisije] in [član Komisije], pristojen za zunanje odnose“, ne da bi se dvomilo v podlago postopka
         izbire.

      51      Drugič, ugovor nezakonitosti zoper člen 5 SID je vsekakor neutemeljen.

      52      Člen 27 Kadrovskih predpisov in člen 12 PZDU, na katera tožeče stranke opirajo svojo argumentacijo, se namreč ne uporabljata
         za pogodbene uslužbence v smislu člena 3a PZDU. Poleg tega je treba spomniti, da čeprav je načelo, na katerega se sklicujejo
         tožeče stranke in po katerem morajo institucije zaposlovati najsposobnejše uslužbence, podlaga za člen 82 PZDU, pa navedeni
         člen daje vsaki instituciji široko polje proste presoje v zvezi z opredelitvijo načina izbire kandidatov glede na interes
         službe (glej točko 43 zgoraj).

      53      Komisija navaja, da je cilj preizkusa verbalnih in numeričnih sposobnosti izločiti kandidate, ki – ob domnevi, da imajo široko
         znanje in posebna znanja v zvezi z razpisanim delovnim mestom – nimajo zadostne sposobnosti sklepanja za njihovo uporabo.
         Dodaja, da ji ta preizkus omogoča, da se prepriča, da lahko zaposleni uslužbenci, ki bi lahko sčasoma pridobili pogodbo za
         nedoločen čas, opravljajo različne naloge. Komisija tudi pojasnjuje, da je ta zahteva še posebej pomembna za uslužbence, ki
         so poklicani na delo v delegacijah, saj interes službe od njih zahteva redno rotacijo. Tožeče stranke teh pojasnil niso pravno
         zadostno izpodbile. Poleg tega se zdijo upoštevna. Ni namreč nerazumno šteti, da izbira boljših kandidatov za neko upravo
         pomeni iskanje tistih, ki imajo kombinacijo širokega znanja in intelektualnih sposobnosti za njegovo praktično uporabo v okolju,
         ki se lahko spreminja.

      54      Torej člen 5(1)(d) SID ni v nasprotju z načelom, ki je podlaga člena 82 PZDU, ker to načelo vsaj ne prepoveduje organizacije
         izločilnih testov verbalnih in numeričnih sposobnosti.

      55      Zato je treba zavrniti ugovor nezakonitosti zoper člen 5 SID.

      –       Nezakonitost izločilnega testa verbalnih in numeričnih sposobnosti v obravnavani zadevi
      56      Tožeče stranke nasprotujejo temu, da bi jim lahko EPSO naložil opravljanje izločilnega testa verbalnih in numeričnih sposobnosti.
         V zvezi s tem se še posebej sklicujejo na sporočilo zunanje službe ter dopis podpredsednika Komisije in člana Komisije, pristojnega
         za zunanje odnose, in na posebnost svojega položaja.

      57      EPSO v skladu s členom 82(5) in (6) PZDU različnim institucijam pomaga pri opredeljevanju in organizaciji postopka izbire
         pogodbenih uslužbencev, ob spoštovanju splošnih predpisov navedenih institucij. Poleg tega je iz člena 5(1)(c) in (2) SID
         razvidno, da mora EPSO spoštovati profile sposobnosti in posebnih kvalifikacij, ki jih zahteva OPSP.

      58      Ne glede na to pa je iz navedenih določb in člena 3(2) Sklepa 2002/620 razvidno, da ima EPSO široko polje proste presoje pri
         organizaciji izbirnih testov.

      59      V teh okoliščinah je treba ugotoviti, prvič, da sta sporočilo zunanje službe ter – v manjši meri – dopis podpredsednika Komisije
         in člana Komisije, pristojnega za zunanje odnose, nejasna glede tega, da sporni testi „ne bodo izločilni“. Zato ju je treba
         razlagati v smislu, da izbirnim preizkusom ne jemlje vsakršne uporabnosti. Poleg tega je treba navedena sporočilo in dopis
         razumeti glede na člen 5 SID, ki zaposlitev pogodbenih uslužbencev pogojuje vsaj (glej točko 45 zgoraj) s skupno uspešno opravljenimi
         testi. Trditve zunanje službe ter enostranski izjavi podpredsednika Komisije in člana Komisije, pristojnega za zunanje odnose,
         namreč ne morejo razveljaviti SID, ki jih je sprejela Komisija kot celota.

      60      Komisija pa je pravilno navedla, da je mogoče sporočilo zunanje službe ter dopis podpredsednika Komisije in člana Komisije,
         pristojnega za zunanje odnose, razumeti tako, da naj sporni testi ne bi bili izločilni, kot so natečaji, saj naj vnaprej ne
         bi bilo določeno število oseb, ki bodo izbrane, ni pa bilo tudi napovedano, da ti testi ne bodo izločilni.

      61      Tako razumevanje sporočila zunanje službe ter dopisa podpredsednika Komisije in člana Komisije, pristojnega za zunanje odnose,
         je skladno z namenom izbirnih preizkusov in s členom 5 SID.

      62      Zato sporočilo zunanje službe ter dopis podpredsednika Komisije in člana Komisije, pristojnega za zunanje odnose, ne omogočata
         sklepa, da EPSO s tem, da je naložil izločilni test verbalnih in numeričnih sposobnosti, ni ravnal v nasprotju z omejitvami,
         ki mu jih je v zvezi z njegovimi nalogami določila Komisija.

      63      Kar zadeva, drugič, potrebo po izbiri najboljših kandidatov, pa je treba ugotoviti, da je bilo v razpisu za prijavo interesa
         predvideno – kot je napovedovalo tudi sporočilo zunanje službe – da bodo testi potekali v drugem jeziku vsakega kandidata.
         Poleg tega je bil sporni test verbalnih in numeričnih sposobnosti – tudi če bi bil izločilen – skupno manj pomemben kot preizkusi
         znanja. Štel je samo 30 % glede na vse točke. Kljub izločilnosti je imel tako manjšo težo kot test posebnih znanj, ki je bil
         prav tako izločilen in pri katerem je bil prag uspešnosti 55 %, štel pa je 50 % glede na vse točke. Poleg tega ni mogoče zanemariti
         testa „poznavanje EU“. Čeprav sam po sebi ni bil izločilen, pa je vseeno štel 20 % glede na vse točke. Slab rezultat na tem
         testu bi lahko vplival tudi na skupni rezultat kandidatov, saj je bil zahtevani minimum za vse preizkuse določen na 60 %.

      64      Nazadnje je treba poudariti, da iz organizacije posebnega izbirnega preizkusa za profil nalog „zunanji odnosi“, izločilnosti
         testa posebnih znanj in testa verbalnih in numeričnih sposobnosti ter tega, da sta predstavljala 80 % vseh točk, medtem ko
         test splošnega znanja ni bil izločilen in je v seštevku štel le 20 %, izhaja, da je EPSO želel dati prednost zaposlitvi uslužbencev,
         ki imajo, na eni strani, posebna znanja na področju zunanjih odnosov in, na drugi strani, sposobnost sklepanja, zaradi katere
         lahko ta znanja uporabijo, po potrebi pa se lahko odzovejo tudi na druge potrebe.

      65      Glede na navedeno je treba skleniti, da v obravnavani zadevi Komisija in EPSO pri izvajanju svojih pristojnosti s tem, da
         sta predvidela organizacijo testa verbalnih in numeričnih sposobnosti, ki sta mu dala izločilno naravo in ga naložila obstoječim
         uslužbencem, nista presegla meja njunega širokega polja proste presoje.

      66      Na podlagi navedenega je prvi tožbeni razlog neutemeljen, zato ga je treba zavrniti.

       Drugi tožbeni razlog glede kršitve načela enakosti
       Trditve strank
      67      Tožeče stranke najprej ugotavljajo, da je bil test verbalnih in numeričnih sposobnosti slabe kakovosti, o čemer naj bi pričala
         nevtralizacija vprašanja št. 46. Ta slaba kakovost naj bi resno vplivala na njihove rezultate, saj so morale preveč časa posvetiti
         nejasnim vprašanjem, kar naj bi jih destabiliziralo pri nadaljevanju preizkusov.

      68      Tožeče stranke nato navajajo, da odločitev o dodelitvi dodatne točke vsem kandidatom za vsako nevtralizirano vprašanje ne
         zagotavlja enakega obravnavanja in objektivnosti preizkusov.

      69      Tožeče stranke tako ugotavljajo, da je EPSO nevtraliziral 153 vprašanj iz testov sposobnosti za različne profile. Še posebej
         navajajo teste v zvezi s temi profili: „razvoj podeželja, varnost prehrane in okolje“, „gospodarski razvoj, zasebni in trgovinski
         sektor“ ter „dobro upravljanje in varnost“. Zaradi dodelitve dodatne točke za vsako od takih vprašanj naj bi se bistveno spremenila
         narava preizkusov in porušila enakost kandidatov. Zaradi te dodelitve naj bi imeli namreč kandidati, prijavljeni za profile
         sposobnosti, pri katerih so bila vprašanja nevtralizirana, prednost pred kandidati, prijavljenimi za druge profile, pri katerih
         ni bilo nevtralizacije. Poleg tega naj bi test posebnih znanj pri navedenih profilih glede na število nevtraliziranih vprašanj
         postal samo drugotnega pomena. Nazadnje, EPSO naj bi vprašanja nevtraliziral samo v nekaterih jezikih. To naj bi postavljajo
         v slabši položaj kandidate, ki so preizkuse opravljali v drugih jezikih in so morali na ta vprašanja odgovoriti.

      70      Komisija odgovarja, da ima EPSO tako kot komisije za natečaje široko polje proste presoje. Tak manevrski prostor naj bi bil
         med drugim potreben, kadar se nepravilnosti ali napake pojavijo med opravljanjem preizkusov, ki jih zaradi velikega števila
         udeležencev in skladno z načeloma sorazmernosti in dobrega upravljanja ni mogoče ponoviti.

      71      Komisija meni, da bi bila ponovitev večjega dela preizkusov v obravnavani zadevi nesorazmerna, tako da je bila odločitev o
         nevtralizaciji vprašanj št. 31 in 46 iz testa verbalnih in numeričnih sposobnosti ustrezna.

      72      Vsekakor pa Komisija nasprotuje temu, da bi lahko nevtralizacija vprašanj diskriminirala tožeče stranke.

      73      Prvič, Komisija ugotavlja, da se vprašanje enakega obravnavanja kandidatov pri spornih preizkusih ne postavlja na enak način
         kot pri natečajih, saj število oseb, ki bodo izbrane, ni bilo vnaprej določeno, prav tako pa ni bilo primerjalnega ocenjevanja.

      74      Drugič, Komisija vztraja, da je bilo pri nevtralizaciji problematičnih vprašanj spoštovano načelo enakosti znotraj vsake funkcionalne
         skupine in znotraj vsakega profila.

      75      Tretjič, Komisija v zvezi s testom verbalnih in numeričnih sposobnosti za funkcionalni profil „zunanji odnosi“ ugotavlja,
         da je bila napaka v besedilu vprašanja št. 46 storjena samo v angleški različici. Domnevna nejasnost, ki naj bi destabilizirala
         tožeče stranke, se je torej lahko teoretično zgodila samo tistim uslužbencem, ki so test opravljali v tem jeziku. Poleg tega
         Komisija opozarja na to, da diskriminacija, ki lahko vpliva na zakonitost nekega akta, ne more biti posledica posamičnega
         ravnanja samih zadevnih oseb. Nazadnje poudarja, da čeprav je bilo vprašanje št. 46 sprva nevtralizirano samo v angleški različici,
         je bilo kasneje nevtralizirano tudi v drugih jezikih, da bi se zagotovila enakost kandidatov. Tudi vprašanje št. 31 naj bi
         bilo nevtralizirano na enak način in za vse.

      76      Četrtič, Komisija v zvezi z nevtralizacijo vprašanj v testih posebnih znanj ugotavlja, da nobena od tožečih strank ni opravila
         preizkusa verbalnih in numeričnih sposobnosti, po čemer naj bi se razlikovale od drugih kandidatov. Tako naj ne bi imele nobenega
         pravnega interesa za izpodbijanje utemeljenosti nevtralizacije vprašanj iz testa posebnih znanj.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      77      Sodna praksa potrjuje široko polje proste presoje komisij za natečaje, kadar se nepravilnosti ali napake pojavijo med potekom
         splošnega natečaja s številno udeležbo, ki jih v skladu z načeloma sorazmernosti in dobrega upravljanja ni mogoče popraviti
         s ponovitvijo natečajnih preizkusov (sodba Sodišča prve stopnje z dne 2. maja 2001 v združenih zadevah Giulietti in drugi
         proti Komisiji, T‑167/99 in T‑174/99, Recueil FP, str. I‑A‑93 in II‑441, točka 58).

      78      Čeprav EPSO ni komisija in čeprav sporni testi niso bili organizirani v obliki natečaja, se navedena sodna praksa lahko uporablja,
         ker ima EPSO veliko manevrskega prostora pri organizaciji izbirnih testov (glej točko 58 zgoraj).

      79      Sicer pa ni sporno, da je razpis za prijavo interesa v obravnavani zadevi pritegnil veliko število kandidatov.

      80      EPSO je bil v teh okoliščinah, potem ko se je soočil s problematičnimi vprašanji, upravičen presoditi, da jih je treba samo
         nevtralizirati, ker bi bila rešitev, ki bi pomenila ponovitev vseh testov, nesorazmerna in v nasprotju z načelom dobrega upravljanja.

      81      Kljub temu pa je treba preveriti, ali način nevtralizacije ni porušil enakosti kandidatov.

      82      Po ustaljeni sodni praksi načelo enakega obravnavanja zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se
         različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena (sodbi Sodišča z dne 11. septembra
         2007 v zadevi Lindorfer proti Svetu, C‑227/04 P, ZOdl., str. I‑6767, točka 63, in z dne 17. julija 2008 v zadevi Campoli proti
         Komisiji, C‑71/07 P, ZOdl., str. I‑5887, točka 50). Poleg tega kršitev načela enakega obravnavanja predpostavlja, da morajo
         biti zaradi spornega obravnavanja nekatere osebe zapostavljene v primerjavi z drugimi (sodbi Sodišča z dne 13. julija 1962
         v združenih zadevah Klöckner-Werke in Hoesch proti Visoki oblasti, 17/61 in 20/61, Recueil, str. 615, 652, in z dne 16. decembra
         2008 v zadevi Arcelor Atlantique et Lorraine in drugi, C‑127/07, še neobjavljena v ZOdl., točka 39; sodba Sodišča prve stopnje
         z dne 5. aprila 2006 v zadevi Deutsche Bahn proti Komisiji, T‑351/02, ZOdl., str. II‑1047, točka 137).

      83      V obravnavani zadevi je treba najprej spomniti, da niti Komisiji niti EPSO v razpisu za prijavo interesa nista vnaprej določila
         števila oseb, ki bodo izbrane. Zato pri izbirnih testih ni šlo za nobeno neposredno primerjavo med kandidati. Kot ugotavlja
         Komisija, se vprašanje njihovega enakega obravnavanja torej ne postavlja na enak način kot pri natečajih.

      84      Kljub temu pa tudi v takih okoliščinah ni mogoče izključiti, da bi lahko dodelitev dodatne točke vsem kandidatom, ki so odgovarjali
         na sporna vprašanja, z namenom njihove nevtralizacije, postavila v boljši položaj nekatere kandidate, ker bi jim omogočila,
         da lažje dosežejo prag uspešnosti preizkusov.

      85      Kar zadeva test verbalnih in numeričnih sposobnosti ni sporno, da sta bili nevtralizirani samo vprašanji št. 31 in 46. Tožeče
         stranke navajajo, da jim je vprašanje št. 46 kljub temu povzročilo toliko težav, da so bile destabilizirane pri nadaljevanju
         preizkusov. Na obravnavi so pojasnile, da so nekateri kandidati to vprašanje izpustili, drugi pa so se trudili, da bi nanj
         odgovorili. Vendar pa je, ob predpostavki, da je to vprašanje zadevne osebe zmotilo ali jih zadržalo bolj kot druge, tako
         da je vplivalo na njihovo sposobnost odgovarjati na vsa vprašanja testa, to rezultat njihovega pristopa do te težave. To pa
         nikakor ne dokazuje, da bi bile zaradi izbranega načina nevtralizacije diskriminirane, pač pa, nasprotno, trditve tožečih
         strank potrjujejo obstoj razlik med njimi in drugimi kandidati (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 17. januarja
         2001 v zadevi Gerochristos proti Komisiji, T‑189/99, Recueil FP, str. I‑A‑11 in II‑53, točka 26). Poleg tega sta bili zgoraj
         navedeni vprašanji nevtralizirani v vseh jezikovnih različicah testa prav zaradi zagotovitve enakega obravnavanja kandidatov.

      86      Očitki zoper nevtralizacijo 153 vprašanj iz testov posebnih znanj različnih profilov pa so brez učinka. Tožeče stranke namreč
         niso opravile testa verbalnih in numeričnih sposobnosti, katerega izločilnost je bila dopustna, kot je pokazala obravnava
         prvega tožbenega razloga.

      87      V teh okoliščinah se izkaže, da rešitev EPSO za nevtralizacijo problematičnih vprašanj ni mogla poseči v enakost kandidatov
         v škodo tožečih strank.

      88      Zato je drugi tožbeni razlog neutemeljen in ga je treba zavrniti.

       Tretji tožbeni razlog glede kršitve člena 1d Kadrovskih predpisov in obveznosti obrazložitve
       Trditve strank
      89      Tožeče stranke trdijo, da so odkrile nekaj nepravilnosti, zaradi katerih se z izpodbijanimi akti krši načelo enakosti. V skladu
         s sodbama Sodišča prve stopnje z dne 24. aprila 2001 v zadevi Torre in drugi proti Komisiji (T‑159/98, Recueil FP, str. I‑A‑83
         in II‑395, točki 46 in 47) in z dne 5. marca 2003 v zadevi Staelen proti Parlamentu (T‑24/01, Recueil FP, str. I‑A‑79 in II‑423,
         točke od 47 do 58) bi morala zato Komisija dokazati, da te nepravilnosti niso vplivale na končni rezultat preizkusov. Komisija
         pa tega ni dokazala.

      90      Tožeče stranke iz tega sklepajo, da je prišlo do kršitve obveznosti obrazložitve in člena 1d(5) Kadrovskih predpisov.

      91      Komisija odgovarja, da ji ni treba zavračati trditev tožečih strank, saj iz njih ne izhaja noben indic glede kakršne koli
         diskriminacije.

      92      Komisija poleg tega v odgovoru na tožbo v zadevi F-75/08 navaja, da je očitek glede kršitve obveznosti obrazložitve brez nadaljnjih
         navedb v zvezi z njim nedopusten. Vsekakor pa naj bi bil neutemeljen, ker so tožeče stranke za razloge za izpodbijane akte
         izvedele iz informacij kandidatom med postopkom izbire, iz odgovorov na „zahteve za ponovno proučitev“, vložene med 30. oktobrom
         in 25. novembrom 2007, ter iz odgovorov na pritožbe z dne 25. januarja 2008.

       Presoja Sodišča za uslužbence
      93      Takoj na začetku je treba ugotoviti, da tretji tožbeni razlog tožečih strank temelji med drugim na členu 1d(5) Kadrovskih
         predpisov, ki pa se za pogodbene uslužbence ne uporablja.

      94      Dalje, zdi se, da je ta tožbeni razlog povezan s prvim in drugim tožbenim razlogom. Ker je Sodišče za uslužbence razsodilo,
         da sta navedena tožbena razloga iz razlogov, navedenih v točki 43 in naslednjih ter točki 77 in naslednjih, neutemeljena,
         se ni treba več spraševati, ali so tožeče stranke dokazale obstoj nepravilnosti, zaradi katerih naj bi bilo z izpodbijanimi
         akti kršeno načelo enakosti. Ta tožbeni razlog je brez učinka. Komisija namreč glede na to, da iz obravnave prvih dveh tožbenih
         razlogov izhaja, da ni bila dokazana nobena nepravilnost pri opravljanju preizkusov, ni mogla izhajati iz tega, da so nepravilnosti
         bile in potem dokazovati, da niso vplivale na končni rezultat navedenih preizkusov in da niso povzročile diskriminacije.

      95      Nazadnje, tožbeni razlog je nejasen. Iz njegovega besedila in še posebej zaradi sklicevanja na zgoraj navedeni sodbi Torre
         in drugi proti Komisiji ter Staelen proti Parlamentu se zdi, da tožeče stranke očitajo Komisiji, da pred Sodiščem za uslužbence
         ni dokazala, da domnevne očitane nepravilnosti ne vplivajo na rezultat spornih testov.

      96      Če je ta razlaga tožbenega razloga pravilna, potem je treba ugotoviti tudi, da so s tem tožeče stranke pomešale, na eni strani,
         obveznost obrazložitve, na katero se sklicujejo in ki v skladu s členom 25 Kadrovskih predpisov in členoma 11 in 81 PZDU predstavlja
         formalnost, vgrajeno v sprejemanje upravnih odločitev s škodljivimi posledicami, ki jih je mogoče izpodbijati pred Sodiščem
         za uslužbence, in, na drugi strani, kontradiktorno razpravo ter izvrševanje pravice do obrambe v sodnem postopku, za katerega
         se zgoraj navedene določbe ne uporabljajo.

      97      Zato je treba tretji tožbeni razlog zavrniti.

      98      Na podlagi vsega navedenega je treba tožbo zavrniti v celoti.

       Stroški
      99      V skladu s členom 87(1) Poslovnika se, ob upoštevanju drugih določb osmega poglavja drugega naslova navedenega poslovnika,
         neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Sodišče za uslužbence lahko v skladu z odstavkom 2 istega
         člena, če to zahteva pravičnost, odloči, da se neuspeli stranki naloži le delno plačilo stroškov ali da se ji plačila stroškov
         ne naloži.

      100    Iz te sodbe izhaja, da so tožeče stranke tiste, ki niso uspele. Poleg tega je Komisija v svojih predlogih izrecno predlagala,
         naj se tožečim strankam naloži plačilo stroškov. Zato je treba tožečim strankam glede na to, da ni razlogov za uporabo člena
         87(2) Poslovnika, naložiti plačilo stroškov.

      101    Kljub temu pa je treba upoštevati, da so tožeče stranke iz zadeve F‑20/08 oziroma tožeča stranka iz zadeve F‑34/08 vložile
         tako navedeni tožbi kot tudi tožbo v zadevi F‑75/08, ki so jo vložile tudi druge tožeče stranke iz zadeve F‑75/08.

      Iz teh razlogov je
      SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (drugi senat)
      razsodilo:
      1.      Tožbe F-20/08, F-34/08 in F-75/08 se zavrnejo.
      2.      J. Apariciu in ostalim tožečim strankam, katerih imena so navedena pod številkami od 1 do 18 priloge, se naloži plačilo stroškov
            v zadevi F‑20/08 in plačilo 19/46 stroškov v zadevi F-75/08. A. Simon se naloži plačilo stroškov v zadevi F-34/08 in plačilo
            1/46 stroškov v zadevi F‑75/08. Tožečim strankam, katerih imena so navedena pod številkami od 19 do 40 in od 42 do 46 priloge,
            se naloži plačilo 26/46 stroškov v zadevi F-75/08.

               Kanninen

                Boruta

                Van Raepenbusch

         Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 29. septembra 2009.

               Sodni tajnik

                      Predsednik

               W. Hakenberg

                     H. Kanninen

         Besedilo te odločbe in v njej navedenih odločb sodišč Evropske unije najdete na spletni strani www.curia.europa.eu

      PRILOGA
      Zaradi velikega števila tožečih strank v teh zadevah njihova imena niso napisana v tej prilogi.
      * Jezik postopka: francoščina.


title: Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 23. septembra 2009.#Kraljevina Španija proti Komisiji Evropskih skupnosti.#Kmetijstvo - Skupna ureditev trga mleka in mlečnih proizvodov - Odprava izvoznih nadomestil za mlečne izdelke, namenjene v Ceuto ali Melillo - Pogoji - Načelo prepovedi diskriminacije - Sorazmernost.#Zadeva T-341/05.

text:
      Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 23. septembra 2009 – Španija proti Komisiji
      (Zadeva T-341/05)
      „Kmetijstvo – Skupna ureditev trga mleka in mlečnih proizvodov – Odprava izvoznih nadomestil za mlečne izdelke, namenjene v Ceuto ali Melillo – Pogoji – Načelo prepovedi diskriminacije – Sorazmernost”
      Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Mleko in mlečni proizvodi – Izvozna nadomestila (člen 34(2), drugi pododstavek, ES; Uredba Sveta št. 1255/1999, člen 31(2)(c) in(3); Uredba Komisije
         št. 909/2005) (Glej točke 21, 38, 48, 49, 69, 72, 74 in od 94 do 96.)

      Predmet

               Predlog za razglasitev ničnosti Uredbe Komisije (ES) št. 909/2005 z dne 16. junija 2005 o določitvi izvoznih nadomestil za
                  mleko in mlečne proizvode (UL L 154, str. 10) v delu, v katerem priloga k tej uredbi Ceuto in Melillo omenja med namembnimi
                  kraji, razvrščenimi v skupino L01.

            Izrek

                  1)

                  	Priloga Uredbe Komisije (ES) št. 909/2005 z dne 16. junija 2005 o določitvi izvoznih nadomestil za mleko in mlečne proizvode
                     se razglasi za nično v delu, v katerem Ceuto in Melillo omenja med namembnimi kraji, razvrščenimi v skupino L01.

                  2)

                  	Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.


Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 24. aprila 2001. # Yvan Torre, Donatella Ineichen in Alessandro Cavallaro proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Uradniki - Javni natečaj. # Zadeva T-159/98.


Sodba Sodišča prve stopnje (sodnik posameznik) z dne 17. januarja 2001. # Ioannis Gerochristos proti Komisiji Evropskih skupnosti. # Javni natečaj COM/A/12/98 - Ničnostna tožba. # Zadeva T-189/99.


Sodba Sodišča (peti senat) z dne 26. februarja 1992. # Royale belge proti Robert Joris. # Predlog za sprejetje predhodne odločbe: Tribunal de paix de Luxembourg - Veliko vojvodstvo Luksemburg. # Zadeva C-333/90.


title: Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. julija 2012.#Content Services Ltd proti Bundesarbeitskammer.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Wien.#Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Direktiva 97/7/ES – Varstvo potrošnikov – Pogodbe pri prodaji na daljavo – Potrošniške informacije – Posredovane ali prejete informacije – Trajni nosilec podatkov – Pojem – Hiperpovezava na spletno mesto ponudnika – Pravica do odstopa od pogodbe.#Zadeva C‑49/11.

text:
               Stranke
               Razlogi za odločitev
               Izrek

            Stranke
            V zadevi C-49/11,
            katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Wien (Avstrija) z odločbo z dne 26. januarja 2011, ki je prispela na Sodišče 3. februarja 2011, v postopku
            Content Services Ltd
            proti
            Bundesarbeitskammer ,
            SODIŠČE (tretji senat),
            v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, J. Malenovský, E. Juhász (poročevalec), G. Arestis in T. von Danwitz, sodniki,
            generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
            sodna tajnica: A. Impellizzeri, administratorka,
            na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 26. januarja 2012,
            ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
            – za Content Services Ltd J. Öhlböck, odvetnik,
            – za Bundesarbeitskammer A. M. Kosesnik-Wehrle in S. Langer, odvetnika,
            – za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, zastopnica,
            – za belgijsko vlado T. Materne, zastopnik,
            – za nemško vlado T. Henze in J. Kemper, zastopnika,
            – za grško vlado G. Kotta, F. Dedousi in G. Alexaki, zastopnice,
            – za italijansko vlado G. Palmieri, zastopnica, skupaj z L. D’Asciem, avvocato dello Stato,
            – za nizozemsko vlado C. M. Wissels in B. Koopman, zastopnici,
            – za Evropsko komisijo M. Owsiany-Hornung in S. Grünheid, zastopnici,
            po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. marca 2012
            izreka naslednjo
            Sodbo

            Razlogi za odločitev
            1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(1) Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 319).
            2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Content Services Ltd (v nadaljevanju: Content Services) in Bundesarbeitskammer glede oblike, v kateri mora potrošnik, ki je prek spleta sklenil pogodbo pri prodaji na daljavo, pridobiti informacije v zvezi s to pogodbo.
            Pravni okvir
            Pravo Unije
            3. V uvodnih izjavah 9, 11, 13, 14 in 22 Direktive 97/7 je navedeno:
            „(9) […] pogodbe, sklenjene na daljavo, pomenijo uporabo enega ali več sredstev za komuniciranje na daljavo; […] stalni razvoj teh sredstev obveščanja ne dopušča sestave izčrpnega seznama, ampak zahteva opredelitev načel, ki bodo veljavna tudi za tista sredstva, ki še niso v široki uporabi;
            […]
            (11) […] uporaba sredstev za komuniciranje na daljavo ne sme voditi v zmanjšanje informacij, ki so potrošniku na voljo; […] informacije, ki jih je treba poslati potrošniku, [morajo] biti torej določene za uporabo kakršnega koli komunikacijskega sredstva; […]
            […]
            (13) […] informacije, ki jih razširjajo nekatere elektronske tehnologije, [so] velikokrat kratkoročne, če niso prejete preko stalnega [trajnega] medija; […] potrošnik [mora torej] pravočasno prejeti pisno obvestilo, da bi tako imel dovolj informacij, potrebnih za pravilno izvajanje pogodbe;
            (14) […] potrošnik [si] ne more v tistem trenutku ogledati izdelka ali se prepričati o vrsti opravljene storitve pred sklenitvijo pogodbe; […] treba [je] predpisati pravico do odstopa [od] pogodbe, razen če v tej direktivi ni določeno drugače; […]
            (22) […] ob uporabi novih tehnologij potrošnik ne more kontrolirati uporabljenih sredstev za komuniciranje; […] potrebno [je torej] določiti, da je dokazno breme lahko na strani ponudnika;
            […]“.
            4. Člen 4 te direktive z naslovom „Predhodna informacija“ določa:
            „1. Pravočasno pred sklenitvijo vsake pogodbe pri prodaji na daljavo mora potrošnik dobiti naslednje podatke:
            (a) ime ponudnika in v primeru, ko je v pogodbah določeno vnaprejšnje plačilo, tudi njegov naslov;
            (b) glavne značilnosti blaga ali storitev;
            (c) ceno blaga ali storitev, vključno z vsemi davki;
            (d) stroške dostave, kadar je to primerno;
            (e) podrobnosti o plačilu, dostavi ali izvedbi;
            (f) možnosti pravice do odstopa, razen v primerih iz člena 6(3);
            […]
            2. Podatki iz odstavka 1, katerih komercialni namen mora biti jasno izražen, morajo biti jasni in razumljivi, v obliki, ki je v vsakem pogledu primerna uporabljenim sredstvom za komuniciranje na daljavo, ter s potrebnim upoštevanjem zlasti načel dobre vere v trgovskih poslih in načel, ki urejajo varstvo tistih, ki v skladu z zakonodajo držav članic ne morejo dati svojega soglasja, na primer mladoletnih oseb.
            […]“
            5. Člen 5 te direktive z naslovom „Pisna potrditev informacij“ določa:
            „1. Potrošnik mora prejeti pisno potrdilo o informacijah ali potrdilo v obliki drugega trajnega razpoložljivega in dosegljivega sredstva za informiranje [na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov], ki so navedeni v členu 4(1)(a) do (f), pravočasno med izvajanjem pogodbe in najkasneje ob dobavi, če gre za blago, ki se ne dobavlja tretjim osebam, razen če je potrošnik dobil pisno informacijo [je bila potrošniku posredovana pisna informacija] že pred sklenitvijo pogodbe ali mu je bila dana v obliki drugega trajnega razpoložljivega in dosegljivega sredstva za informiranje [na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov].
            V vsakem primeru je treba poskrbeti za:
            – pisno informacijo o pogojih in postopkih za uveljavljanje pravice do odstopa, v skladu s členom 6, vključno s primeri, navedenimi v členu 6(3), prva alinea,
            – popolni naslov poslovnega sedeža ponudnika, na katerega potrošnik lahko naslovi pritožbe,
            – informacije o servisih in o obstoječi garanciji,
            – o pogojih odstopa od pogodbe, pri pogodbah za nedoločen čas ali pogodbah, ki so sklenjene za več kakor eno leto.
            2. Odstavek 1 se ne uporablja za storitve, ki se opravijo z uporabo sredstev za komuniciranje na daljavo, če so opravljene ob eni sami priložnosti in jih zaračuna operater sredstev za komuniciranje na daljavo. Vendar pa mora potrošnik v vseh primerih imeti možnost dobiti točni naslov poslovnega sedeža ponudnika, na katerega mu lahko pošlje svoje pritožbe.“
            6. Člen 6 Direktive 97/7 z naslovom „Pravica do odstopa od pogodbe“ določa:
            „1. Za vsako pogodbo pri prodaji na daljavo ima potrošnik rok najmanj sedem delovnih dni za odstop od pogodbe brez penalov in brez navajanja razlogov. […]
            […]
            3. Razen če se pogodbeni stranki ne dogovorita drugače, potrošnik ne more uveljavljati pravice do odstopa, predvidene v odstavku 1, od pogodb:
            – za provizijo od storitev, če se je izvajanje s potrošnikovo privolitvijo začelo pred koncem roka sedmih delovnih dni, navedenega v odstavku 1,
            […]“
            7. Člen 14 Direktive 97/7 z naslovom „Minimalna klavzula“ določa, da lahko države članice na področju, ki ga ureja ta direktiva, uvedejo ali obdržijo bolj stroge določbe, združljive s Pogodbo DEU, da bi zagotovile višjo raven varstva potrošnikov. Če je to primerno, takšne določbe v splošnem interesu na njihovem ozemlju vključujejo prepoved prodaje določenega blaga ali storitev, zlasti medicinskih izdelkov, po pogodbah pri prodaji na daljavo, s potrebnim upoštevanjem Pogodbe.
            8. Za namene Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/65/ES z dne 23. septembra 2002 o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo in o spremembi Direktive Sveta 90/619/EGS ter direktiv 97/7/ES in 98/27/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 4, str. 321) „trajni nosilec podatkov“ v skladu s členom 2(f) pomeni „vsak nosilec podatkov, ki potrošniku omogoča shranjevanje osebno nanj naslovljenih podatkov tako, da so mu dostopni za poznejšo uporabo za obdobje, skladno z nameni teh podatkov, in da mu omogočajo nespremenjeno ponovno predlaganje shranjenih podatkov“.
            9. Za namene Direktive 2002/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. decembra 2002 o zavarovalnem posredovanju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 4, str. 330) „trajni medij“ v skladu s členom 2, točka 12, pomeni „vsakršni instrument, ki stranki omogoča shraniti osebno naslovljene podatke, tako da so dostopni za poznejše prebiranje [pregledovanje] tako dolgo, kot je potrebno za namene teh podatkov, in ki omogoča nespremenjeno predvajanje shranjenih podatkov“.
            10. Za namene Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL L 133, str. 66, popravek v UL L 207, str. 14, UL L 199, str. 40, in UL L 234, str. 46) „trajni nosilec podatkov“ v skladu s členom 3(m) pomeni „vsak instrument, ki omogoči potrošniku, da informacije, namenjene njemu osebno, shrani na tak način, da mu je dostopen za prihodnje potrebe toliko časa, kolikor zadostuje za namene informiranja, in ki dovoljuje nespremenjeno reprodukcijo shranjenih informacij“.
            11. Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 304, str. 64) na podlagi člena 31 razveljavlja zadnjenavedeno direktivo od 13. junija 2014. Za namene Direktive 2011/83 „trajni nosilec podatkov“ v skladu s členom 2, točka 10, pomeni „vsak instrument, ki potrošniku ali trgovcu omogoča, da njemu osebno namenjene informacije shrani tako, da so mu dostopne za prihodnje potrebe za obdobje, ki je ustrezno za namene informiranja, in ki omogoča nespremenjeno reprodukcijo shranjenih informacij“.
            Avstrijsko pravo
            12. Direktiva 97/7 je bila v nacionalno pravo prenesena z zakonom o varstvu potrošnikov (Konsumentenschutzgesetz) z dne 8. marca 1979 (BGBl. 140/1979) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja zadeve o glavni stvari (v nadaljevanju: KSchG).
            13. Člen 5c(1) KSchG določa:
            „Potrošnik mora pravočasno, preden odda naročilo, prejeti informacije o:
            1. imenu (poslovnem nazivu) in kontaktnem naslovu podjetja,
            2. glavnih značilnostih blaga ali storitev,
            3. ceni blaga ali storitev, vključno z vsemi davki,
            4. stroških dostave, kadar je to primerno,
            5. podrobnostih o plačilu, dostavi ali izvedbi storitve,
            6. možnosti pravice do odstopa, razen v primerih iz člena 5f;
            […]“
            14. Člen 5d(1) in (2) KSchG določa:
            „(1) Potrošnik mora prejeti pisno potrdilo o informacijah iz člena 5c(1), točke od 1 do 6, [KSchG] pravočasno med izvajanjem pogodbe in najkasneje ob dobavi, če gre za blago, ki se ne dobavlja tretjim osebam, razen če je potrošnik dobil te informacije že pred sklenitvijo pogodbe. Pisno potrdilo (obvestilo o informacijah) nadomešča potrdilo na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov.
            (2) Potrošniku je treba pravočasno pisno ali na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov posredovati te informacije:
            1. informacije o pogojih in postopkih za uveljavljanje pravice do odpovedi v skladu s členom 5e, vključno s primeri, navedenimi v členu 5f, točka 1,
            2. popolni naslov poslovnega sedeža podjetnika, na katerega lahko potrošnik po potrebi naslovi pritožbe,
            3. informacije o servisih in veljavnih garancijskih pogojih in
            4. informacije o pogojih odstopa od pogodbe, kadar gre za pogodbe za nedoločen čas ali pogodbe, ki so sklenjene za več kakor eno leto.“
            15. Člen 5e, od (1) do (3), KSchG določa:
            „1. Potrošnik lahko odpove pogodbo, ki jo je sklenil na daljavo, ali razveljavi naročilo, oddano na daljavo, do izteka rokov iz odstavkov 2 in 3. Zadošča izjava o odpovedi, ki je poslana pred iztekom roka.
            2. Odpovedni rok je sedem delovnih dni in sobota se ne šteje kot delovni dan. Pri pogodbah o dobavi blaga rok teče od dneva, ko potrošnik prejme blago, pri pogodbah o storitvah pa od dneva sklenitve pogodbe.
            3. Če podjetje ne izpolni svojih obveznosti glede informacij v smislu člena 5d, (1) in (2), je rok za odpoved pogodbe tri mesece, teče pa od datumov, navedenih v odstavku 2. Če podjetje med tem rokom izpolni svoje obveznosti, začne rok za uveljavljanje pravice do odpovedi pogodbe iz odstavka 2 teči od datuma, ko je podjetje posredovalo informacije.“
            16. Potrošnik v skladu s členom 5f(1) KSchG nima pravice do odpovedi pogodbe v primeru pogodb o storitvah, če se je izvajanje pogodbe s potrošnikovo privolitvijo začelo v sedmih delovnih dneh od njene sklenitve.
            Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
            17. Content Services je družba z omejeno odgovornostjo angleškega prava, ki posluje prek podružnice v Mannheimu (Nemčija) in na svojem spletnem mestu, ki je v nemškem jeziku in ki je dostopno tudi v Avstriji, ponuja različne spletne storitve. S tega spletnega mesta je mogoče med drugim naložiti brezplačno programsko opremo ali poskusne različice plačljive programske opreme.
            18. Uporabniki interneta morajo, da bi lahko uporabili to spletno mesto, izpolniti prijavo. Pri oddaji naročila morajo z odkljukanjem posebnega polja v prijavnici izjaviti, da sprejemajo splošne prodajne pogoje in se odpovedujejo pravici do odstopa. Informacije, določene v členih 4 in 5 Direktive 97/7, in sicer zlasti o pravici do odstopa, se uporabnikom interneta ne prikažejo neposredno, vendar si jih lahko ogledajo tako, da kliknejo na povezavo, ki je na strani, kjer se sklene pogodba. Sklenitev pogodbe o naročnini z družbo Content Services ni mogoča, če to polje ni odkljukano.
            19. Zadevni uporabnik interneta po oddaji naročila od družbe Content Services prejme elektronsko sporočilo, ki vsebuje povezavo na spletni naslov, skupaj z uporabniškim imenom in geslom. S tem sporočilom je uporabnik interneta med drugim obveščen, da bo imel, ko bo vpisal uporabniško ime in geslo, neposreden dostop do vsebine spletnega mesta in da mora na varnem shraniti podatke o dostopu do tega mesta.
            20. To elektronsko sporočilo ne vsebuje informacij o pravici do odstopa od pogodbe. Informacije o tej pravici je mogoče pridobiti le prek povezave, ki je poslana v tem sporočilu.
            21. Uporabnik interneta nato od družbe Content Services dobi račun v znesku 96 EUR za 12-mesečni dostop do vsebin spletnega mesta. Na tem računu je opozorilo, da je zadevni uporabnik interneta soglašal z odpovedjo pravici do odstopa od pogodbe in da torej nima več možnosti odpovedati pogodbe o naročnini.
            22. Postopek v glavni stvari je sprožil Bundesarbeitskammer – organ, ki opravlja nalogo varstva potrošnikov in ima sedež na Dunaju (Avstrija) – ki izpodbija poslovno prakso družbe Content Services, ker krši številne določbe, ki jih pravo Unije in nacionalno pravo določata glede varstva potrošnikov.
            23. Družba Content Services, ki ni uspela pri Handelsgericht Wien, je sodbo tega sodišča izpodbijala pri Oberlandesgericht Wien.
            24. Oberlandesgericht Wien navaja, da v obravnavanem primeru informacije o pravici do odstopa od pogodbe niso navedene v samem potrditvenem sporočilu in jih je mogoče pridobiti le prek povezave, ki je poslana v tem sporočilu. Spletno mesto bi se torej lahko kadarkoli spremenilo in naj zato ne bi bilo trajno na voljo potrošniku.
            25. Ker je Oberlandesgericht Wien menilo, da je razlaga določb Direktive 97/7 nujna za odločitev v sporu, ki mu je predložen, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
            „Ali je izpolnjena zahteva iz člena 5(1) Direktive [97/7], v skladu s katero mora potrošnik potrdilo o informacijah, navedenih v tej direktivi, prejeti na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov, razen če je bila potrošniku že ob sklenitvi pogodbe informacija dana na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov, če je potrošniku ta informacija dana na voljo s hiperpovezavo na spletno mesto podjetja, ki jo je mogoče najti v besedilu, ki ga mora potrošnik z odkljukanjem označiti kot prebrano, da lahko sklene pogodbeno razmerje?“
            Vprašanje za predhodno odločanje
            26. Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(1) Direktive 97/7 razlagati tako, da poslovna praksa, da se informacije, določene v tej določbi, zagotovijo potrošniku le s hiperpovezavo na spletno mesto zadevnega podjetja, izpolnjuje zahteve iz te določbe.
            27. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da lahko potrošniki, preden sklenejo pogodbo o prodaji na daljavo, informacije glede – med drugim – pravice do odstopa od pogodbe pridobijo le tako, da kliknejo na povezavo, ki jih napoti na del spletnega mesta družbe Content Services. Iz tega predloga je prav tako razvidno, da ti potrošniki po oddaji naročila od družbe Content Services prejmejo elektronsko sporočilo, ki ne vsebuje nobenega podatka v zvezi s to pravico, ampak je v njem povezava na spletno mesto družbe Content Services, kjer je mogoče pridobiti nekatere informacije o pravici do odstopa od pogodbe.
            28. V skladu s členom 5(1) Direktive 97/7 mora potrošnik pravočasno prejeti pisno potrdilo o informacijah ali potrdilo na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov, razen če je potrošnik dobil pisno informacijo že pred sklenitvijo pogodbe ali mu je bila dana na takem drugem nosilcu.
            29. Iz te določbe je razvidno, da je trgovec, kadar da potrošniku pred sklenitvijo pogodbe na voljo nekatere informacije drugače kot pisno ali na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov, dolžan upoštevne informacije potrditi pisno ali na takem drugem nosilcu.
            30. V postopku v glavni stvari se postavlja vprašanje, ali je del poslovne prakse družbe Content Services posredovanje upoštevnih informacij potrošniku na trajnem nosilcu podatkov pred sklenitvijo pogodbe ali to, da ta potrošnik naknadno prejme potrditev teh informacij na takem nosilcu.
            31. Prvič, preučiti je treba, ali so bile v okviru te poslovne prakse upoštevne informacije „posredovane“ potrošniku ali pa jih je ta „prejel“ v smislu člena 5(1) Direktive 97/7.
            32. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da niti Direktiva 97/7 niti dokumenti, ki so upoštevni za njeno razlago, kot so pripravljalni akti, ne ponujajo pojasnil glede natančnega pomena besed „prejeti“ in „posredovati“, ki sta navedeni v členu 5(1) te direktive. Zato je za določitev pomena teh besed treba uporabiti njun običajen pomen v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati kontekst, v katerem sta uporabljeni, in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del sta (glej v tem smislu sodbo z dne 10. marca 2005 v zadevi easyCar, C-336/03, ZOdl., str. I-1947, točki 20 in 21).
            33. Glede običajnega pomena v vsakdanjem jeziku je treba po vzoru Komisije navesti, da besedi „prejeti“ in „posredovati“, ki sta uporabljeni v tej določbi, napotujeta na postopek prenosa, prva z vidika potrošnika, druga pa z vidika dobavitelja. V okviru postopka prenosa informacij ni nujno, da njihov naslovnik izvede kako posebno dejanje. Nasprotno, v primeru, da je potrošniku poslana povezava, mora ta, da se seznani z zadevnimi informacijami, aktivno delovati in mora v vsakem primeru klikniti na to povezavo.
            34. V zvezi s kontekstom, v katerem sta ti besedi uporabljeni, je treba opozoriti, da je namen člena 5(1) Direktive 97/7 zagotoviti, da se potrošniku posredujejo informacije, ki so potrebne za pravilno izvajanje pogodbe in predvsem za uveljavljanje njegovih pravic, zlasti pravice do odstopa od pogodbe. Kot poudarja italijanska vlada, ta določba vsebuje vrsto zahtev za zaščito potrošnikov, ki so šibka stranka v pogodbenih razmerjih, sklenjenih na daljavo.
            35. V zvezi s tem je treba tudi navesti, da medtem ko se je zakonodajalec Unije v členu 4 Direktive 97/7 v veliki večini jezikovnih različic odločil za nevtralno formulacijo, v skladu s katero mora potrošnik „dobiti“ upoštevne informacije, pa se je v členu 5(1) te direktive odločil za bolj zavezujoči termin za trgovca, v skladu s katerim mora potrošnik „prejeti“ potrdilo o teh informacijah. Ta termin namreč izraža idejo, da glede potrdila o informacijah potrošnikom zadošča njihovo pasivno ravnanje.
            36. Cilj Direktive 97/7 je s priznanjem določenih pravic na področju pogodb, sklenjenih na daljavo, potrošnikom zagotoviti razširjeno varstvo. Cilj zakonodajalca Unije je, kot je to razvidno iz uvodne izjave 11 te direktive, preprečiti, da bi uporaba sredstev za komuniciranje na daljavo povzročila, da je potrošniku na voljo manj informacij.
            37. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da informacije na spletnem mestu prodajalca, če je do njih mogoče dostopati le prek povezave, ki je bila poslana potrošniku, niso niti „posredovane“ temu potrošniku niti jih ta ni „prejel“ v smislu člena 5(1) Direktive 97/7.
            38. Drugič, preveriti je treba, ali se spletno mesto, kjer so informacije na voljo potrošnikom prek povezave, ki jo je poslal prodajalec, šteje za „trajni nosilec podatkov“ v smislu člena 5(1) Direktive 97/7.
            39. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da ta določba daje izbiro, in sicer mora potrošnik upoštevne informacije prejeti „pisno“ ali pa „na drugem trajnem nosilcu podatkov“.
            40. Iz tega je mogoče sklepati, da je zakonodajalec Unije določil dva funkcionalno enakovredna pristopa in tako zahteval, da sta taka nosilca enakovredna.
            41. V teh okoliščinah je, kot tudi izhaja iz stališč, ki so jih Sodišču predložile avstrijska, belgijska in grška vlada, mogoče šteti, da nadomestilo za nosilec v papirni obliki lahko ustreza zahtevam varstva potrošnika v okviru novih tehnologij, če izpolnjuje iste naloge kot nosilec v papirni obliki.
            42. Iz tega sledi, da mora trajni nosilec podatkov v smislu člena 5(1) Direktive 97/7 na enak način kot nosilec v papirni obliki potrošniku zagotoviti informacije iz te določbe, da mu omogoči uveljavljanje njegovih pravic, če je to potrebno.
            43. Če nosilec podatkov potrošniku omogoča, da shrani informacije, ki so osebno naslovljene nanj, zagotavlja, da se njihova vsebina ne spremeni in da so dostopne v ustreznem obdobju, ter potrošniku daje možnost, da jih nespremenjene reproducira, ga je mogoče šteti za „trajnega“ v smislu te določbe.
            44. Tak pristop potrjujejo opredelitve pojma „trajni nosilec podatkov“, ki jih je zakonodajalec Unije določil v drugih zakonskih aktih, zlasti v členu 2(f) Direktive 2002/65, členu 2, točka 12, Direktive 2002/92 in členu 3(m) Direktive 2008/48. Čeprav se te direktive v obravnavanem primeru ne uporabljajo, ni razloga, da bi šteli – kot je generalni pravobranilec izpostavil v točki 36 sklepnih predlogov – da se sklicujejo na drugačen pojem kot tisti, ki je uporabljen v Direktivi 97/7. Taka ugotovitev velja toliko bolj za Direktivo 2011/83, ki bo z 13. junijem 2014 nadomestila Direktivo 97/7 in ki v členu 2, točka 10, pojem „trajni nosilec podatkov“ opredeljuje v skladu z merili, navedenimi v prejšnji točki.
            45. Istemu pristopu je pri opredelitvi pojma „trajni nosilec podatkov“ v smislu Direktive 2002/92 sledilo Sodišče Evropskega združenja za svobodno trgovino (EFTA) v sodbi z dne 27. januarja 2010 v zadevi Inconsult Anstalt proti Finanzmarktaufsicht (E-4/09, EFTA Court Report, str. 86).
            46. Iz spisa pa ni razvidno, da spletno mesto prodajalca, na katero napotuje povezava, ki je bila poslana potrošniku, temu omogoča, da shrani informacije, ki so nanj osebno naslovljene, tako da lahko v ustreznem obdobju do njih dostopa in jih reproducira nespremenjene, ne da bi prodajalec lahko enostransko spremenil njihovo vsebino.
            47. Družba Content Services se sklicuje na poročilo European Securities Markets Expert Group (ESME) iz leta 2007, ki razlikuje med „običajnimi spletnimi mesti“ („ordinary websites“) in „sofisticiranimi spletnimi mesti“ („sophisticated websites“) in ki šteje, da so lahko nekatera sofisticirana spletna mesta trajni nosilec podatkov.
            48. Družba Content Services navaja, da tehnični napredek in hitre spremembe novih tehnologij omogočajo izdelavo spletnih mest, ki lahko zagotovijo, da potrošnik v ustreznem obdobju informacije shrani, do njih dostopa in jih reproducira, ne da bi jih prenesel v območje pod svojim nadzorom.
            49. Ne da bi preučili vprašanje, ali lahko uporaba takega razvitega spletnega mesta zadosti zahtevam iz Direktive 97/7, ni sporno – kar je priznala sama družba Content Services – da se za dejavnost, ki je sporna v postopku v glavni stvari, ne uporablja tako spletno mesto.
            50. Zato je treba ugotoviti, da spletnega mesta, kakršno je to v postopku v glavni stvari, katerega informacije so potrošnikom dostopne le prek povezave, ki jim jo pošlje prodajalec, ni mogoče šteti za „trajni nosilec podatkov“ v smislu člena 5(1) Direktive 97/7.
            51. Glede na vse navedene ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(1) Direktive 97/7 razlagati tako, da poslovna praksa, v skladu s katero se dostop do informacij iz te določbe omogoči le prek povezave na spletno mesto zadevnega podjetja, ne izpolnjuje zahtev iz te določbe, ker teh informacij to podjetje ne „posreduje“ niti jih potrošnik ne „prejme“ v smislu te določbe, in da spletnega mesta, kakršno je to v postopku v glavni stvari, ni mogoče šteti za „trajni nosilec podatkov“ v smislu člena 5(1).
            Stroški
            52. Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

            Izrek
            Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
            Člen 5(1) Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo je treba razlagati tako, da poslovna praksa, v skladu s katero se dostop do informacij iz te določbe omogoči le prek povezave na spletno mesto zadevnega podjetja, ne izpolnjuje zahtev iz te določbe, ker teh informacij to podjetje ne „posreduje“ niti jih potrošnik ne „prejme“ v smislu te določbe, in da spletnega mesta, kakršno je to v postopku v glavni stvari, ni mogoče šteti za „trajni nosilec podatkov“ v smislu člena 5(1).