               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli16. 7. 2021
            COM(2021) 388 final
            2021/0208(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o pristúpení Európskej únie k Dohovoru o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               •Dôvody a ciele návrhu

                  Podniky a občania EÚ, ktorí sa v súčasnosti usilujú o to, aby sa rozsudok vydaný v EÚ uznal a vykonal v krajine mimo EÚ, sú vystavení nejednotnému právnemu prostrediu, keďže neexistuje komplexný medzinárodný rámec v oblasti uznávania a vykonávania cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. Znamená to, že súdom uznaní veritelia sa musia boriť so spleťou rôznorodých vnútroštátnych právnych predpisov krajín mimo EÚ o prijímaní cudzích rozsudkov, ako aj s platnými dvojstrannými, regionálnymi a mnohostrannými zmluvami. Preto osoby, ktoré sa zapájajú do medzinárodných súdnych sporov, musia investovať zdroje, čas a často aj externú expertízu na prípravu odolnej súdnej stratégie na to, aby mali šancu, že sa ich rozsudok vykoná. Táto komplexnosť, ako aj súvisiace náklady a právna neistota sú odrádzajúcimi faktormi, ktoré môžu viesť podniky a občanov buď k tomu, aby sa vyhli súdnym sporom a hľadali iné formy riešenia sporov, vzdali sa uplatnenia svojich nárokov alebo sa rozhodli, že sa vôbec nezapoja do medzinárodných transakcií. To zase môže mať negatívny vplyv na ochotu podnikov a občanov EÚ zapojiť sa do medzinárodného obchodu a investičných činností. Neistý výkon rozsudkov EÚ v krajinách mimo EÚ má navyše za následok obmedzovanie práva podnikov a občanov EÚ na prístup k spravodlivosti.

                  Rast medzinárodného obchodu a investičných tokov zvyšuje tieto právne riziká pre podniky a občanov EÚ, túto situáciu však možno riešiť prostredníctvom predvídateľného systému cezhraničného uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach. Až donedávna však výkon cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach nebol na medzinárodnej úrovni komplexne regulovaný, hoci existuje niekoľko dvojstranných alebo mnohostranných dohôd s obmedzeným rozsahom pôsobnosti. Táto situácia sa zmenila prijatím Dohovoru o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach (ďalej len „dohovor o rozsudkoch“)
                     1
                   v júli 2019.

               Dohovor o rozsudkoch prijatý pod záštitou Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného (ďalej len „Haagska konferencia“) má potenciál zlepšiť súčasný systém obehu cudzích rozsudkov. Cieľom dohovoru je podporovať efektívny prístup k spravodlivosti pre všetkých a uľahčiť mnohostranný obchod a investície založené na pravidlách, ako aj mobilitu, prostredníctvom justičnej spolupráce
                  2
               .

               Európska únia vždy podporovala vytvorenie mnohostranného systému uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, a aktívne sa preto zapájala do procesu rokovaní o dohovore so zreteľom na jej možné pristúpenie k tomuto budúcemu medzinárodnému systému. Na základe mandátu, ktorý Rada udelila Európskej komisii v máji 2016
                  3
               , Komisia zastupovala záujmy Únie počas procesu rokovaní na Haagskej konferencii.

               Rokovania o dohovore o rozsudkoch boli úspešne ukončené v júli 2019 a dohovor je v súčasnosti otvorený na podpis, ratifikáciu alebo pristúpenie. Ak Európska únia pristúpi k dohovoru o rozsudkoch, ako Komisia navrhuje, dohovor by sa uplatňoval na uznávanie a výkon prichádzajúcich a odchádzajúcich rozsudkov medzi členskými štátmi EÚ a ostatnými zmluvnými štátmi dohovoru.

               Tento návrh je v súlade s cieľmi Komisie stanovenými v Politických usmerneniach pre Európsku komisiu (2019 – 2024)
                  4
               , najmä v súvislosti s prioritou „Nový impulz pre európsku demokraciu“
                  5
               . Je v súlade so záväzkom Únie presadzovať v medzinárodných vzťahoch multilateralizmus a je pravdepodobné, že ďalšie krajiny a obchodných partnerov EÚ povzbudí k tomu, aby sa pripojili k dohovoru o rozsudkoch. Pristúpenie EÚ k mnohostrannému dohovoru o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach by bolo v súlade aj s politikou Únie zameranou na zvýšenie rastu medzinárodného obchodu a zahraničných investícií a mobilitu občanov na celom svete.

               •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky

                  Európska únia má dobre rozvinutý systém
                     6
                   vzájomného uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach medzi členskými štátmi, ktorý bol zavedený ako nevyhnutný doplnok jej jednotného trhu.

                     Nariadenie Brusel Ia

                     7
                   sa však neuplatňuje na uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v krajinách mimo EÚ.

                  Na medzinárodnej úrovni EÚ uzavrela medzinárodný dohovor so štátmi EHP a Švajčiarskom (Lugánsky dohovor z roku 2007
                     8
                  ). Okrem toho prvý pokus o vytvorenie mnohostranného rámca pre uznávanie a výkon rozsudkov viedol k uzavretiu Dohovoru o voľbe súdu z roku 2005
                     9
                  . Tento dohovor zabezpečuje uznávanie a výkon rozsudkov v prípadoch, keď sa strany dohodli na súde, ktorý má výlučnú právomoc pojednávať o ich spore. Únia tento dohovor ratifikovala v roku 2015, čiže dohovor je teraz súčasťou acquis Únie.

                  Okrem dohovoru o voľbe súdu z roku 2005, ktorý má len obmedzený rozsah pôsobnosti, neexistuje žiaden globálny multilaterálny rámec pre obeh rozsudkov.

                  Dohovor o rozsudkoch by tak doplnil existujúci právny rámec v Únii a zabezpečil by obeh cudzích rozsudkov nad rámec existujúceho systému uplatniteľného medzi EÚ a štátmi EHP a Švajčiarskom.

               Ak by sa neurobilo žiadne vyhlásenie, dohovor by vnútorné acquis EÚ nijak nezmenil, pretože tieto dva nástroje sa uplatňujú v odlišných kontextoch
                  10
               . Dôvodom je, že nariadenie Brusel Ia sa uplatňuje na uznávanie a výkon rozsudkov v rámci EÚ, zatiaľ čo dohovor by sa vzťahoval na rozsudky pochádzajúce z krajín mimo EÚ. Vyhlásenie je však potrebné na zaistenie toho, aby sa pristúpením k dohovoru neovplyvnilo splnenie politických cieľov nariadenia Brusel Ia. Konkrétnejšie, v prípadoch týkajúcich sa nájmu na obchodné účely nariadenie Brusel Ia priznáva výlučnú právomoc súdom v členskom štáte, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza. Dohovor o rozsudkoch nezahŕňa takéto pravidlá upravujúce výlučnú právomoc v oblasti obchodného nájmu. Na základe dohovoru by preto členské štáty boli povinné uznávať a vykonávať rozsudky tretích krajín o obchodných nájmoch nehnuteľností, ktoré sa nachádzajú na ich území. Bolo by to v rozpore s politickým cieľom nariadenia Brusel Ia priznať súdom v EÚ výlučnú právomoc v sporoch týkajúcich sa nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ.

               Pri pristúpení by sa preto malo urobiť cielené vyhlásenie, ktorým sa vylúči uznávanie a výkon rozsudkov o obchodných nájmoch nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ. Toto obmedzené vyhlásenie zaručuje súlad dohovoru s acquis EÚ bez toho, aby bránilo úplnému splneniu všetkých politických cieľov tohto návrhu.

               •Súlad s ostatnými politikami Únie

                  Dohovor o rozsudkoch je výsledkom postupného procesu uľahčovania obehu rozsudkov na celom svete. Vychádza z dohovoru o voľbe súdu z roku 2005 a jeho cieľom je rozšíriť rozsah pôsobnosti rozsudkov, ktoré môžu byť v obehu medzi štátmi. Cieľom dohovorov prijatých pod záštitou Haagskej konferencie je, aby sa tak dialo bez zasahovania do osobitných dohovorov, ktoré môžu existovať v konkrétnych oblastiach, ako sú námorné a dopravné záležitosti, a do existujúcich dvojstranných dohovorov.

                  Dohovor o rozsudkoch má vďaka zvýšeniu právnej istoty a obmedzeniu nákladov a trvania konaní v medzinárodných súdnych sporoch potenciál podnietiť podniky a občanov EÚ, aby sa zapojili do medzinárodných transakcií, čo by viedlo k zvýšeniu objemov cezhraničného obchodu a investícií.

                  Pristúpenie k dohovoru o rozsudkoch je napokon v súlade so záväzkom Únie presadzovať multilateralizmus a globálny poriadok založený na pravidlách.

               2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právny základ

               Právomoc Únie regulovať záležitosti týkajúce sa uznávania a výkonu cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach je založená na článku 81 ods. 2 písm. a) ZFEÚ.

               V súlade s článkom 3 ods. 2 ZFEÚ má Únia výlučnú právomoc uzavrieť medzinárodnú dohodu, ak môžu byť uzavretím zmlúv dotknuté spoločné pravidlá EÚ alebo pozmenený rozsah ich pôsobnosti. V dôsledku prijatia nariadenia Brusel I Únia nadobudla takúto výlučnú vonkajšiu právomoc upravovať záležitosti týkajúce sa uznávania a výkonu rozsudkov tretích krajín v občianskych a obchodných veciach
                  11
               .

               Dohovor o rozsudkoch o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov teda patrí do tejto výlučnej vonkajšej právomoci Únie. Únia k nemu môže pristúpiť na základe článku 81 ods. 2 písm. a) a článku 218 ods. 6 písm. a) ZFEÚ.

               •Subsidiarita (v prípade inej ako výlučnej právomoci)

                  Neuplatňuje sa.

               •Proporcionalita

                  Cieľom tohto návrhu je zlepšiť prístup strán EÚ k spravodlivosti tým, že sa uľahčí uznávanie a výkon rozsudkov vydaných súdmi v EÚ bez ohľadu na to, kde má dlžník majetok, zvýšiť právnu istotu pre podniky a občanov zapojených do medzinárodných transakcií, znížiť náklady na konania v cezhraničných súdnych sporoch a skrátiť ich trvanie. Tento návrh má zároveň za cieľ umožniť uznávanie a výkon rozsudkov tretích krajín v EÚ len vtedy, ak sú dodržané základné zásady práva EÚ a ak nie je dotknuté vnútorné acquis.

               Tieto ciele možno dosiahnuť len dodržiavaním systému vzájomného uznávania a výkonu rozsudkov medzi štátmi, ako je systém prijatý v dohovore o rozsudkoch. Členské štáty už nemajú možnosť rokovať o mnohostranných alebo dvojstranných dohovoroch o uznávaní a výkone rozsudkov, pretože vonkajšia právomoc v oblasti medzinárodnej právomoci a uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach prináleží výlučne Európskej únii.

               Jednostranným konaním na úrovni EÚ by sa vyššie uvedené ciele nedosiahli, pretože by sa neuľahčilo uznávanie a výkon rozsudkov EÚ v krajinách mimo EÚ.

               Pristúpiť k existujúcemu multilaterálnemu rámcu, ktorý EÚ pomohla dohodnúť, by bolo efektívnejšie ako začať dvojstranné rokovania so štátmi mimo EÚ. V závislosti od toho, koľko štátov bude dohovor dodržiavať, by dohovor zaistil spoločný právny rámec pre prístup k rozsudkom tretích krajín bez ohľadu na to, odkiaľ pochádzajú. Zaistil by sa ním aj jeden spoločný právny rámec pre podniky a občanov EÚ, ktorí sa usilujú o to, aby sa rozsudky vydané súdmi v EÚ uznali a vykonali v krajinách mimo EÚ
                  12
               .

               •Výber nástroja

                  Neuplatňuje sa.

               3.VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

               •Hodnotenia ex post/kontroly vhodnosti existujúcich právnych predpisov

                  Neuplatňuje sa.

               •Konzultácie so zainteresovanými stranami

                  V rámci posudzovania rôznych možností politiky týkajúcich sa dohovoru o rozsudkoch si Komisia vyžiadala stanoviská zainteresovaných strán prostredníctvom otvorenej verejnej konzultácie a seminára s členskými štátmi
                     13
                  . Okrem toho externý dodávateľ, ktorý uskutočnil aj niekoľko konzultačných činností, ako je online prieskum, cielené rozhovory so zainteresovanými stranami, ako aj dotazník distribuovaný orgánom členských štátov, vypracoval štúdiu.

                  Z týchto konzultačných činností vyplynulo, že pristúpenie k dohovoru o rozsudkoch podporili členské štáty aj prevažná väčšina zainteresovaných strán (napríklad právnici, podniky, profesijné organizácie právnikov a súdnych úradníkov, akademickí pracovníci). Pokiaľ ide o možnosť robiť vyhlásenia
                     14
                  , členské štáty namietali proti vyhláseniu na základe článku 19 dohovoru a nevyjadrili jasné stanovisko k vyhláseniam podľa článku 18. Pristúpenie s vyhlásením podľa článku 19 podporil len malý počet zainteresovaných strán, zatiaľ čo v súvislosti s vyhláseniami podľa článku 18 sa nezistila žiadna jasná tendencia.

                  Informácie z týchto konzultačných činností boli veľmi dôležité na to, aby si Komisia vytvorila názor na najlepší prístup, ktorý sa má zaujať v tomto návrhu. V dôsledku toho sa Komisia rozhodla, že navrhne pristúpenie EÚ k dohovoru o rozsudkoch s obmedzeným, cieleným vyhlásením o vylúčení uznávania a výkonu rozsudkov tretích krajín súdmi v EÚ, ktorými sa rozhodlo o obchodných nájmoch nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ.

               •Získavanie a využívanie expertízy

                  V procese rokovaní o dohovore o rozsudkoch sa Komisia neustále obracala na odborníkov z členských štátov a opierala sa o expertízu, ktorú jej poskytli. Konzultácie s odborníkmi z členských štátov sa uskutočnili aj v rámci prípravných prác týkajúcich sa tohto návrhu.

                  Komisia sa opierala aj o štúdiu, ktorú vypracoval externý dodávateľ na podporu analýzy posúdenia vplyvu. Táto štúdia
                     15
                   obsahuje rozsiahlu ekonomickú a právnu analýzu jednotlivých dostupných možností politiky. Sú v nej použité rôzne analytické nástroje, od využitia empirických údajov zhromaždených rôznymi spôsobmi (v online prieskumoch, dotazníkoch a rozhovoroch) po štatistiky či administratívnu analýzu. Ak neboli k dispozícii kvantitatívne údaje, použili sa kvalitatívne odhady. Tieto odhady, ako aj rôzne použité predpoklady, potvrdili externí odborníci na seminári.

                  V štúdii sa dospelo k záveru, že najvhodnejším spôsobom na dosiahnutie cieľov politiky je pristúpiť k dohovoru bez akéhokoľvek vyhlásenia. Tento záver sa odzrkadľuje v tomto návrhu, keďže pristúpenie k dohovoru o rozsudkoch sa navrhuje len s obmedzeným, cieleným vyhlásením, ktoré sa považuje za potrebné na dosiahnutie súladu s existujúcim acquis EÚ. Takéto obmedzené vyhlásenie zároveň nebráni dosiahnutiu ostatných cieľov tohto návrhu ani neobmedzuje jeho efektívnosť z hľadiska očakávaných priamych prínosov pre podniky a občanov EÚ.

                  Komisia sa napokon opierala o rozsiahle odborné znalosti o uznávaní a výkone rozsudkov na úrovni EÚ pri uplatňovaní nariadenia Brusel Ia, jeho predchodcu – nariadenia (ES) č. 44/2001
                     16
                  , ktoré už bolo následníkom Bruselského dohovoru z roku 1968
                     17
                   v tej istej oblasti. V súvislosti s výkladom a uplatňovaním týchto nástrojov na úrovni EÚ existujú rozsiahle usmernenia Súdneho dvora EÚ.

               •Posúdenie vplyvu

                  Vhodnosť pristúpenia EÚ k dohovoru sa posudzovala v rámci správy o posúdení vplyvu. Pokiaľ ide o scenár, v ktorom EÚ pristúpi k dohovoru, do úvahy sa vzalo viacero možností politiky. Tieto možnosti politiky zahŕňali pristúpenie buď bez akéhokoľvek vyhlásenia alebo s konkrétne definovanými vyhláseniami – buď s vyhlásením podľa článku 18 dohovoru, v ktorom sa z rozsahu pôsobnosti vylúčia určité záležitosti (spotrebiteľské, pracovné alebo poisťovacie záležitosti a/alebo obchodné nájmy nehnuteľností), alebo s vyhlásením podľa článku 19 dohovoru, v ktorom sa vylúčia rozsudky v občianskych a obchodných veciach, na ktorých sa zúčastňujú štáty alebo štátne subjekty.

                  Uprednostňovanou možnosťou je pristúpiť k dohovoru s obmedzeným, cieleným vyhlásením o vylúčení uznávania a výkonu rozsudkov, ktorými sa rozhodlo o obchodných nájmoch nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ.

                  Na účely kvantifikácie vplyvu dohovoru o rozsudkoch na obeh rozsudkov medi krajinami EÚ a krajinami mimo EÚ sa dospelo k pracovnej hypotéze, že k dohovoru by sa pridalo osem vybraných krajín, ktoré nie sú členmi EÚ. Týmito vybranými krajinami mimo EÚ boli Argentína, Austrália, Brazília, Čína, Japonsko, Južná Kórea, Kanada a Spojené štáty americké. Všetky odhadované vplyvy sa týkali referenčného obdobia 2022 – 2026.

                  Uprednostňovanou možnosťou sa zlepší prístup k spravodlivosti a zvýši právna istota a predvídateľnosť v medzinárodných súdnych sporoch. Priame výhody pre občanov a podniky EÚ pri pokuse o uznanie a výkon rozsudku EÚ vo vybraných krajinách mimo EÚ sa odhadujú na 1,1 až 2,6 milióna EUR do roku 2026. Je to tak vďaka predpokladanému 10 – 20 % zníženiu nákladov spojených s uznávaním a výkonom rozsudkov EÚ v krajinách mimo EÚ. Navyše sa očakáva, že sa priemerná dĺžka konaní v priemere skráti o tri až šesť mesiacov.

                  Jednoduchší a predvídateľnejší systém uznávania a výkonu cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa vytvára aj na podporu medzinárodného obchodu a investícií. Keďže medzinárodný obchod a investície pravdepodobne budú rásť, systém by mohol mať pozitívne účinky na mikroúrovni aj makroúrovni, ako aj v oblasti pracovných príležitostí. Z lepšieho prístupu k spravodlivosti a právnej istote v medzinárodných konaniach vďaka dohovoru o rozsudkoch budú mať prospech najmä malé a stredné podniky.

               Predovšetkým uprednostňovaná možnosť politiky je v úplnom súlade s acquis EÚ v tejto oblasti, najmä nariadením Brusel Ia. V rámci uprednostňovanej možnosti sú obchodné nájmy vylúčené z uplatňovania dohovoru, keďže nariadením Brusel Ia sa v sporoch týkajúcich sa obchodných nájmov nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ priznáva výlučná právomoc súdom v EÚ.

                  Na druhej strane vyhlásenie, ktorým by sa vylúčili ostatné zvažované záležitosti
                     18
                  , sa nepovažovalo za potrebné. Dohovor poskytuje primeranú ochranu slabším stranám (spotrebiteľom, zamestnancom alebo poistníkovi, poistencovi alebo oprávnenej osobe z poistenia), aj keď inak ako acquis EÚ. Navyše, na rozdiel od obchodných nájmov nehnuteľností nachádzajúcich sa v EÚ, by iné vyhlásenia, ktoré majú širší rozsah pôsobnosti, mohli brániť úplnému dosiahnutiu cieľov tejto iniciatívy.

                  K správe o posúdení vplyvu sa dňa 23. apríla 2021 kladne vyjadril výbor pre kontrolu regulácie.

               •Regulačná vhodnosť a zjednodušenie

                  Tento návrh nemá vplyv na náklady MSP. Okrem toho, keďže MSP pred rozhodcovským konaním uprednostňujú skôr súdne konania, väčšia právna istota spolu s nižšími nákladmi a kratším trvaním konaní v medzinárodných sporoch by mali mať pozitívny vplyv na ich ochotu zapájať sa do medzinárodných transakcií. Pristúpením k dohovoru sa tiež môže zvýšiť konkurencieschopnosť MSP. Dôvodom je, že náklady na medzinárodné spory, a teda nepriamo na podnikanie v medzinárodnom kontexte, sa znížia, vďaka čomu MSP so sídlom v EÚ získajú komparatívnu výhodu oproti podnikom z krajín, ktoré dohovor neratifikovali. Očakáva sa, že návrh bude mať pozitívny vplyv aj na medzinárodný obchod a investície.

               •Základné práva

                  Návrhom sa má zlepšiť prístup podnikov a občanov EÚ k spravodlivosti, pretože cezhraničné uznávanie a výkon rozsudkov, neoddeliteľná súčasť práva na prístup k spravodlivosti, sa celkovo zlepší a bude predvídateľnejšie. V dohovore sú vo veľkej miere premietnuté pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu rozsudkov, ktoré sa uplatňujú interne v EÚ (nariadenie Brusel Ia). Dohovor sa teda v zásade neodchyľuje od základných práv EÚ a zásad spravodlivého procesu. Dohovor predovšetkým poskytuje dôvod na odmietnutie uznania a výkonu rozsudkov, ktoré nie sú zlučiteľné so základnými zásadami spravodlivého procesu alebo s verejným poriadkom štátu, v ktorom sa o uznanie a výkon žiada. Na základe overeného prístupu
                     19
                   by to prispelo k zaisteniu toho, aby sa v krajine mimo EÚ riadne dodržali základné práva, ako je právo na obhajobu alebo právo na spravodlivý proces. Navyše, dohovorom sa uznávanie a výkon rozsudkov vydaných súdmi EÚ v tretích krajinách zlepší, čo zjednoduší slobodu podnikania a povedie k lepšiemu dodržiavaniu vlastníckeho práva v EÚ.

               4.VPLYV NA ROZPOČET

               Tento návrh nemá žiadny vplyv na rozpočet Únie. Členské štáty môžu mať jednorazové náklady na vykonávanie dohovoru a mohli by vzniknúť o niečo vyššie náklady pre súdnictvo členských štátov z dôvodu očakávaného mierneho nárast počtu prípadov. Očakáva sa však, že tieto náklady budú v strednodobom a dlhodobom horizonte kompenzované očakávaným skrátením trvania konaní.

               5.ĎALŠIE PRVKY

               •Plány vykonávania, spôsob monitorovania, hodnotenia a podávania správ

                  Keďže sa tento návrh týka pristúpenia EÚ k medzinárodnému dohovoru, ktorý obsahuje jasné pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu cudzích rozsudkov, nestanoví sa žiaden plán vykonávania.

                  Pokiaľ ide o monitorovanie a hodnotenie fungovania dohovoru v praxi, EÚ sa bude zúčastňovať na zasadnutiach osobitnej komisie, ktoré bude Haagska konferencia pravidelne organizovať s cieľom vyhodnotiť uplatňovanie dohovoru v praxi.

                  Interný hodnotiaci a monitorovací mechanizmus EÚ bude v čo najväčšej možnej miere zodpovedať mechanizmu hodnotenia Haagskej konferencie. Hodnotenie sa bude vykonávať v pravidelných intervaloch a bude zahŕňať posúdenie vplyvov z pristúpenia EÚ k dohovoru o rozsudkoch, ako aj hodnotenie toho, či sa dosiahli hlavné ciele sledované prostredníctvom pristúpenia. Hodnotenie bude okrem toho zahŕňať aj analýzu vhodnosti vyhlásení s cieľom posúdiť, či ponechať alebo zrušiť už vydané vyhlásenie (vyhlásenia) alebo vydať nové.

               •Vysvetľujúce dokumenty (v prípade smerníc)

                  Neuplatňuje sa.

               •Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu

               Vzhľadom na výlučnú vonkajšiu právomoc Európskej únie a skutočnosť, že dohovor o rozsudkoch článkom 26 umožňuje, aby k nemu pristúpila organizácia regionálnej hospodárskej integrácie, by sa EÚ na základe kladného rozhodnutia Rady mala stať zmluvnou stranou dohovoru ako taká bez členských štátov.

               Európska únia by preto pri pristúpení mala urobiť vyhlásenie v súlade s článkom 27 dohovoru, že EÚ vykonáva právomoc vo všetkých veciach, na ktoré sa dohovor vzťahuje, a že jej členské štáty nebudú zmluvnými stranami dohovoru, ale budú viazané dohovorom na základe pristúpenia EÚ. V súlade s Protokolom (č. 22) o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o fungovaní Európskej únie a podľa ktorého sa Dánsko nezúčastňuje na opatreniach prijatých podľa článku 81 ods. 2 zmluvy, pristúpenie EÚ k dohovoru o rozsudkoch nezahŕňa Dánsko.

               Pri pristúpení k dohovoru by EÚ mala tiež urobiť vyhlásenie týkajúce sa vecnej pôsobnosti dohovoru podľa článku 18 dohovoru, v ktorom z rozsahu pôsobnosti dohovoru vylúči rozsudky o obchodných nájmoch nehnuteľností nachádzajúcich sa v Európskej únii.

               2021/0208 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o pristúpení Európskej únie k Dohovoru o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 81 ods. 2 písm. a) a článok 218 ods. 6 písm. a),

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu
                  20
               ,

               keďže:

               (1)Dohovor o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach pod záštitou Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného (ďalej len „dohovor“) bol uzatvorený 2. júla 2019.

               (2)Cieľom dohovoru je podporiť prístup k spravodlivosti globálne prostredníctvom posilnenej medzinárodnej justičnej spolupráce. Dohovorom sa má predovšetkým zmenšiť riziko a znížiť náklady spojené s cezhraničnými spormi a urovnávaním sporov a v dôsledku toho uľahčiť medzinárodný obchod, investície a mobilitu.

               (3)Únia sa aktívne zúčastňovala na rokovaniach, ktoré viedli k prijatiu dohovoru, a stotožňuje sa s jeho cieľmi.

               (4)Podniky, ako aj občania Únie, ktorí sa v súčasnosti usilujú o to, aby sa rozsudok vydaný v Únii uznal a vykonal v krajine mimo Únie, sú vystavení nejednotnému právnemu prostrediu, keďže neexistuje komplexný medzinárodný rámec v oblasti uznávania a vykonávania cudzích rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. Rast medzinárodného obchodu a investičných tokov zvyšuje tieto právne riziká pre podniky a občanov Únie, táto situácia by sa však mala riešiť prostredníctvom predvídateľného systému cezhraničného uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach.

               (5)Tieto ciele možno dosiahnuť len dodržiavaním systému vzájomného uznávania a výkonu rozsudkov medzi štátmi, ako je systém prijatý v dohovore. Dohovor by mal zároveň umožniť uznávanie a výkon rozsudkov tretích krajín v Únii len vtedy, ak sú dodržané základné zásady práva Únie a ak nie je dotknuté vnútorné acquis.

               (6)Podľa článku 26 dohovoru organizácie regionálnej hospodárskej integrácie, ktoré majú právomoc v niektorých alebo vo všetkých veciach upravených dohovorom, ako napríklad Únia, môžu podpísať, prijať, schváliť dohovor alebo k nemu pristúpiť.

               (7)V súlade s článkom 3 ods. 2 zmluvy má Únia výlučnú právomoc uzavrieť medzinárodnú dohodu, ak tým môžu byť dotknuté spoločné pravidlá Únie alebo pozmenený rozsah ich pôsobnosti. Dohovor má vplyv na sekundárne právne predpisy o právomoci a na uznávanie a výkon následných rozsudkov, a to najmä nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012
                  21
               . Únia má preto má preto výlučnú právomoc vo všetkých záležitostiach upravených dohovorom.

               (8)Podľa článku 24 ods. 3 a článku 28 dohovoru sa pristúpenie k dohovoru môže uskutočniť pred nadobudnutím jeho platnosti.

               (9)Únia by mala dohovor uzavrieť prostredníctvom pristúpenia.

               (10)Pri pristúpení k dohovoru by Únia mala podľa článku 27 dohovoru vyhlásiť, že vykonáva právomoc vo všetkých veciach, na ktoré sa dohovor vzťahuje. V dôsledku toho by mali členské štáty byť viazané dohovorom na základe jeho uzavretia Úniou.

               (11)V prípadoch týkajúcich sa nájmu na obchodné účely nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 priznáva výlučnú právomoc súdom v členskom štáte, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza. Dohovor nezahŕňa takéto pravidlá upravujúce výlučnú právomoc v oblasti obchodného nájmu. Pri pristúpení k dohovoru by preto Únia mala urobiť vyhlásenie podľa článku 18 dohovoru, v ktorom z rozsahu pôsobnosti dohovoru vylúči rozsudky o obchodných nájmoch nehnuteľností nachádzajúcich sa v Únii.

               (12)Írsko je viazané nariadením (EÚ) č. 1215/2012, a preto sa zúčastňuje na prijatí tohto rozhodnutia.

               (13)V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Únia týmto uzatvára Haagsky dohovor z 2. júla 2019 o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach (ďalej len „dohovor“).

               Text dohovoru je pripojený k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Komisia určí osobu splnomocnenú uložiť v mene Únie listinu o pristúpení uvedenú v článku 24 ods. 4 dohovoru.

               Článok 3

               Únia pri uložení listiny uvedenej v článku 24 ods. 4 dohovoru urobí toto vyhlásenie v súlade s článkom 27 ods. 1 dohovoru:

               „Európska únia vyhlasuje v súlade s článkom 27 ods. 1 dohovoru, že vykonáva právomoc vo všetkých veciach, na ktoré sa tento dohovor vzťahuje. Jej členské štáty nepodpíšu, neratifikujú, neprijmú ani neschvália dohovor, ale budú viazané dohovorom na základe jeho uzatvorenia Európskou úniou.

               Na účely tohto vyhlásenia pojem „Európska únia“ nezahŕňa Dánske kráľovstvo na základe článkov 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o fungovaní Európskej únie.“

               Článok 4

               Únia pri uložení listiny uvedenej v článku 24 ods. 4 dohovoru urobí toto vyhlásenie v súlade s článkom 18, ktoré sa týka obchodných nájmov nehnuteľností:

               „Európska únia týmto vyhlasuje podľa článku 18 dohovoru, že dohovor nebude uplatňovať na obchodné nájmy nehnuteľností nachádzajúcich sa v Európskej únii.“

               Článok 5

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie
                  22
               .

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)

                        Dohovor z 2. júla 2019 o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach.

                     (2)

                        Preambula dohovoru o rozsudkoch.

                     (3)

                        Pozri Výsledok zasadnutia Rady pre konkurencieschopnosť (3470. zasadnutie Rady) z 26. a 27. mája 2016, č. 9357/16 a návrh rozhodnutia Rady (č. 8814/16) o poverení otvoriť rokovania o Dohovore o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (dohovor o rozsudkoch) v rámci Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného.

                     (4)

                  https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_sk.pdf
                  .

                     (5)

                        Pričom zároveň podporuje ciele hlavných kategórií „silnejšia Európa vo svete“ a „hospodárstvo, ktoré pracuje v prospech ľudí“.

                     (6)

                        Pozri nariadenie Rady a Európskeho parlamentu (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (prepracované znenie, Ú. v. EÚ L 351, 20.12.2012, s. 1, ďalej len „nariadenie Brusel Ia“).

                     (7)

                        Tamže.

                     (8)

                        Dohovor o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 339, 21.12.2007, s. 3 – 41).

                     (9)

                        Dohovor z 30. júna 2005 o dohodách o voľbe súdu.

                     (10)

                        Pozri článok 23 ods. 4 dohovoru o rozsudkoch. Treba poznamenať, že ani uplatňovanie Lugánskeho dohovoru alebo dohovoru o voľbe súdu z roku 2005 by nebolo ovplyvnené dohovorom, keďže skoršie zmluvy majú na základe článku 23 ods. 2 prednosť.

                     (11)

                        Súdny dvor to potvrdil vo svojom luganskom stanovisku, v ktorom Súdny dvor uviedol, že výlučná vonkajšia právomoc Európskeho spoločenstva sa uplatňuje okrem iného na uznávanie a výkon rozsudkov tretích krajín v občianskych a obchodných veciach. Pozri stanovisko 1/03, ECLI:EU:C:2006:81.

                     (12)

                        K tejto veci pozri aj oddiely 3 a 4 správy o posúdení vplyvu pripojenej k tomuto návrhu.

                     (13)

                        Kým nie je známa ďalšia analýza dôsledkov všetkých možností politiky, členské štáty na seminári vyjadrili svoje predbežné názory.

                     (14)

                        Vyhlásenie buď na základe článku 18 dohovoru (o vylúčení určitých vecí) a/alebo článku 19 (okrem rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach týkajúcich sa štátov).

                     (15)

                        Uverejní sa po prijatí tohto návrhu.

                     (16)

                        Pozri nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1).

                     (17)

                        Pozri Bruselský dohovor o právomoci a o výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 31.12.1972, s. 32).

                     (18)

                        Išlo o spotrebiteľské, pracovné a poisťovacie záležitosti.

                     (19)

                        Okrem nariadenia Brusel Ia sa tento prístup uplatňuje aj v Lugánskom dohovore a dohovore o voľbe súdu z roku 2005.

                     (20)

                        Ú. v. EÚ C , , s. .

                     (21)

                        Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 20.12.2012, s. 1).

                     (22)

                        Dátum nadobudnutia platnosti dohody uverejní Generálny sekretariát Rady v Úradnom vestníku Európskej únie.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli16. 7. 2021
            COM(2021) 388 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu na ROZHODNUTIE RADY
            o pristúpení Európskej únie k Dohovoru o uznávaní a výkone cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               DOHOVOR O UZNÁVANÍ A VÝKONE CUDZÍCH ROZSUDKOV V OBČIANSKYCH ALEBO OBCHODNÝCH VECIACH

               Zmluvné strany tohto dohovoru,

               želajúc si podporovať efektívny prístup k spravodlivosti pre všetkých a uľahčiť mnohostranný obchod a investície založené na pravidlách, ako aj mobilitu, prostredníctvom justičnej spolupráce,

               domnievajúc sa, že takúto spoluprácu možno posilniť vytvorením jednotného súboru základných pravidiel uznávania a výkonu cudzích rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach s cieľom uľahčiť efektívne uznávanie a výkon takýchto rozsudkov,

               v presvedčení, že takáto posilnená justičná spolupráca si vyžaduje najmä medzinárodný právny režim, ktorý poskytuje väčšiu predvídateľnosť a istotu, pokiaľ ide o celosvetový obeh cudzích rozsudkov, a ktorý dopĺňa Dohovor o dohodách o voľbe súdu z 30. júna 2005,

               sa rozhodli na tento účel uzavrieť tento dohovor a dohodli sa na týchto ustanoveniach:

               KAPITOLA I – ROZSAH PÔSOBNOSTI A VYMEDZENIE POJMOV

               Článok 1
               Rozsah pôsobnosti

               1. Tento dohovor sa vzťahuje na uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych alebo obchodných veciach. Nevzťahuje sa najmä na daňové, colné ani správne veci.

               2. Tento dohovor sa vzťahuje na uznávanie a výkon rozsudkov vydaných súdmi jedného zmluvného štátu v inom zmluvnom štáte.

               Článok 2
               Výnimky z rozsahu pôsobnosti

               1. Tento dohovor sa nevzťahuje na tieto veci:

               a) osobný stav a právna spôsobilosť fyzických osôb;

               b) vyživovacia povinnosť;

               c) iné veci rodinného práva vrátane majetkových režimov manželov a ďalších práv alebo povinností vyplývajúcich z manželstva alebo podobných vzťahov;

               d) dedenie zo závetu a zo zákona;

               e) platobná neschopnosť, vyrovnanie, riešenie krízových situácií finančných inštitúcií a podobné veci;

               f) preprava cestujúcich a tovaru;

               g) cezhraničné znečisťovanie mora, znečisťovanie mora v oblastiach mimo vnútroštátnej právomoci, znečisťovanie mora z lodí, obmedzenie zodpovednosti za námorné pohľadávky a spoločné havárie;

               h) zodpovednosť za jadrové škody;

               i) platnosť, neplatnosť alebo zánik právnických osôb alebo združení fyzických alebo právnických osôb, ako aj platnosť rozhodnutí ich orgánov;

               j) platnosť zápisov do verejných registrov;

               k) ohováranie;

               l) ochrana súkromia;

               m) duševné vlastníctvo;

               n) činnosti ozbrojených síl vrátane činností ich personálu pri výkone ich služobných povinností;

               o) činnosti v oblasti presadzovania práva vrátane činností pracovníkov orgánov presadzovania práva pri výkone ich úradných povinností;

               p) veci v oblasti antitrustu (hospodárska súťaž) s výnimkou prípadov, keď je rozsudok založený na správaní, ktoré predstavuje protisúťažnú dohodu alebo zosúladený postup medzi skutočnými alebo potenciálnymi konkurentmi s cieľom stanoviť ceny, uskutočniť kolúziu vo verejnom obstarávaní, stanoviť obmedzenia produkcie alebo kvót, alebo rozdeliť trhy rozdelením zákazníkov, dodávateľov, území alebo obchodných línií, a ak k takémuto správaniu a zároveň jeho účinku došlo v štáte pôvodu;

               q) reštrukturalizácia štátneho dlhu prostredníctvom jednostranných štátnych opatrení.

               2. Rozsudok nie je vylúčený z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru, ak vec, na ktorú sa tento dohovor nevzťahuje, predstavovala len predbežnú otázku v konaní, v ktorom bol rozsudok vydaný, a nie predmet konania. Najmä samotná skutočnosť, že sa takáto vec vyskytla v rámci obrany, nevylučuje rozsudok z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru, ak táto vec nebola predmetom konania.

               3. Tento dohovor sa nevzťahuje na rozhodcovské konanie a súvisiace konania.

               4. Rozsudok nie je vylúčený z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru iba na základe skutočnosti, že štát vrátane vlády, vládnej agentúry alebo akejkoľvek osoby konajúcej v mene štátu, bol účastníkom konania.

               5. Nič v tomto dohovore nemá vplyv na výsady a imunity štátov alebo medzinárodných organizácií, pokiaľ ide o ne samotné a ich majetok.

               Článok 3
               Vymedzenie pojmov

               1. V tomto dohovore:

               a) „odporca“ je osoba, voči ktorej bol uplatnený nárok alebo vzájomný nárok v štáte pôvodu;

               b) „rozsudok“ je akékoľvek rozhodnutie vo veci samej vydané súdom, bez ohľadu na jeho názov, vrátane uznesenia alebo príkazu a určenie trov konania alebo výdavkov súvisiacich s konaním zo strany súdu (vrátane súdneho úradníka) za predpokladu, že toto určenie sa týka rozhodnutia vo veci samej, ktoré možno uznať alebo vykonať na základe tohto dohovoru. Predbežné ochranné opatrenie nie je rozsudkom.

               2. Právnická osoba alebo iná než fyzická osoba má obvyklé sídlo v štáte:

               a) v ktorom má registrované sídlo;

               b) podľa ktorého práva bola založená alebo vytvorená;

               c) v ktorom má ústredie alebo

               d) v ktorom má hlavné miesto činnosti.

               KAPITOLA II – UZNÁVANIE A VÝKON

               Článok 4
               Všeobecné ustanovenia

               1. Rozsudok vydaný súdom zmluvného štátu (štát pôvodu) sa uzná a vykoná v inom zmluvnom štáte (dožiadaný štát) v súlade s ustanoveniami tejto kapitoly. Uznanie alebo výkon možno odmietnuť iba z dôvodov uvedených v tomto dohovore.

               2. V dožiadanom štáte sa neskúma dôvodnosť rozsudku. Možno ho posudzovať len v rozsahu, v akom je to nevyhnutné na účely uplatňovania tohto dohovoru.

               3. Rozsudok sa uzná iba vtedy, ak má účinky v štáte pôvodu, a vykoná sa iba vtedy, ak je vykonateľný v štáte pôvodu.

               4. Uznanie alebo výkon rozsudku možno odložiť alebo odmietnuť, ak bol rozsudok uvedený v odseku 3 napadnutý opravným prostriedkom v štáte pôvodu alebo ak lehota na podanie riadneho opravného prostriedku neuplynula. Odmietnutie nebráni podaniu nového návrhu na uznanie alebo výkon rozsudku.

               Článok 5
               Podmienky uznania a výkonu

               1. Rozsudok možno uznať a vykonať, ak je splnená jedna z týchto podmienok:

               a) osoba, proti ktorej smeruje návrh na uznanie alebo výkon, mala obvyklý pobyt alebo sídlo v štáte pôvodu v čase, keď sa táto osoba stala účastníkom konania na súde pôvodu;

               b) fyzická osoba, proti ktorej smeruje návrh na uznanie alebo výkon, mala svoje hlavné miesto činnosti v štáte pôvodu v čase, keď sa táto osoba stala účastníkom konania na súde pôvodu, a nárok, na ktorom je rozsudok založený, vznikol v dôsledku tejto činnosti;

               c) osoba, proti ktorej smeruje návrh na uznanie alebo výkon, je osobou, ktorá si uplatnila nárok, na ktorom je rozsudok založený a ktorý nie je vzájomným nárokom;

               d) odporca mal v štáte pôvodu pobočku, zastúpenie alebo inú organizačnú zložku bez samostatnej právnej subjektivity v čase, keď sa táto osoba stala účastníkom konania na súde pôvodu, a nárok, na ktorom je rozsudok založený, vznikol z činností tejto pobočky, zastúpenia alebo organizačnej zložky;

               e) odporca výslovne súhlasil s právomocou súdu pôvodu v priebehu konania, v ktorom bol rozsudok vydaný;

               f) odporca uvádzal na súde pôvodu argumenty vo veci samej bez toho, aby spochybnil právomoc v lehote stanovenej v právnom poriadku štátu pôvodu, okrem prípadu, ak je zrejmé, že námietka týkajúca sa právomoci alebo výkonu právomoci by podľa tohto právneho poriadku nebola úspešná;

               g) rozsudkom sa rozhodlo o zmluvnom záväzku a vydal ho súd štátu, v ktorom sa plnenie tohto záväzku uskutočnilo alebo malo uskutočniť v súlade s

               i) dohodou zmluvných strán alebo

               ii) rozhodným právom pre zmluvu, ak nie je dohodnuté miesto plnenia,

               okrem prípadu, ak činnosti odporcu v súvislosti s touto transakciou zjavne nevykazovali účelnú a podstatnú spojitosť s týmto štátom;

               h) rozsudkom sa rozhodlo vo veci nájmu nehnuteľnosti a vydal ho súd štátu, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza;

               i) rozsudkom sa rozhodlo proti odporcovi o zmluvnom záväzku zabezpečenom vecným právom k nehnuteľnosti nachádzajúcej sa v štáte pôvodu, ak bol zmluvný nárok uplatnený spolu s nárokom proti tomu istému odporcovi týkajúcim sa tohto vecného práva;

               j) rozsudkom sa rozhodlo o mimozmluvnom záväzku vyplývajúcom z úmrtia, fyzickej alebo majetkovej ujmy, pričom ku konaniu alebo opomenutiu, v dôsledku ktorých bola táto ujma priamo spôsobená, došlo v štáte pôvodu, a to bez ohľadu na to, kde došlo k tejto ujme;

               k) rozsudok sa týka platnosti, konštrukcie, účinkov, správy alebo zmeny trustu, ktorý bol dobrovoľne vytvorený a na základe písomného dokumentu, pričom

               i) v čase začatia konania bol štát pôvodu označený v listine o zriadení trustu za štát, ktorého súdy sú príslušné na rozhodovanie sporov týkajúcich sa týchto vecí alebo

               ii) v čase začatia konania bol štát pôvodu v listine o zriadení trustu výslovne alebo implicitne označený za štát, v ktorom sa nachádza hlavné miesto správy trustu.

               Tento pododsek sa vzťahuje len na rozsudky týkajúce sa vnútorných aspektov trustu medzi osobami, ktoré sú alebo boli vo vzťahu v rámci trustu;

               l) rozsudkom sa rozhodlo o vzájomnom nároku

               i) v rozsahu, v akom znel v prospech navrhovateľa pri vzájomnom nároku, ak vzájomný nárok vznikol na základe tej istej transakcie alebo udalosti ako nárok alebo

               ii) v rozsahu, v akom znel v neprospech navrhovateľa vzájomného návrhu, okrem prípadu, keď sa podľa právneho poriadku štátu pôvodu vyžadovalo podanie vzájomného návrhu, aby nedošlo k preklúzii;

               m) rozsudok vydal súd označený v dohode, ktorá bola uzatvorená alebo zaznamenaná písomne alebo akýmkoľvek iným komunikačným prostriedkom, na základe ktorého sú informácie prístupné tak, aby ich bolo možné ďalej použiť, okrem dohody o výlučnej právomoci súdu.

               Na účely tohto pododseku je „dohoda o výlučnej právomoci súdu“ dohoda uzatvorená dvomi alebo viacerými zmluvnými stranami, ktorou sa na účely rozhodovania sporov, ktoré vznikli alebo môžu vzniknúť v súvislosti s konkrétnym právnym vzťahom, určujú súdy jedného zmluvného štátu, prípadne jeden alebo viac konkrétnych súdov jedného zmluvného štátu s dôsledkom vylúčenia právomoci všetkých ostatných súdov.

               2. V prípade návrhu na uznanie alebo výkon, ktorý smeruje proti fyzickej osobe konajúcej najmä na osobné a rodinné účely alebo na účely domácnosti (spotrebiteľ) vo veciach týkajúcich sa spotrebiteľskej zmluvy, alebo proti zamestnancovi vo veciach týkajúcich sa pracovnej zmluvy zamestnanca,

               a) sa odsek 1 písm. e) uplatňuje len vtedy, ak bol súhlas adresovaný súdu ústne alebo písomne;

               b) odsek 1 písm. f), g) a m) sa neuplatňujú.

               3. Odsek 1 sa nevzťahuje na rozsudok, ktorým sa rozhodlo vo veci nájmu nehnuteľnosti na bývanie alebo ktorým sa rozhodlo vo veci registrácie nehnuteľnosti. Takýto rozsudok možno uznať a vykonať len vtedy, ak ho vydal súd štátu, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza.

               Článok 6
               Výlučný základ uznania a výkonu

               Bez toho, aby bol dotknutý článok 5, sa rozsudok, ktorým sa rozhodlo o vecných právach k nehnuteľnostiam, uzná a vykoná len vtedy, ak sa majetok nachádza v štáte pôvodu.

               Článok 7
               Odmietnutie uznania a výkonu

               1. Uznanie alebo výkon možno odmietnuť, ak:

               a) dokument, ktorým sa začalo konanie, alebo rovnocenný dokument obsahujúci základné prvky nároku

               i) nebol oznámený odporcovi v dostatočnom predstihu tak, aby si mohol zabezpečiť obranu, okrem prípadu, keď sa odporca zúčastnil konania a v rámci neho nespochybnil oznámenie na súde pôvodu, pokiaľ právny poriadok štátu pôvodu umožňoval oznámenie spochybniť, alebo

               ii) bol oznámený odporcovi v dožiadanom štáte spôsobom, ktorý je nezlučiteľný so základnými zásadami dožiadaného štátu týkajúcimi sa doručovania písomností;

               b) rozsudok sa dosiahol podvodným spôsobom;

               c) uznanie alebo výkon by boli zjavne nezlučiteľné s verejným poriadkom dožiadaného štátu vrátane prípadov, keď konkrétne konanie vedúce k rozsudku bolo nezlučiteľné so základnými zásadami spravodlivého procesu v tomto štáte, ako aj prípadov, ktoré sa týkajú porušenia bezpečnosti alebo zvrchovanosti tohto štátu;

               d) konanie na súde pôvodu bolo v rozpore s dohodou alebo označením v listine o zriadení trustu, podľa ktorého je na riešenie predmetného sporu príslušný súd iného štátu než je štát pôvodu;

               e) rozsudok je nezlučiteľný s rozsudkom, ktorý vydal súd dožiadaného štátu v spore medzi tými istými účastníkmi konania, alebo

               f) rozsudok je nezlučiteľný so skorším rozsudkom súdu iného štátu v tej istej veci medzi tými istými účastníkmi konania za predpokladu, že skorší rozsudok spĺňa podmienky potrebné na uznanie v dožiadanom štáte.

               2. Uznanie alebo výkon možno odložiť alebo odmietnuť, ak prebieha konanie medzi tými istými účastníkmi v tej istej veci na súde dožiadaného štátu, pokiaľ:

               a) súd dožiadaného štátu začal konanie skôr ako súd pôvodu a

               b) existuje úzka väzba medzi sporom a dožiadaným štátom.

               Odmietnutie podľa tohto odseku nebráni podaniu nového návrhu na uznanie alebo výkon rozsudku.

               Článok 8
               Predbežné otázky

               1. Rozhodnutie o predbežnej otázke sa podľa tohto dohovoru neuzná ani nevykoná, ak sa týka veci, na ktorú sa tento dohovor nevzťahuje, alebo veci uvedenej v článku 6, o ktorej rozhodol súd iného štátu, ako je štát uvedený v danom článku.

               2. Uznanie alebo výkon rozsudku možno odmietnuť, pokiaľ je rozsudok založený na rozhodnutí veci, na ktorú sa tento dohovor nevzťahuje, alebo veci uvedenej v článku 6, o ktorej rozhodol súd iného štátu, ako je štát uvedený v danom článku.

               Článok 9
               Oddeliteľnosť

               Návrhu na uznanie alebo výkon oddeliteľnej časti rozsudku sa vyhovie, ak sa návrh týka danej časti alebo ak podľa tohto dohovoru možno uznať alebo vykonať iba časť rozsudku.

               Článok 10
               Náhrada škody

               1. Uznanie alebo výkon rozsudku možno odmietnuť, ak sa rozsudkom priznáva náhrada škody vrátane exemplárnej alebo represívnej náhrady škody, ktorá nepredstavuje náhradu skutočnej straty alebo škody účastníka konania.

               2. Dožiadaný súd zohľadní, či náhrada škody priznaná súdom pôvodu slúži na pokrytie trov konania a výdavkov súvisiacich s konaním a v akom rozsahu.

               Článok 11
               Súdne zmiery (transactions judiciaires)

               Súdne zmiery (transactions judiciaires) schválené súdom zmluvného štátu alebo uzavreté pred ním počas konania, ktoré sú vykonateľné v štáte pôvodu rovnako ako rozsudok, sa vykonávajú podľa tohto dohovoru rovnako ako rozsudok.

               Článok 12
               Predkladané dokumenty

               1. Osoba, ktorá podáva návrh na uznanie alebo výkon, predloží:

               a) úplnú overenú kópiu rozsudku;

               b) v prípade rozsudku pre zmeškanie originál alebo overenú kópiu dokumentu, ktoré preukazujú, že dokument, na základe ktorého sa začalo konanie, alebo rovnocenný dokument bol doručený odporcovi;

               c) akékoľvek dokumenty potrebné na preukázanie toho, že rozsudok vyvoláva účinky prípadne je vykonateľný v štáte pôvodu;

               d) v prípade uvedenom v článku 11 osvedčenie súdu (vrátane súdneho úradníka) štátu pôvodu, podľa ktorého je súdny zmier alebo jeho časť vykonateľný v štáte pôvodu rovnako ako rozsudok.

               2. Ak obsah rozsudku neumožňuje dožiadanému súdu overiť, či sa podmienky tejto kapitoly dodržali, môže si vyžiadať potrebné dokumenty.

               3. K návrhu na uznanie alebo výkon rozsudku možno pripojiť dokument, ktorý sa týka rozsudku a vydal ho súd (vrátane súdneho úradníka) štátu pôvodu, a to vo forme, ktorú odporučila a uverejnila Haagska konferencia medzinárodného práva súkromného.

               4. Ak dokumenty uvedené v tomto článku nie sú v úradnom jazyku dožiadaného štátu, pripojí sa k nim úradný preklad do úradného jazyka, pokiaľ sa v právnom poriadku dožiadaného štátu nestanovuje inak.

               Článok 13
               Konanie

               1. Konanie o uznanie, vyhlásenie vykonateľnosti alebo registráciu na účely výkonu, ako aj výkon rozsudku, sa riadia právnym poriadkom dožiadaného štátu, pokiaľ sa v tomto dohovore nestanovuje inak. Súd dožiadaného štátu koná bezodkladne.

               2. Súd dožiadaného štátu neodmietne uznanie alebo výkon rozsudku podľa tohto dohovoru z dôvodu, že návrh na uznanie alebo výkon treba podať v inom štáte.

               Článok 14
               Trovy konania

               1. Od osoby, ktorá v jednom zmluvnom štáte podala návrh na výkon rozsudku vydaného súdom iného zmluvného štátu, nemožno požadovať zloženie záruky, zálohy alebo preddavku, bez ohľadu na ich označenie, a to len z dôvodu, že je cudzím štátnym príslušníkom alebo že nemá domicil alebo pobyt v štáte, v ktorom návrh na výkon podala.

               2. Rozhodnutie o uložení povinnosti nahradiť trovy konania alebo výdavky súvisiace s konaním, ktoré bolo vydané v zmluvnom štáte proti akejkoľvek osobe oslobodenej od povinnosti zložiť záruku, zálohu alebo preddavok podľa odseku 1 alebo právneho poriadku štátu, v ktorom sa konanie začalo, sa na návrh osoby oprávnenej z tohto rozhodnutia vyhlási za vykonateľné v ktoromkoľvek inom zmluvnom štáte.

               3. Štát môže vyhlásiť, že odsek 1 neuplatní, alebo vyhlásením určiť, ktorý z jeho súdov nebude odsek 1 uplatňovať.

               Článok 15
               Uznávanie a výkon podľa vnútroštátneho práva

               S výhradou článku 6 tento dohovor nebráni uznaniu alebo výkonu rozsudkov podľa vnútroštátneho práva.

               KAPITOLA III – VŠEOBECNÉ USTANOVENIA

               Článok 16
               Prechodné ustanovenie

               Tento dohovor sa uplatňuje na uznávanie a výkon rozsudkov, ak v čase začatia konania v štáte pôvodu vyvolával účinky vo vzťahu medzi týmto štátom a dožiadaným štátom.

               Článok 17
               Vyhlásenia obmedzujúce uznávanie a výkon

               Štát môže vyhlásiť, že jeho súdy môžu odmietnuť uznať alebo vykonať rozsudok vydaný súdom iného zmluvného štátu, ak boli účastníci konania osobami s pobytom alebo sídlom v dožiadanom štáte a vzťah účastníkov konania a všetky ďalšie prvky týkajúce sa sporu s výnimkou miesta súdu pôvodu mali väzbu iba s dožiadaným štátom.

               Článok 18
               Vyhlásenia týkajúce sa určitých vecí

               1. Ak má štát silný záujem neuplatňovať tento dohovor na určitú vec, môže vyhlásiť, že na túto vec nebude dohovor uplatňovať. Štát, ktorý také vyhlásenie urobí, zabezpečí, aby nemalo širší rozsah, než je nevyhnutné, a aby bola vylúčená vec jasne a presne vymedzená.

               2. Dohovor sa v takto vylúčenej veci neuplatňuje:

               a) v zmluvnom štáte, ktorý urobil príslušné vyhlásenie;

               b) v iných zmluvných štátoch, ak sa navrhuje uznanie alebo výkon rozsudku vydaného súdom zmluvného štátu, ktorý urobil takéto vyhlásenie.

               Článok 19
               Vyhlásenia vo vzťahu k rozsudkom týkajúcim sa štátu

               1. Štát môže vyhlásiť, že nebude uplatňovať tento dohovor na rozsudky v konaniach, ktorých účastníkom je ktorýkoľvek z týchto subjektov:

               a) tento štát alebo fyzická osoba konajúca v mene tohto štátu alebo

               b) vládna agentúra tohto štátu alebo fyzická osoba konajúca v mene tejto vládnej agentúry.

               Štát, ktorý také vyhlásenie robí, zabezpečí, aby nemalo širší rozsah než nevyhnutný a aby bolo vylúčenie z rozsahu pôsobnosti jasne a presne vymedzené. Vo vyhlásení nemožno rozlišovať medzi rozsudkami, v prípade ktorých je štát, vládna agentúra tohto štátu alebo fyzická osoba konajúca v mene jedného z nich v konaní na súde pôvodu odporcom alebo navrhovateľom.

               2. Uznanie alebo výkon rozsudku vydaného súdom štátu, ktorý urobil vyhlásenie podľa odseku 1, možno odmietnuť, ak bol rozsudok vydaný v konaní, v ktorom je účastníkom buď štát, ktorý urobil vyhlásenie, alebo dožiadaný štát, niektorá z ich vládnych agentúr alebo fyzická osoba konajúca v mene ktoréhokoľvek z nich, a to v rovnakom rozsahu, ako sa uvádza vo vyhlásení.

               Článok 20
               Jednotný výklad

               Pri výklade tohto dohovoru sa zohľadňuje jeho medzinárodný charakter a potreba podporovať jednotnosť jeho uplatňovania.

               Článok 21
               Preskúmanie uplatňovania dohovoru

               Generálny tajomník Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného prijíma v pravidelných intervaloch opatrenia na preskúmanie uplatňovania tohto dohovoru vrátane akýchkoľvek vyhlásení a podáva správy Rade pre všeobecné záležitosti a politiku.

               Článok 22
               Nezjednotené právne systémy

               1. Pokiaľ ide o zmluvný štát, v ktorom sa uplatňujú dva alebo viaceré právne systémy v rôznych územných jednotkách v súvislosti s akoukoľvek vecou, ktorá je predmetom tohto dohovoru, platí, že:

               a) akýkoľvek odkaz na právo alebo postup štátu sa v náležitých prípadoch považuje za odkaz na právo alebo postup, ktoré sa uplatňujú v rámci príslušnej územnej jednotky;

               b) akýkoľvek odkaz na súd alebo súdy štátu sa v náležitých prípadoch považuje za odkaz na súd alebo súdy v rámci príslušnej územnej jednotky;

               c) akýkoľvek odkaz na väzbu so štátom sa v náležitých prípadoch považuje za odkaz na väzbu s príslušnou územnou jednotkou;

               d) akýkoľvek odkaz na kolízne kritérium vo vzťahu k štátu sa v náležitých prípadoch považuje za odkaz na toto kolízne kritérium vo vzťahu k príslušnej územnej jednotke.

               2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 1, nie je zmluvný štát s dvomi alebo viacerými územnými jednotkami, v ktorých sa uplatňujú rôzne právne systémy, povinný uplatňovať tento dohovor na situácie týkajúce sa len týchto jednotlivých územných jednotiek.

               3. Súd v územnej jednotke zmluvného štátu s dvomi alebo viacerými územnými jednotkami, v ktorých sa uplatňujú rôzne právne systémy, nie je povinný uznať ani vykonať rozsudok iného zmluvného štátu iba z dôvodu, že rozsudok bol uznaný alebo vykonaný v inej územnej jednotke toho istého zmluvného štátu podľa tohto dohovoru.

               4. Tento článok sa neuplatňuje na organizácie regionálnej hospodárskej integrácie.

               Článok 23
               Vzťah k iným medzinárodným nástrojom

               1. Tento dohovor sa v maximálnom možnom rozsahu vykladá tak, aby bol zlučiteľný s inými zmluvami platnými pre zmluvné štáty, bez ohľadu na to, či boli uzatvorené pred týmto dohovorom alebo po ňom.

               2. Tento dohovor nemá vplyv na uplatňovanie zmluvy, ktorá bola uzatvorená pred týmto dohovorom, zo strany zmluvného štátu.

               3. Tento dohovor nemá vplyv na uplatňovanie zmluvy, ktorá bola uzatvorená po tomto dohovore, pokiaľ ide o uznanie alebo výkon rozsudku vydaného súdom zmluvného štátu, ktorý je tiež zmluvnou stranou uvedenej zmluvy, zo strany zmluvného štátu. Žiadne ustanovenie danej zmluvy nemá vplyv na povinnosti podľa článku 6 voči zmluvným štátom, ktoré nie sú zmluvnými stranami uvedenej zmluvy.

               4. Tento dohovor nemá vplyv na uplatňovanie pravidiel organizácie regionálnej hospodárskej integrácie, ktorá je zmluvnou stranou tohto dohovoru, pokiaľ ide o uznanie alebo výkon rozsudku vydaného súdom zmluvného štátu, ktorý je zároveň členským štátom organizácie regionálnej hospodárskej integrácie, ak:

               a) pravidlá boli prijaté pred uzatvorením tohto dohovoru alebo

               b) pravidlá boli prijaté po uzatvorení tohto dohovoru, pokiaľ nemajú vplyv na povinnosti podľa článku 6 voči zmluvným štátom, ktoré nie sú členskými štátmi organizácie regionálnej hospodárskej integrácie.

               KAPITOLA IV – ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA

               Článok 24
               Podpis, ratifikácia, prijatie, schválenie alebo pristúpenie

               1. Tento dohovor je otvorený na podpis všetkým štátom.

               2. Tento dohovor podlieha ratifikácii, prijatiu alebo schváleniu signatárskymi štátmi.

               3. Tento dohovor je otvorený na pristúpenie všetkým štátom.

               4. Listiny o ratifikácii, prijatí, schválení alebo pristúpení sa ukladajú na Ministerstve zahraničných vecí Holandského kráľovstva, ktoré je depozitárom dohovoru.

               Článok 25
               Vyhlásenia týkajúce sa nezjednotených právnych systémov

               1. Ak má štát dve alebo viac územných jednotiek, v rámci ktorých sa na veci, ktoré sú predmetom tohto dohovoru, uplatňujú rôzne právne systémy, môže vyhlásiť, že dohovor sa vzťahuje na všetky jeho územné jednotky, prípadne len na jednu alebo niekoľko z nich. V takomto vyhlásení sa výslovne uvedú územné jednotky, v rámci ktorých sa dohovor uplatňuje.

               2. Ak štát neurobí vyhlásenie podľa tohto článku, dohovor sa vzťahuje na všetky územné jednotky tohto štátu.

               3. Tento článok sa neuplatňuje na organizácie regionálnej hospodárskej integrácie.

               Článok 26
               Organizácie regionálnej hospodárskej integrácie

               1. Organizácia regionálnej hospodárskej integrácie, ktorú tvoria výlučne zvrchované štáty a ktorá má právomoc v niektorých alebo vo všetkých veciach upravených týmto dohovorom, môže podpísať, prijať alebo schváliť tento dohovor, alebo k nemu pristúpiť. Organizácia regionálnej hospodárskej integrácie má v tomto prípade práva a povinnosti zmluvného štátu v rozsahu, v akom má právomoc vo veciach upravených týmto dohovorom.

               2. Organizácia regionálnej hospodárskej integrácie v čase podpisu, prijatia, schválenia dohovoru alebo pristúpenia k nemu písomne oznámi depozitárovi veci upravené týmto dohovorom, v ktorých jej členské štáty na ňu preniesli právomoc. Organizácia bezodkladne písomne oznámi depozitárovi akékoľvek zmeny svojej právomoci uvedenej v poslednom oznámení podľa tohto odseku.

               3. Na účely nadobudnutia platnosti tohto dohovoru sa listina uložená organizáciou regionálnej hospodárskej integrácie nepočíta, okrem prípadu, keď organizácia regionálnej hospodárskej integrácie v súlade s článkom 27 ods. 1 vyhlási, že jej členské štáty nebudú zmluvnými stranami tohto dohovoru.

               4. Akýkoľvek odkaz na „zmluvný štát“ alebo „štát“ v tomto dohovore sa v náležitých prípadoch vzťahuje rovnako na organizáciu regionálnej hospodárskej integrácie.

               Článok 27
               Organizácia regionálnej hospodárskej integrácie ako zmluvná strana bez svojich členských štátov

               1. V čase podpisu, prijatia alebo schválenia tohto dohovoru, alebo pristúpenia k nemu, môže organizácia regionálnej hospodárskej integrácie vyhlásiť, že vykonáva právomoc vo všetkých veciach, na ktoré sa vzťahuje tento dohovor, a že jej členské štáty nebudú zmluvnými stranami tohto dohovoru, ale že budú viazané na základe podpisu, prijatia, schválenia alebo pristúpenia zo strany organizácie.

               2. Ak organizácia regionálnej hospodárskej integrácie urobí vyhlásenie v súlade s odsekom 1, každý odkaz na „zmluvný štát“ alebo „štát“ v tomto dohovore sa v náležitých prípadoch vzťahuje rovnako na členské štáty organizácie.

               Článok 28
               Nadobudnutie platnosti

               1. Tento dohovor nadobúda platnosť prvým dňom mesiaca nasledujúceho po uplynutí obdobia, počas ktorého možno vykonať oznámenie v súlade s článkom 29 ods. 2, pokiaľ ide o druhý štát, ktorý uložil svoju listinu o ratifikácii, prijatí, schválení alebo pristúpení podľa článku 24.

               2. Tento dohovor potom nadobúda platnosť:

               a) pre každý štát, ktorý ho následne ratifikuje, prijme, schváli alebo k nemu pristúpi, v prvý deň mesiaca nasledujúceho po uplynutí obdobia, počas ktorého možno vykonať oznámenia v súlade s článkom 29 ods. 2, pokiaľ ide o tento štát;

               b) pre územnú jednotku, na ktorú sa pôsobnosť tohto dohovoru rozšírila v súlade s článkom 25 po tom, ako dohovor nadobudol platnosť pre štát, ktorý urobil vyhlásenie, v prvý deň mesiaca nasledujúceho po uplynutí troch mesiacov od oznámenia vyhlásenia podľa uvedeného článku.

               Článok 29
               Založenie vzťahov podľa dohovoru

               1. Tento dohovor vyvoláva účinky vo vzťahu medzi dvoma zmluvnými štátmi len vtedy, ak žiaden z nich nezaslal depozitárovi oznámenie týkajúce sa druhého zmluvného štátu v súlade s odsekom 2 alebo 3. Ak nedôjde k takémuto oznámeniu, dohovor vyvoláva účinky vo vzťahu medzi dvoma zmluvnými štátmi od prvého dňa mesiaca nasledujúceho po uplynutí obdobia, počas ktorého možno vykonať oznámenia.

               2. Zmluvný štát môže depozitárovi oznámiť do 12 mesiacov odo dňa oznámenia depozitára uvedeného v článku 32 písm. a), že ratifikácia, prijatie, schválenie alebo pristúpenie iného štátu nemá za účinok založenie vzťahov medzi týmito dvoma štátmi podľa tohto dohovoru.

               3. Štát môže depozitárovi pri uložení svojej listiny podľa článku 24 ods. 4 oznámiť, že jeho ratifikácia, prijatie, schválenie alebo pristúpenie nemá za účinok založenie vzťahov so zmluvným štátom podľa tohto dohovoru.

               4. Zmluvný štát môže kedykoľvek vziať späť oznámenie, ktoré vykonal podľa odseku 2 alebo 3. Takéto späťvzatie nadobúda účinnosť prvým dňom mesiaca nasledujúceho po uplynutí troch mesiacov odo dňa oznámenia.

               Článok 30
               Vyhlásenia

               1. Vyhlásenia uvedené v článkoch 14, 17, 18, 19 a 25 možno urobiť pri podpise, ratifikácii, prijatí, schválení alebo pristúpení, alebo kedykoľvek neskôr a možno ich kedykoľvek zmeniť alebo vziať späť.

               2. Vyhlásenia, zmeny a späťvzatia sa oznamujú depozitárovi.

               3. Vyhlásenie urobené pri podpise, ratifikácii, prijatí, schválení alebo pristúpení nadobúda účinnosť súčasne s nadobudnutím platnosti tohto dohovoru vo vzťahu k tomuto štátu.

               4. Vyhlásenie urobené neskôr a akákoľvek zmena alebo späťvzatie vyhlásenia nadobúda účinnosť v prvý deň mesiaca nasledujúceho po uplynutí troch mesiacov odo dňa, keď bolo depozitárovi doručené oznámenie.

               5. Vyhlásenie urobené neskôr a akákoľvek zmena alebo späťvzatie vyhlásenia sa nevzťahujú na rozsudky vydané v konaniach, ktoré už začali na súde pôvodu v čase nadobudnutia účinnosti vyhlásenia.

               Článok 31
               Vypovedanie

               1. Zmluvný štát tohto dohovoru môže dohovor vypovedať písomným oznámením zaslaným depozitárovi. Vypovedanie možno obmedziť na určité územné jednotky v rámci nezjednoteného právneho systému, na ktoré sa tento dohovor uplatňuje.

               2. Vypovedanie nadobúda účinnosť v prvý deň mesiaca nasledujúceho po uplynutí 12 mesiacov odo dňa, keď bolo depozitárovi doručené oznámenie. Ak je v oznámení uvedená dlhšia lehota na nadobudnutie účinnosti vypovedania, účinnosť nadobúda po uplynutí tejto dlhšej lehoty počítanej odo dňa, keď bolo depozitárovi doručené oznámenie.

               Článok 32
               Oznámenia depozitára

               Depozitár oznámi členom Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného a ďalším štátom a organizáciám regionálnej hospodárskej integrácie, ktoré podpísali, ratifikovali, prijali alebo schválili dohovor, alebo k nemu pristúpili, v súlade s článkami 24, 26 a 27:

               a) podpisy, ratifikácie, prijatia, schválenia a pristúpenia uvedené v článkoch 24, 26 a 27;

               b) dátum, kedy tento dohovor nadobudol platnosť v súlade s článkom 28;

               c) oznámenia, vyhlásenia, zmeny a späťvzatia, ktoré sú uvedené v článkoch 26, 27, 29 a 30, a

               d) vypovedania uvedené v článku 31.

               Na dôkaz toho podpísané osoby na základe príslušného oprávnenia podpísali tento dohovor.

               V Haagu 2. júla 2019 v anglickom a vo francúzskom jazyku, pričom obidve znenia sú rovnako autentické, v jednom vyhotovení, ktoré sa uloží v archívoch vlády Holandského kráľovstva a ktorého overená kópia sa zašle diplomatickou cestou každému členovi Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného v čase jej dvadsiateho druhého zasadnutia a každému ďalšiemu štátu, ktorý sa zúčastnil na tomto zasadnutí.


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli16. 7. 2021
            COM(2021) 319 final
            2021/0224(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY,
            ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou ustanovujúcou pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.Predmet návrhu

               Tento návrh sa týka rozhodnutia, ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou ustanovujúcou pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej v súvislosti s pripravovaným prijatím rozhodnutia o predĺžení priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               2.Kontext návrhu

               2.1.Dohoda o pridružení

               Euro-stredomorská dohoda ustanovujúca pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej (ďalej len „dohoda o pridružení“) bola podpísaná 24. novembra 1997 a nadobudla platnosť 1. mája 2002. Dohoda o pridružení tvorí právny základ dvojstranných vzťahov medzi EÚ a Jordánskom. Cieľom dohody je:

               –poskytnúť vhodný rámec pre politický dialóg, ktorý umožní rozvoj úzkych politických vzťahov medzi zmluvnými stranami,

               –vytvoriť podmienky pre postupnú liberalizáciu obchodu s tovarom, službami a kapitálom,

               –podporovať rozvoj vyvážených hospodárskych a sociálnych vzťahov medzi zmluvnými stranami prostredníctvom dialógu a spolupráce,

               –zlepšovať životné a pracovné podmienky a zvyšovať produktivitu a finančnú stabilitu,

               –podporiť regionálnu spoluprácu s cieľom upevniť mierové spolužitie a hospodársku a politickú stabilitu,

               –rozvíjať spoluprácu v iných oblastiach spoločného záujmu.

               2.2.Asociačná rada

               Dohodou o pridružení sa zriaďuje Asociačná rada, ktorá má právomoc prijímať rozhodnutia na účely dosiahnutia cieľov dohody v prípadoch, ktoré sú v nej stanovené. Rozhodnutia sú pre zmluvné strany záväzné. Asociačná rada môže vydávať aj odporúčania. Podľa rokovacieho poriadku predsedá Asociačnej rade striedavo EÚ a Jordánsko počas obdobia 12 mesiacov. Asociačná rada zasadá pravidelne jedenkrát ročne na ministerskej úrovni. Na žiadosť jednej zo zmluvných strán je možné so súhlasom zmluvných strán uskutočniť mimoriadne zasadnutia Asociačnej rady.

               2.3.Pripravovaný akt Asociačnej rady

               Asociačná rada má prijať rozhodnutie o predĺžení priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom na roky 2016 – 2020, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty. V súlade s článkom 10 rokovacieho poriadku Asociačnej rady sa rozhodnutie prijme písomným postupom.

               3.Pozícia, ktorá sa má zaujať v mene Únie

               Pozícia, ktorú má Európska únia zaujať v rámci Asociačnej rady zriadenej dohodou o pridružení, pokiaľ ide o prijatie rozhodnutia týkajúceho sa predĺženia priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, je založená na znení rozhodnutia pripojeného k tomuto rozhodnutiu.

               Rozhodnutím Asociačnej rady č. 1/2016 z decembra 2016 sa EÚ a Jordánsko dohodli na prioritách partnerstva usmerňujúcich ich partnerstvo v rokoch 2016 – 2018 s očakávaným preskúmaním do konca roka 2018 z hľadiska ich predĺženia o ďalšie dva roky vzhľadom na politický, bezpečnostný a hospodársky vývoj. V roku 2018 po preskúmaní priorít partnerstva sa obe zmluvné strany dohodli na predĺžení obdobia ich platnosti o ďalšie dva roky, t. j. do konca roka 2020.

               V rámci prebiehajúceho procesu obnovenia partnerstva EÚ s južným susedstvom a v nadväznosti na prijatie viacročného finančného rámca na roky 2021 – 2027 a nového Nástroja susedstva a rozvojovej a medzinárodnej spolupráce (NDICI) sa príprava a prijatie nových aktualizovaných spoločných dokumentov s krajinami južného susedstva vrátane Jordánska plánuje na rok 2021. V tomto rámci a s cieľom vyhnúť sa časovému rozdielu medzi skončením platnosti priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom a prijatím nových priorít je v záujme zmluvných strán predĺžiť súčasné priority partnerstva, až pokým sa neprijmú nové aktualizované dokumenty.

               4.Právny základ

               4.1.Procesnoprávny základ

               4.1.1.Zásady

               V článku 218 ods. 9 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa stanovujú rozhodnutia, ktorými sa určujú „pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie v rámci orgánu zriadeného dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať akty s právnymi účinkami s výnimkou aktov dopĺňajúcich alebo meniacich inštitucionálny rámec danej dohody.“

               Pojem „akty s právnymi účinkami“ zahŕňa akty, ktoré majú právne účinky na základe pravidiel medzinárodného práva, ktorým sa riadi predmetný orgán. Zahŕňa aj nástroje, ktoré nemajú záväzný účinok podľa medzinárodného práva, ale „môžu rozhodujúcim spôsobom ovplyvniť obsah právnej úpravy prijatej normotvorcom EÚ“
                  1
               .

               4.1.2.Uplatnenie na tento prípad

               Asociačná rada je orgán zriadený dohodou, konkrétne dohodou o pridružení.

               Akt, ktorý má prijať Asociačná rada, predstavuje akt s právnymi účinkami. Pripravovaný akt má právne účinky, pretože súčasné priority partnerstva predĺži, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               Procesnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 218 ods. 9 ZFEÚ.

               4.2.Hmotnoprávny základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotnoprávny základ rozhodnutia podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ závisí predovšetkým od cieľa a obsahu pripravovaného aktu, v súvislosti s ktorým sa zaujíma pozícia v mene Únie. Ak pripravovaný akt sleduje dva ciele alebo obsahuje dve zložky a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno určiť ako hlavnú, zatiaľ čo druhý cieľ alebo druhá zložka je len vedľajšia, rozhodnutie podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ musí byť založené na jedinom hmotnoprávnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka.

               4.2.2.Uplatnenie na tento prípad

               Hlavný cieľ a obsah pripravovaného aktu sa týkajú spolupráce s treťou krajinou v rámci dohody o pridružení a európskej susedskej politiky.

               Hmotnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 217.

               4.3.Záver

               Právnym základom navrhovaného rozhodnutia by mal byť článok 217 v spojení s článkom 218 ods. 9 ZFEÚ.

               5.Uverejnenie pripravovaného aktu

               Keďže sa aktom Asociačnej rady zmení obdobie platnosti priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, po prijatí aktu je potrebné uverejniť ho v Úradnom vestníku Európskej únie.

               2021/0224 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY,

               ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou ustanovujúcou pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 217 v spojení s jej článkom 218 ods. 9,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               keďže:

               (1)Euro-stredomorská dohoda ustanovujúca pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej bola podpísaná 24. novembra 1997 a nadobudla platnosť 1. mája 2002
                  2
               .

               (2)Priority partnerstva medzi EÚ a Jordánskom Asociačná rada prijala v decembri 2016
                  3
                a predĺžila ich v roku 2018 do konca roka 2020
                  4
               .

               (3)Obe zmluvné strany sa výmenou listov dohodli, že priority partnerstva medzi EÚ a Jordánskom budú aj naďalej platiť ako usmerňujúci dokument, na základe ktorého budú ďalej upevňovať toto partnerstvo, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               (4)Podľa článku 91 ods. 1 Euro-stredomorskej dohody môže Asociačná rada prijímať rozhodnutia na účely dosiahnutia cieľov dohody.

               (5)Asociačná rada má písomným postupom prijať rozhodnutie o predĺžení priorít partnerstva, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               (6)Je vhodné stanoviť pozíciu, ktorá sa má zaujať v mene Únie v Asociačnej rade, pretože dané rozhodnutie bude pre Úniu záväzné,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou ustanovujúcou pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty, je založená na návrhu rozhodnutia Asociačnej rady EÚ – Jordánsko pripojenom k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie je určené Komisii.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda/predsedníčka

                     (1)

                        Rozsudok Súdneho dvora zo 7. októbra 2014, Nemecko/Rada, vec C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (2)

                        Euro-stredomorská dohoda ustanovujúca pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej (Ú. v. ES L 129, 15.5.2002, s. 3).

                     (3)

                        Rozhodnutie Asociačnej rady EÚ – Jordánsko č. 1/2016 z 19. decembra 2016 o dohode o prioritách partnerstva EÚ a Jordánska (Ú. v. EÚ L 355, 24.12.2016, s. 31).

                     (4)

                        Rozhodnutie Asociačnej rady EÚ – Jordánsko č. 1/2018 z 12. decembra 2018 o dohode o predĺžení priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom o dva roky (Ú. v. EÚ L 8, 10.1.2019, s. 34).

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli16. 7. 2021
            COM(2021) 319 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu ROZHODNUTIA RADY,
            ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou ustanovujúcou pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty

               PRÍLOHA

               ROZHODNUTIE ASOCIAČNEJ RADY EÚ – JORDÁNSKO č. xx/2021

               z [dd/mm/rrrr]

               o schválení predĺženia priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom

               ASOCIAČNÁ RADA EÚ – JORDÁNSKO,

               so zreteľom na Euro-stredomorskú dohodu ustanovujúcu pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej (ďalej len „Euro-stredomorská dohoda“),

               keďže:

               (1)Euro-stredomorská dohoda ustanovujúca pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Jordánskym hášimovským kráľovstvom na strane druhej bola podpísaná 24. novembra 1997 a nadobudla platnosť 1. mája 2002.

               (2)Podľa článku 91 Euro-stredomorskej dohody má Asociačná rada právomoc prijímať príslušné rozhodnutia na účely dosiahnutia cieľov dohody.

               (3)V článku 101 dohody sa stanovuje, že zmluvné strany majú prijať všetky všeobecné alebo špecifické opatrenia potrebné na splnenie svojich povinností, ktoré z nej vyplývajú, a majú zabezpečiť, aby sa dosiahli ciele stanovené v dohode.

               (4)Rozhodnutím č. 1/2016 z 19. decembra 2016 Asociačná rada schválila priority partnerstva medzi EÚ a Jordánskom na roky 2016 – 2018, ktoré majú upevniť ich partnerstvo s cieľom podporiť a posilniť odolnosť a stabilitu Jordánska a zároveň sa usilovať riešiť vplyv dlhotrvajúceho konfliktu v Sýrii
                  1
               .

               (5)Rozhodnutím č. 1/2018 z 12. decembra 2018 Asociačná rada rozhodla o predĺžení platnosti priorít medzi EÚ a Jordánskom do 31. decembra 2020
                  2
               .

               (6)Obe strany sa výmenou listov dohodli, že priority partnerstva medzi EÚ a Jordánskom budú aj naďalej platiť ako usmerňujúci dokument, na základe ktorého budú upevňovať ich partnerstvo, pokým sa neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               (7)V článku 10 rokovacieho poriadku Asociačnej rady sa stanovuje možnosť prijímať rozhodnutia písomným postupom v období medzi zasadnutiami, ak sa na tom zmluvné strany dohodnú,

               ROZHODLA TAKTO:

               Článok 1

               Asociačná rada písomným postupom rozhodla, že priority partnerstva medzi EÚ a Jordánskom pripojené k jej rozhodnutiu č. 1/2016 z 19. decembra 2016 sa predlžujú, pokým EÚ a Jordánsko neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

               V xx [deň. mesiac. rok]

                  Za Asociačnú radu

                     (1)

                        Rozhodnutie Asociačnej rady EÚ – Jordánsko č. 1/2016 z 19. decembra 2016 o dohode o prioritách partnerstva EÚ a Jordánska (Ú. v. EÚ L 355, 24.12.2016, s. 31).

                     (2)

                        Rozhodnutie Asociačnej rady EÚ – Jordánsko č. 1/2018 z 12. decembra 2018 o dohode o predĺžení priorít partnerstva medzi EÚ a Jordánskom o dva roky (Ú. v. EÚ L 8, 10.1.2019, s. 34).


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli9. 12. 2021
            COM(2021) 781 final
            2021/0409(NLE)

            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie akčného plánu EÚ a Izraela

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.Predmet návrhu

               Tento návrh sa týka rozhodnutia o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v Asociačnej rade EÚ – Izrael zriadenej Euro-stredomorskou dohodou, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej (ďalej len „Euro-stredomorská dohoda“), pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa predĺženia akčného plánu EÚ a Izraela.

               2.Kontext návrhu

               2.1.Euro-stredomorská dohoda

               Euro-stredomorská dohoda bola podpísaná 20. novembra 1995 v Bruseli a nadobudla platnosť 1. júna 2000. Tvorí právny základ bilaterálnych vzťahov medzi EÚ a Izraelom. Cieľom dohody je:

               –poskytnúť vhodný rámec pre politický dialóg umožňujúci rozvoj úzkych politických vzťahov medzi zmluvnými stranami,

               –posilniť obchod, okrem iného prostredníctvom rozšírenia obchodu s tovarom a službami, vzájomnej liberalizácie práva usadiť sa, ďalšej postupnej liberalizácie verejného obstarávania, voľného pohybu kapitálu a zintenzívnenia spolupráce vo vede a technike, aby sa podporil harmonický rozvoj hospodárskych vzťahov medzi Spoločenstvom a Izraelom a tým sa v EÚ a v Izraeli prispelo k napredovaniu hospodárskej činnosti, zlepšovaniu životných podmienok a podmienok zamestnania, ako aj k zvýšenej produktivite a finančnej stabilite,

               –podporiť regionálnu spoluprácu s cieľom upevniť mierové spolužitie a hospodársku a politickú stabilitu,

               –presadzovať spoluprácu v iných oblastiach spoločného záujmu.

               2.2.Asociačná rada

               Asociačná rada zriadená Euro-stredomorskou dohodou pozostáva z členov Rady Európskej únie a členov Európskej komisie na jednej strane a členov vlády Izraelského štátu na druhej strane. Podľa plánu zasadá na úrovni ministrov raz ročne a vždy, keď si to vyžadujú okolnosti, na podnet jej predsedu a v súlade s podmienkami stanovenými v jej rokovacom poriadku. Asociačná rada prijíma svoje rozhodnutia a odporúčania na základe vzájomnej dohody zmluvných strán. V období medzi zasadnutiami môže v súlade s článkom 10 rokovacieho poriadku prijímať rozhodnutia alebo odporúčania písomným postupom, pokiaľ sa na tom dohodnú zmluvné strany.

               2.3.Pripravovaný akt asociačnej rady

               Asociačná rada má prijať odporúčanie týkajúce sa predĺženia akčného plánu EÚ a Izraela (ďalej aj „pripravovaný akt“). Odporúčanie bude prijaté písomným postupom v súlade s článkom 10 rokovacieho poriadku asociačnej rady.

               Cieľom pripravovaného aktu je predĺžiť trojročnú platnosť akčného plánu EÚ a Izraela, aby sa zabezpečilo pokračovanie spolupráce medzi oboma stranami.

               3.Pozícia, ktorá sa má zaujať v mene Únie

               Pozícia, ktorú má Európska únia prijať v Asociačnej rade EÚ – Izrael zriadenej Euro-stredomorskou dohodou, pokiaľ ide o prijatie odporúčania týkajúceho sa predĺženia platnosti akčného plánu EÚ a Izraela o tri roky, je založená na znení odporúčania pripojeného k tomuto rozhodnutiu.

               Obe zmluvné strany opakovane potvrdili bohatstvo a životaschopnosť vzťahov medzi Európskou úniou a Izraelom a svoju plnú odhodlanosť pokračovať v rozvoji týchto vzťahov vo všetkých oblastiach spoločného záujmu.

               Predĺženie akčného plánu je teda v záujme oboch zmluvných strán.

               4.Právny základ

               4.1.Procesnoprávny základ

               4.1.1.Zásady

               V článku 218 ods. 9 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa stanovujú rozhodnutia, ktorými sa určujú „pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie v rámci orgánu zriadeného dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať akty s právnymi účinkami s výnimkou aktov dopĺňajúcich alebo meniacich inštitucionálny rámec danej dohody.“

               Pojem „akty s právnymi účinkami“ zahŕňa akty, ktoré majú právne účinky na základe pravidiel medzinárodného práva, ktorým sa riadi predmetný orgán. Zahŕňa aj nástroje, ktoré nemajú záväzný účinok podľa medzinárodného práva, ale „môžu rozhodujúcim spôsobom ovplyvniť obsah právnej úpravy prijatej normotvorcom Únie“
                  1
               .

               4.1.2.Uplatnenie na tento prípad

               Asociačná rada je orgán zriadený dohodou, konkrétne Euro-stredomorskou dohodou.

               Akt, ktorý má asociačná rada prijať, predstavuje akt s právnymi účinkami.

               Pripravovaný akt má právne účinky, pretože predĺži platnosť súčasného akčného plánu EÚ a Izraela o ďalšie tri roky.

               Procesnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 218 ods. 9 ZFEÚ.

               4.2.Hmotnoprávny základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotnoprávny základ rozhodnutia podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ závisí predovšetkým od cieľa a obsahu pripravovaného aktu, v súvislosti s ktorým sa zaujíma pozícia v mene Únie. Ak pripravovaný akt sleduje dva ciele alebo obsahuje dve zložky a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno určiť ako hlavnú, zatiaľ čo druhý cieľ alebo druhá zložka je len vedľajšia, rozhodnutie podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ musí byť založené na jedinom hmotnoprávnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka.

               4.2.2.Uplatnenie na tento prípad

               Hlavný cieľ a obsah pripravovaného aktu sa týkajú spolupráce s treťou krajinou v rámci dohody o pridružení a európskej susedskej politiky.

               Hmotnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 217 ZFEÚ.

               4.3.Záver

               Právnym základom navrhovaného rozhodnutia by mal byť článok 217 v spojení s článkom 218 ods. 9 ZFEÚ.

               5.Uverejnenie pripravovaného aktu

               Keďže akt asociačnej rady upraví trvanie akčného plánu EÚ a Izraela, je vhodné uverejniť ho po jeho prijatí v Úradnom vestníku Európskej únie (v súlade s rokovacím poriadkom Asociačnej rady EÚ – Izrael) a v periodiku Reshumot (izraelský úradný vestník), ak o tom rozhodne asociačná rada.

               2021/0409 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie akčného plánu EÚ a Izraela

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 217 v spojení s jej článkom 218 ods. 9,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               keďže:

               (1)Euro-stredomorská dohoda, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej, nadobudla platnosť 1. júna 2000.

               (2)Asociačná rada môže podľa článku 69 Euro-stredomorskej dohody prijímať rozhodnutia a vydávať vhodné odporúčania.

               (3)Asociačná rada má prijať písomným postupom odporúčanie týkajúce sa predĺženia akčného plánu EÚ a Izraela.

               (4)Je vhodné stanoviť pozíciu, ktorá sa má zaujať v mene Únie v asociačnej rade, keďže odporúčanie bude mať právne účinky.

               (5)Predĺženie akčného plánu EÚ a Izraela o tri roky poskytne zmluvným stranám úplnú príležitosť na prehĺbenie ich spolupráce v nadchádzajúcich rokoch, a to aj prostredníctvom možného rokovania o prioritách partnerstva,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Pozícia, ktorú má Európska únia zaujať v asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej, je založená na návrhu odporúčania asociačnej rady pripojenom k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie je určené Komisii a vysokému predstaviteľovi.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)

                        Rozsudok Súdneho dvora zo 7. októbra 2014, Nemecko/Rada, vec C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli9. 12. 2021
            COM(2021) 781 final

            PRÍLOHA
            k
            návrhu ROZHODNUTIA RADY
            o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie akčného plánu EÚ a Izraela

               PRÍLOHA

                  ODPORÚČANIE ASOCIAČNEJ RADY EÚ – IZRAEL č. xxx, ktorým sa schvaľuje predĺženie akčného plánu EÚ a Izraela

               ASOCIAČNÁ RADA EÚ – IZRAEL,

               so zreteľom na Euro-stredomorskú dohodu, ktorou sa zakladá pridruženie medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Izraelským štátom na strane druhej (ďalej len „Euro-stredomorská dohoda“),

               keďže:

               (1)Euro-stredomorská dohoda bola podpísaná 20. novembra 1995 v Bruseli a nadobudla platnosť 1. júna 2000.

               (2)Na základe článku 69 Euro-stredomorskej dohody má asociačná rada právomoc prijímať rozhodnutia a vydávať vhodné odporúčania.

               (3)V článku 10 rokovacieho poriadku asociačnej rady sa stanovuje možnosť prijímať v období medzi zasadnutiami rozhodnutia alebo odporúčania písomným postupom, ak s tým obidve zmluvné strany súhlasia.

               (4)Predĺženie akčného plánu EÚ a Izraela o tri roky poskytne zmluvným stranám príležitosť na prehĺbenie ich spolupráce v nadchádzajúcich rokoch, a to aj prostredníctvom možného rokovania o prioritách partnerstva,

               PRIJALA TOTO ODPORÚČANIE:

               Článok 1

               Asociačná rada písomným postupom odporúča, aby sa akčný plán EÚ a Izraela predĺžil o tri roky odo dňa prijatia jeho predĺženia.

               Článok 2

               Toto odporúčanie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

               V xx, [dátum].

               Za Asociačnú radu EÚ – Izrael

               predseda

               ***