               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli4. 9. 2017
            COM(2017) 463 final
            2017/0215(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o pozícii, ktorá sa má v mene Európskej únie prijať na nadchádzajúcich troch zasadnutiach Medzinárodnej veľrybárskej komisie vrátane súvisiacich medzizasadnutí a opatrení

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.Predmet návrhu

               Predkladaný návrh sa týka rozhodnutia Rady, ktorým sa určuje pozícia, ktorá sa má v mene Európskej únie prijať na nadchádzajúcich troch zasadnutiach Medzinárodnej veľrybárskej komisie (ďalej len „IWC“) zriadenej podľa Medzinárodného dohovoru o regulácii lovu veľrýb, ako aj v rámci súvisiacich medzizasadnutí a opatrení.

               Pozícia vychádza z rozhodnutí Rady, ktoré boli prijaté 2. marca 2009 a 13. decembra 2011 na základe návrhov Komisie
                  1
                a ktoré Únii umožnili skoordinovať pozíciu Únie k viacerým otázkam diskutovaným počas troch zasadnutí IWC (v rokoch 2012, 2014 a 2016), ako aj počas súvisiacich medzizasadnutí.

               Viacročný charakter predchádzajúcich rozhodnutí a stabilný politický prístup v nich stanovený umožnil EÚ a jej členským štátom proaktívnejšie pristupovať k záležitostiam IWC, v dôsledku čoho vlády tretích krajín čoraz častejšie a v krátkom časovom predstihu žiadajú EÚ o účasť na aktivitách. Preto sa navrhuje, aby sa budúcim rozhodnutím Rady neriadili len zasadnutia v rámci IWC, ale aby sa v ním stanovenom politickom rámci využívalo aj na činnosť medzi zasadnutiami, napríklad pri demaršoch.

               2.Kontext návrhu

               2.1.Medzinárodný dohovor o regulácii lovu veľrýb

               Medzinárodným dohovorom o regulácii lovu veľrýb (ďalej len „dohovor“), ktorý bol podpísaný v roku 1946, sa zaručuje ochrana aj udržateľné riadenie populácií veľrýb na celosvetovej úrovni.

               Dohovor obsahuje právne záväznú prílohu, v ktorej sa stanovujú chránené a nechránené druhy, vody, v ktorých je lov povolený a v ktorých je lov zakázaný vrátane chránených oblastí, a obmedzenia výlovu pre komerčný lov veľrýb a pre lov veľrýb na účel obživy. V dohovore sa upravuje aj lov veľrýb na účel vedeckého výskumu. V tejto súvislosti sa v prílohe k dohovoru vyžaduje, aby zmluvné vlády pred vydaním povolení predložili návrhy na povolenie lovu na vedecké účely vedeckému výboru na účel preskúmania. Povolenia vydávajú jednotlivé krajiny.

               Keďže dohovor bol prijatý ešte pred Rímskou zmluvou, jeho členmi môžu byť len vlády a Európska únia má preto iba štatút pozorovateľa
                  2
               . V súčasnosti je zmluvnými vládami dohovoru dvadsaťpäť členských štátov EÚ
                  3
               , pričom celkovo k dohovoru pristúpilo osemdesiatsedem štátov.

               2.2.Medzinárodná veľrybárska komisia

               Príslušným orgánom, ktorý riadi vykonávanie dohovoru, je Medzinárodná veľrybárska komisia (IWC), ktorá zasadá každé dva roky. IWC vykonáva svoje základné zodpovednosti v oblasti udržateľného riadenia a ochrany prostredníctvom vykonávania zmien prílohy k dohovoru v reakcii na žiadosti zmluvných vlád. Zmeny musia schváliť tri štvrtiny hlasujúcich členov IWC. Rozhodnutia IWC o zmenách prílohy k dohovoru majú priame právne účinky, keďže nadobúdajú účinnosť v rámci stanovenej lehoty bez potreby ratifikácie
                  4
               . Na takmer každom zasadnutí IWC boli predložené zmeny prílohy k dohovoru, a to s cieľom schválenia lovu veľrýb za istých podmienok alebo s cieľom schválenia ochranných oblastí.

               Postupom času sa IWC výrazne rozvinula a stala sa hlavnou medzinárodnou organizáciou, ktorá rieši všetky aspekty týkajúce sa veľrýb a lovu veľrýb a vykonáva rôzne činnosti, ako sú napr. programy terénneho výskumu, modelovanie populácie, plány ochrany, spoznávanie a riadenie rizík. Na IWC bude mať čoraz väčší vplyv program 2030, ako aj ciele trvalo udržateľného rozvoja vo všeobecnosti, a najmä cieľ trvalo udržateľného rozvoja č. 14
                  5

               Základným zdrojom príjmu IWC sú finančné príspevky zmluvných vlád, ale členské štáty a organizácie občianskej spoločnosti poskytujú aj dodatočné dobrovoľné príspevky a podporujú konkrétne pracovné programy riadené IWC.

               Komisii IWC poskytuje poradenstvo jej vedecký výbor, ktorý pomáha napríklad pri posudzovaní stavu populácie, rozhodovaní o obmedzeniach výlovu a analýze informácií týkajúcich sa veľrýb a ich lovu. Vedecký výbor takisto posudzuje a pripomienkuje povolenia lovu veľrýb na účely vedeckého výskumu
                  6
                pred tým, ako ich zmluvné vlády vydajú svojim štátnym príslušníkom
                  7
               .

               Dvojitý mandát IWC (na riadenie lovu veľrýb, ako aj na ich ochranu) viedol k extrémne polarizovaným postojom medzi zmluvnými vládami, ktoré podporujú lov veľrýb, a zmluvnými vládami, ktoré sa zameriavajú na prísnu ochranu. Táto situácia IWC oslabuje, zostáva však aj naďalej jediným existujúcim rámcom, prostredníctvom ktorého sa potenciálne môžu vyriešiť otázky celosvetového významu.

               3.Pozícia, ktorá sa má prijať v mene Únie

               3.1.Potreba pozície Únie

               Rozhodnutia o zmene prílohy prijaté v IWC môžu mať vplyv na dosahovanie cieľov politík EÚ a na právne predpisy týkajúce sa veľrybotvarých cicavcov.

               V zmysle článku 191 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) je jedným z cieľov environmentálnej politiky EÚ podpora opatrení na medzinárodnej úrovni s cieľom riešiť regionálne alebo celosvetové environmentálne problémy. Súčasťou tohto cieľa je aj celosvetová ochrana druhov vrátane veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov. Európska únia prijala environmentálne právne predpisy, ktorými sa zabezpečuje účinná ochrana prostredníctvom rozsiahlej harmonizácie pravidiel na úrovni EÚ.

               V prílohe IV k smernici o biotopoch
                  8
                sa uvádzajú všetky druhy veľrybotvarých cicavcov. To znamená, že všetky druhy veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov sú vo vodách EÚ chránené pred každým druhom úmyselného rušenia, odchytu alebo zabíjania. To vyvára kontext politiky EÚ pre pozície týkajúce sa takých problémov, ako sú hluk, nárazy lodí, zamotávanie sa a vedľajšie úlovky. Smernicou o biotopoch sa takisto zakazuje držanie, preprava a predaj alebo výmena vzoriek odobratých z voľnej prírody. Tieto právne predpisy neumožňujú obnovenie komerčného lovu veľrýb.

               Nariadením Rady 338/97/ES o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi
                  9
               , ktorým sa v EÚ vykonávajú ustanovenia Dohovoru o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín (CITES), sa zakazuje dovoz veľrybotvarých cicavcov do Únie na primárne komerčné účely. Táto vysoká úroveň ochrany sa ešte posilňuje rámcovou smernicou o morskej stratégii
                  10
               , ktorá by mala zlepšiť kvalitu životného prostredia pre veľryby a iné veľrybotvaré cicavce podporou dobrého environmentálneho stavu oceánov a morí EÚ.

               Vzhľadom na skutočnosť, že veľryby migrujú, nemôže byť politika EÚ vo vodách EÚ účinná, pokiaľ nebude podporená jednotnými opatreniami na celosvetovej úrovni vykonávanými v rámci porovnateľného medzinárodného regulačného rámca. Tento rámec tvorí Medzinárodný dohovor na reguláciu lovu veľrýb.

               Členstvo EÚ v mnohostranných environmentálnych dohodách, ako je Dohovor o biologickej diverzite, Rámcový dohovor Organizácie Spojených národov o zmene klímy a Štokholmský dohovor o perzistentných organických látkach, ako aj naša ratifikácia Minamatského dohovoru o ortuti majú takisto vplyv na rozličné témy, ktoré boli predmetom rezolúcií IWC.

               3.2.Jednotlivé politické otázky

               3.2.1.Komerčný lov veľrýb, pobrežný lov veľrýb v malom rozsahu a kritériá na povolenia lovu na vedecké účely

               IWC reguluje komerčný lov veľrýb a v roku 1982 rozhodla, že od roku 1986 by sa malo zaviesť moratórium na komerčný lov všetkých druhov a populácií veľrýb.

               Nórsko a Island nie sú týmto moratóriom viazané, keďže Nórsko proti nemu vznieslo námietku
                  11
                a Island výhradu
                  12
               . Obe krajiny v súčasnosti naďalej vykonávajú komerčný lov veľrýb
                  13
               . Tieto dve krajiny si stanovujú svoje vlastné obmedzenia výlovu, ale informácie o svojich úlovkoch a súvisiace vedecké údaje poskytujú Komisii. Nórsko a Island tvrdia, že svoje obmedzenia výlovu si stanovujú na základe revidovaného postupu riadenia, ktorý IWC vytvorila na účel odhadu udržateľných obmedzení výlovu pre komerčný lov veľrýb. Prísne uplatňovanie revidovaného postupu riadenia spôsobom odporúčaným vedeckým výborom je kľúčovým prvkom na to, aby sa zamedzilo stanoveniu nadmerných obmedzení výlovu.

               Japonsko je viazané moratóriom na komerčný lov veľrýb, ale udeľuje osobitné povolenia podľa článku VIII dohovoru, ktorým sa umožňuje zabíjanie, odchytávanie a spracovanie veľrýb „pre účely vedeckého výskumu s výhradou obmedzenia týkajúceho sa počtu kitovcov a iných podmienok, ktoré uzná táto zmluvná vláda za vhodné“. V roku 2014 však Medzinárodný súdny dvor rozhodol, že hlavný japonský program „lovu veľrýb na vedecké účely“ je nezákonný, keďže nedisponuje dostatočnou vedeckou kvalitou na to, aby bol jasne odôvodniteľný ako program „na účely vedeckého výskumu“
                  14
               . Japonsko navyše nepreukázalo, že na dosiahnutie stanovených vedeckých cieľov je potrebný smrtonosný odber vzoriek. Japonsko napriek tomu v roku 2016 obnovilo lov veľrýb na „vedecké“ účely a v roku 2017 pokračovalo na základe nového programu bez toho, aby dodržalo prehodnotený proces preskúmania povolení lovu veľrýb, ktorý sa vyžaduje v príslušných rezolúciách IWC
                  15
               , proti ktorým Japonsko vznieslo námietku.

               Napriek pokračovaniu lovu veľrýb v uvedených krajinách prispelo moratórium na komerčný lov veľrýb počas posledných tridsiatich rokov k ochrane veľrýb. Napriek tomu sa mnohé populácie veľrýb naďalej kriticky znižujú, a to aj pre zvyšujúci sa počet ohrození, ktoré nesúvisia s lovom veľrýb, ako je zamotanie sa do rybárskeho výstroja, kolízie s loďami, znečistenie vrátane hluku pod hladinou, degradácia biotopov a pod. Zamedzenie tlaku komerčného lovu veľrýb preto zostáva dôležitým aspektom pomoci pri obnove populácií veľrýb. Z tohto dôvodu by mal všeobecný zákaz komerčného lovu veľrýb zostať v platnosti, čo je v súlade s politikami a požiadavkami EÚ.

               Japonsko sa snažilo IWC presvedčiť, aby povolilo novú kategóriu lovu veľrýb, pobrežný lov veľrýb v malom rozsahu
                  16
               , ktorým by sa v skutočnosti čiastočne zrušilo moratórium na komerčný lov veľrýb. EÚ by sa mala postaviť proti návrhom na zavedenie nových kategórií lovu veľrýb a mala by podporiť nález Medzinárodného súdneho dvora
                  17
               , podľa ktorého sa lov veľrýb v dohovore rozdeľuje na tri kategórie: komerčný lov veľrýb, existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom (obe kategórie sa uvádzajú v prílohe) a lov veľrýb na základe osobitného povolenia podľa článku VIII. Týmto sa zamedzí medzerám v zákaze komerčného lovu veľrýb a pomôže sa zabrániť tomu, aby sa takýto druh lovu uplatňoval v blízkosti vôd EÚ.

               Pokiaľ ide o lov veľrýb na „vedecké“ účely, EÚ by mala zostať rozhodná vo svojom postoji, že osobitné povolenia na lov veľrýb podľa článku VIII sa nemôžu používať na odôvodnenie lovu s primárne komerčným zameraním. Zneužívanie tohto článku je v rozpore s duchom moratória a vôľou IWC, ktorú vyjadrila v niekoľkých rezolúciách. Pre EÚ sú návrhy na osobitné povolenia podľa článku VIII legitímne, ak spĺňajú požiadavky Medzinárodného súdneho dvora uvedené v jeho rozsudku z 31. marca 2014 o love veľrýb v Južnom oceáne. Z rozsudku vyplýva prísne dodržiavanie rezolúcie 2014-5 o love veľrýb na základe osobitného povolenia, v ktorej sa vydanie povolenia podmieňuje splnením dvoch kumulatívnych podmienok: smrtonosný odber vzoriek musí byť „vedeckým výskumom“ a musí slúžiť výhradne „na účel“ takéhoto výskumu. V praxi by to znamenalo, že každá zmluvná strana, ktorá žiada o vydanie osobitných povolení, k spokojnosti vedeckého výboru preukázala, že očakávaný výsledok projektu sa mohol preukázateľne považovať za vedecký výskum, že dôsledne zvážila, či výskumný cieľ nemohol byť naplnený použitím nesmrtonosného odberu vzoriek a že dospela k záveru, že to nie je možné, a preukázala, že navrhované veľkosti vzoriek súviseli výlučne s vedeckou potrebou a boli úmerné vedeckému cieľu.

               EÚ by navyše mala presadzovať stanovisko, s ktorým napokon súhlasili všetky strany v spore prerokúvanom Medzinárodným súdnym dvorom, t. j. že IWC má legitímnu úlohu v diskusiách o love veľrýb na základe osobitného povolenia. EÚ by preto mala naďalej presadzovať prístupy, ktorými sa zaručí, že každé osobitné povolenie pred vydaním posúdi vedecký výbor IWC a samotná IWC a že sa dodržia odporúčania týkajúce sa osobitných povolení.

               3.2.2.Ochrana

               V roku 1946 bol Medzinárodný dohovor o love veľrýb jedným z prvých medzinárodných nástrojov, v ktorom sa stanovila súvislosť medzi ochranou a udržateľným využívaním. Postupom času narastali vplyvy ohrození, ktoré nevyplývajú z lovu veľrýb, a problémov týkajúcich sa ochrany, ktoré sa pre IWC sa stali jednými z najväčších výziev.

               V roku 2003 vznikol výbor pre ochranu. Úzko spolupracuje s vedeckým výborom a rieši rôzne ohrozenia týkajúce sa veľrýb a ich biotopov. S podporou zmluvných vlád členských štátov EÚ a na základe koordinovanej pozície EÚ prijala IWC v roku 2016 nový strategický plán
                  18
                spolu so sprievodným pracovným programom, v ktorom sa identifikujú prioritné ohrozenia veľrybotvarých cicavcov (nárazy do lodí, morský odpad, vedľajší úlovok, antropogénny zvuk, chemické znečistenie a zmena klímy), ako aj prioritné opatrenia (udržateľné pozorovanie veľrýb, plány riadenia ochrany, ochranné oblasti, zber údajov a podávanie správ). Okrem toho sa kladie nový dôraz na prínos veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov k regulácii ekosystémov a k poskytovaniu ekosystémových služieb počas života aj po smrti.

               EÚ by mala podporovať ďalší rozvoj rastúcej angažovanosti IWC v oblasti ochrany, čo je v súlade s politikou EÚ a s právnymi predpismi.

               V rámci svojho silného politického záväzku týkajúceho sa ochrany by EÚ mala naďalej podporovať všetky návrhy na ochranné oblasti pre veľryby
                  19
               . V týchto návrhoch sa vyžaduje, aby sa zmeny prílohy vykonávali na základe trojštvrtinovej väčšiny hlasov. Dosiahnutie takejto väčšiny si bude vyžadovať aktívne prípravné diskusie so zmluvnými vládami, ktoré zvyčajne hlasujú proti ochranným oblastiam. EÚ a jej členské štáty by mali takisto podporovať väčšiu transparentnosť, a to podaním návrhu, aby boli ustanovenia prílohy týkajúce sa ochranných oblasti zaradené do osobitného oddielu v rámci danej hlavy
                  20
               .

               Podporené by mali byť aj návrhy IWC na zlepšenie životných podmienok veľrýb. Práca týkajúca sa dobrých životných podmienok zvierat môže okrem iného zahŕňať zamotania, nárazy do lodí, hromadné uviaznutia, pozorovanie veľrýb, znečistenie hlukom, zlepšenie metód zabíjania a eutanázie atď.

               V uplynulých rokoch sa IWC začala zaoberať otázkami týkajúcimi sa chorôb veľrybotvarých cicavcov, najmä takými, ktoré môžu súvisieť s ľudskou činnosťou, alebo takými, ktoré sa môžu šíriť zo zvierat na ľudí a môžu predstavovať riziko pre spoločenstvá pôvodného obyvateľstva zaoberajúce sa existenčným lovom veľrýb pri konzumácii produktov z veľrýb, ktoré boli ulovené v rámci nekomerčných lovov. EÚ a jej členské štáty by mali podporovať takéto diskusie za podmienky, že sa zakladajú na vedeckých poznatkoch a že posúdenie zo strany IWC bude pridanou hodnotou k práci iných fór.

               3.2.3.Existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom

               Existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom
                  21
                sa upravuje v nadväzných prílohách, pričom regulácia takéhoto lovu je základnou a integrálnou súčasťou povinností IWC, ktorá stanovuje obmedzenia výlovu každých šesť rokov (najbližšie v roku 2018). Táto kategória lovu nie je predmetom moratória, keďže sa nepovažuje za komerčný lov. Úlohou vlád je poskytnúť dôkazy o potrebách pôvodného obyvateľstva vo forme „vyhlásenia o potrebách“, v ktorom sa uvádzajú kultúrne, existenčné a výživové aspekty lovu, výrobkov a distribúcie. Vedecký výbor poskytuje poradenstvo týkajúce sa udržateľnosti navrhovaných lovov a bezpečných obmedzení výlovu. IWC rozhoduje o obmedzeniach výlovu pre každý lov a zohľadňuje pritom vyhlásenie o potrebách a stanovisko vedeckého výboru. Tieto otázky však často bývajú predmetom sporu tak na úrovni EÚ, ako aj na úrovni IWC. Situáciu zhoršuje skutočnosť, že podľa prílohy má tento typ lovu slúžiť uspokojenie existenčných potrieb pôvodného obyvateľstva
                  22
               , ale tieto potreby nie sú v prílohe vymedzené. Takéto vymedzenie je osobitne citlivou záležitosťou vzhľadom na komplexnosť pojmov, rozdielne spôsoby lovu a špecifiká komunít, ktorých by sa malo týkať.

               EÚ ako celok a Dánsko v mene Grónska vyvinuli dôležité iniciatívy na zníženie napätia vo vzťahu k existenčnému lovu veľrýb pôvodným obyvateľstvom. V roku 2014 IWC prijala rezolúciu 2014-1 o potrebe konzistentnejšie a dlhodobejšie regulovať v budúcnosti existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom. Okrem toho IWC požiadala vedecký výbor a podvýbor pre existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom, aby pred ďalším kolom stanovovania kvót v roku 2018 vykonali špecifické úlohy
                  23
                s cieľom poskytnúť lepší základ pre rozhodovanie o obmedzeniach výlovu.

               Okrem rezolúcie 2014/1 odborníci z rôznych oblastí vrátane zástupcov spoločenstiev vykonávajúcich existenčný lov veľrýb, diskutovali o potrebách obživy vo vzťahu k právam pôvodného obyvateľstva
                  24
               . Odporučili zvyšovať porozumenie práv, posilňovať úlohu pôvodného obyvateľstva v rámci IWC a vytvárať prepojenia medzi IWC a inými príslušnými fórami. Takisto navrhli, aby sa „vyhlásenia o potrebách“, ktoré sa považujú za obmedzenie práv pôvodného obyvateľstva na využívanie svojich zdrojov, nahradili menej náročným dokumentom. Napokon navrhli, aby sa po roku 2018 zlepšil proces a harmonogram stanovovania obmedzení výlovu v rámci existenčného lovu veľrýb pôvodným obyvateľstvom.

               Na 66. zasadnutí IWC v októbri 2016 EÚ a zmluvné vlády členských štátov EÚ podporili v širšom zmysle potrebu venovať viac pozornosti právam pôvodných obyvateľov v rámci činnosti IWC a návrhu odborníkov zlepšiť proces stanovenia obmedzení výlovu v rámci existenčného lovu veľrýb pôvodným obyvateľstvom. Vo vzťahu k nahradeniu „vyhlásenia o potrebách“ sa však dohoda nedosiahla. V dôsledku toho sa na 66. zasadnutí IWC dohodlo, že pracovná skupina pre existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom by sa mala týmto otázkam ďalej venovať a predložiť odporúčania na 67. zasadnutie IWC v roku 2018. Vzhľadom na to bude dôležité, aby tie dva členské štáty EÚ, ktoré sa najviac zúčastňujú na diskusiách o týchto otázkach, spolupracovali a zabezpečili tak, že EÚ bude môcť ako celok podporiť odporúčania predložené na 67. zasadnutí IWC.

               Pokiaľ ide o práva pôvodného obyvateľstva, EÚ dlhodobo podporuje dodržiavanie ľudských práv na celom svete a má širokú škálu politík, ktoré sa týkajú pôvodného obyvateľstva
                  25
               . S cieľom preukázať podporu prístupu založeného na právach by EÚ mohla podporiť odporúčania odborníkov
                  26
               , navrhnúť IWC rezolúciu o relevantnosti nedávneho vývoja v oblasti práv pôvodného obyvateľstva a podporovať preskúmanie mechanizmov na zlepšenie postavenia delegátov zastupujúcich pôvodné obyvateľstvo na zasadnutiach IWC. EÚ by takisto mohla zvážiť rozšíriť zmeny prílohy predkladané na 67. zasadnutí IWC a nahradiť anglický výraz aborigines výrazom indigenous peoples.

               Ďalšie odporúčania týkajúce sa práv pôvodného obyvateľstva, konkrétne zadanie vypracovania prieskumu o nástrojoch týkajúcich sa takýchto práv, pravidelné prizývanie osobitného spravodajcu OSN pre práva pôvodného obyvateľstva na zasadnutia IWC, vymenovanie zástupcu IWC na účasť na zasadnutí Stáleho fóra OSN pre oblasť práv pôvodného obyvateľstva a preskúmanie potenciálnych prínosov zapojenia sa sekretariátu do Medziagentúrnej skupiny pre otázky pôvodného obyvateľstva, sa zdajú neprimerané pre túto malú organizáciu, keďže existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom vykonávajú len štyria členovia. Poskytovanie príslušných informácií o týchto aspektoch IWC sa môže vykonávať účinnejšie a pri menších nákladoch prostredníctvom vyhlásení príslušných zmluvných vlád a delegátov zastupujúcich pôvodné obyvateľstvo vykonávajúce existenčný lov veľrýb.

               Pri uplatňovaní prístupu založeného na právach si EÚ bude musieť byť vedomá, že práva pôvodného obyvateľstva nie sú absolútne a môžu byť ovplyvnené primeranými a objektívne odôvodnenými opatreniami. Napríklad predkladanie informácií na podporu obmedzení výlovu pre existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom je primerané a objektívne oprávnené vzhľadom na povinnosť IWC stanovovať obmedzenia výlovu na takú úroveň, ktorá je dostatočná na splnenie potrieb obživy pôvodného obyvateľstva. Obmedzenie kvót na existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom z dôvodu obáv týkajúcich sa udržateľnosti lovu sú primerané a objektívne aj s ohľadom na mandát IWC, ktorým je riadenie populácií veľrýb na celosvetovej úrovni.

               3.3.Inštitucionálne otázky

               S ohľadom na pozorovateľský štatút EÚ budú tieto pozície v mene EÚ vyjadrovať členské štáty konajúc spoločne v záujme EÚ spôsobom, ktorý najlepšie podporí uznanie EÚ, a bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia zmluvy o zastúpení EÚ.

               Hoci sa zdá nepravdepodobné, že by diskusie o „IWC v budúcnosti“ iniciované súčasným japonským predsedom IWC viedli k výzvam na zmenu zmluvy, EÚ a jej členské štáty by mali využiť akékoľvek dostupné príležitosti, ktoré by presadili členstvo EÚ.

               Pri neexistujúcom členstve EÚ bude ešte dôležitejšie, aby členské štáty naplno využili svoju spoločnú váhu na podporu pozícií EÚ v IWC v súlade so zásadou lojálnej spolupráce zakotvenou v článku 4 ods. 3 Zmluvy o Európskej únii a zásadou jednotnosti pri vonkajšom zastupovaní EÚ. Jednotná pozícia EÚ je dôležitá aj ako predpoklad dosiahnutia konsenzu alebo jednohlasnosti v rámci IWC, ktorý je osobitne dôležitý s ohľadom na zistenie Medzinárodného súdneho dvora o tom, že rezolúcie IWC môžu byť relevantné pre výklad dohovoru alebo jeho prílohy, ak boli prijaté konsenzom alebo jednohlasným hlasovaním
                  27
               .

               Maximalizácia spoločného vplyvu EÚ si vyžaduje, aby boli všetky členské štáty EÚ zmluvnými vládami IWC a aby mali možnosť hlasovať o zmenách prílohy a iných rezolúciách. V súčasnosti je zmluvnými vládami IWC dvadsaťpäť členských štátov EÚ a je dôležité, aby dva členské štáty, ktoré ešte nie sú členmi (Malta a Lotyšsko), a jeden, ktorý už nie je členom (Grécko), pristúpili čo najskôr. Všetky členské štáty musia takisto platiť svoje stanovené príspevky načas, čo je podmienkou, aby mali hlasovacie práva
                  28
               .

               Na maximalizáciu vplyvu EÚ ako celku nie je potrebné, aby všetky členské štáty EÚ vysielali národných zástupcov z hlavných miest na zasadnutia IWC. Poverenie sa môže udeliť zamestnancom miestneho veľvyslanectva. Druhou možnosťou je, že ak členské štáty nemajú zastúpenie v hostiteľskej krajine zasadnutia IWC, môže vnútroštátny orgán pred konaním zasadnutia v súlade s postupom podľa iných právne záväzných dohôd udeliť poverenie členovi delegácie iného členského štátu.

               Povinnosť lojálnej spolupráce znamená, že členské štáty EÚ by nemali hlasovať proti sebe navzájom a mali by vyvinúť maximálne úsilie na to, aby dosiahli spoločnú pozíciu.

               Keďže zmluvnými vládami dohovoru je osemdesiatsedem vlád, súčasný počet dvadsaťdva hlasujúcich členských štátov predstavuje štvrtinu hlasujúcich členov IWC.

               Pre hlavné politické zásady, ako aj hlasovaciu silu je teda dôležité, aby EÚ ako celok dosiahla dohodu o návrhoch IWC v dostatočnom časovom predstihu pred zasadnutiami IWC.

               4.Právny základ

               4.1.Procesnoprávny základ

               V článku 218 ods. 9 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa stanovujú rozhodnutia, ktorými sa určujú „pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie v rámci orgánu zriadeného dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať akty s právnymi účinkami s výnimkou aktov dopĺňajúcich alebo meniacich inštitucionálny rámec danej dohody“. Článok 218 ods. 9 ZFEÚ sa uplatňuje bez ohľadu na to, či je Únia členom daného orgánu alebo zmluvnou stranou predmetnej dohody
                  29
               .

               Medzinárodná veľrybárska komisia je orgán zriadený na základe zmluvy, konkrétne Medzinárodného dohovoru o regulácii lovu veľrýb. Akty, ktoré má IWC schváliť, sú akty s právnymi účinkami. Plánované akty môžu zásadným spôsobom ovplyvniť obsah právnych predpisov EÚ (pozri oddiel 3.1). Plánované akty nedopĺňajú ani nemenia inštitucionálny rámec dohody.

               Procesnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 218 ods. 9 ZFEÚ.

               4.2.Hmotnoprávny základ

               V kontexte IWC je hlavným cieľom Únie zabezpečiť účinný medzinárodný regulačný rámec na ochranu a riadenie populácií veľrýb, ktorý je zárukou výrazného zlepšenia stavu ochrany veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov, vďaka ktorému budú všetky operácie lovu veľrýb vykonávané členmi IWC pod kontrolou IWC. Pri predchádzajúcich návrhoch sa za hlavný cieľ a obsah plánovaného aktu považovalo životné prostredie, a preto bol použitý hmotnoprávny základ článku 191 ods. 1 ZFEÚ, kým článok 43 ods. 2 ZFEÚ nebol navrhnutý ako súčasť operačného právneho základu rozhodnutia o pozícii Únie v IWC [pozri aj KOM(2011) 495 a KOM(2008) 711]. V tejto chvíli sa navrhuje rovnaký právny základ ako v rokoch 2008 a 2011. Treba zdôrazniť, že presné vymedzenie článku 191 ods. 1 a článku 43 ods. 2 ZFEÚ je predmetom niektorých prebiehajúcich súdnych konaní
                  30
               . Týmto návrhom hmotnoprávneho základu nie je v žiadnom prípade dotknutá výhradná právomoc Európskej únie v oblasti ochrany morských biologických zdrojov podľa ustanovení článku 3 ods. 1 písm. d) v spojení s článkom 38 a prílohou I k ZFEÚ, a teda všetkých živých vodných zdrojov v rámci spoločnej rybárskej politiky podľa nariadenia (EÚ) č. 1380/2013
                  31
               . Týmto prístupom nevzniká precedens pre žiadne budúce rokovania o ochrane a riadení živých vodných zdrojov, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti uvedeného nariadenia a tento prístup sa môže zmeniť s cieľom zohľadniť výsledok príslušných prebiehajúcich súdnych konaní o vymedzení článkov 191 ods. 1 a 43 ods. 2 ZFEÚ.

               4.3.Záver

               V súčasnosti by právnym základom navrhovaného rozhodnutia mal byť článok 191 ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 218 ods. 9 ZFEÚ.

               2017/0215 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o pozícii, ktorá sa má v mene Európskej únie prijať na nadchádzajúcich troch zasadnutiach Medzinárodnej veľrybárskej komisie vrátane súvisiacich medzizasadnutí a opatrení

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 191 ods. 1 v spojení s jej článkom 218 ods. 9,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               keďže:

               (1)Medzinárodným dohovorom o regulácii lovu veľrýb podpísaným v roku 1946 bola zriadená Medzinárodná veľrybárska komisia (IWC), ktorá je medzinárodnou organizáciou zodpovednou za celosvetovú ochranu a riadenie populácií veľrýb.

               (2)Príloha, ktorá upravuje lov veľrýb na celom svete, je pripojená k dohovoru a tvorí jeho neoddeliteľnú súčasť. Ustanovujú sa ňou podrobné opatrenia na reguláciu lovu veľrýb v záujme ochrany a využívania zdrojov veľrýb. Jej ustanovenia a zmeny, ktoré IWC doposiaľ prijala, sú pre zmluvné strany záväzné, pokiaľ zmluvná strana nepodá proti konkrétnej zmene formálnu námietku v súlade s článkom V ods. 3 dohovoru.

               (3)V dôsledku zmeny prílohy, na ktorej sa dohodla väčšina krajín zastúpených v IWC, nadobudlo v roku 1986 účinnosť moratórium na komerčný lov veľrýb. Štáty, ktoré sa najviac zasadzujú za lov veľrýb, sústavne namietajú proti moratóriu a veľryby lovia aj naďalej na tzv. vedecké účely alebo v rámci iných výnimiek.

               (4)Je vhodné stanoviť pozíciu, ktorá sa má v mene Únie prijať v rámci IWC, keďže rozhodnutia o zmene prílohy prijaté v IWC môžu mať právne účinky a môžu ovplyvňovať dosahovanie cieľov politík a právnych predpisov Únie týkajúcich sa veľrybotvarých cicavcov. Niektoré z návrhov, ktoré sa pravidelne predkladajú na schválenie na zasadnutiach IWC, majú za cieľ povoliť aktivity lovu veľrýb prostredníctvom stanovenia kvót a uplatňovania opatrení v oblasti riadenia alebo zriaďovať chránené oblasti pre veľryby, z čoho vyplýva potreba určiť pozíciu EÚ.

               (5)Členstvo v IWC je otvorené len pre vlády. V súčasnosti je zmluvnými stranami IWC dvadsaťpäť členských štátov EÚ
                  32
               . Európska únia má v IWC status pozorovateľa a je zastúpená Komisiou.

               (6)Vzhľadom na to, že Únia je v rámci IWC pozorovateľom, o pozícii EÚ k otázkam, ktoré patria do jej výlučnej právomoci podľa článku 3 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, pretože môžu mať vplyv na spoločné pravidlá alebo zmeniť ich rozsah, by mala rozhodnúť Rada a mali by ju vyjadriť členské štáty konajúce spoločne v záujme Únie.

               (7)S cieľom posilniť pozíciu Úniu v rámci IWC by sa mala podporiť akákoľvek revízia dohovoru, ktorá by umožnila, aby sa Únia stala zmluvnou stranou IWC.

               (8)V prílohe IV k smernici Rady 92/43/EHS
                  33
                sa všetky veľrybotvaré cicavce uvádzajú ako druhy, o ktoré má Únia záujem a ktoré si vyžadujú prísnu ochranu. Všetky druhy veľrýb sú preto vo vodách EÚ chránené pred úmyselným rušením, odchytávaním alebo usmrcovaním. Uvedenou smernicou sa zakazuje aj držanie, preprava a predaj alebo výmena vzoriek odobratých z voľnej prírody a ponúkanie takýchto vzoriek na predaj alebo výmenu.

               (9)Nariadením Rady (ES) č. 338/97
                  34
               , ktorým sa v Únii vykonávajú ustanovenia Dohovoru o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín, sa zakazuje dovoz veľrybotvarých cicavcov do Únie na primárne komerčné účely. Okrem toho sa v nariadení Rady (EHS) č. 348/81
                  35
                umožňuje dovoz vybraných produktov uvedených v prílohe iba vtedy, ak sa nepoužívajú na komerčné účely.

               (10)Veľryby sú migrujúcim druhom. Politiky a právne predpisy EÚ týkajúce sa veľrýb budú preto vo vodách EÚ účinnejšie, ak nájdu podporu v podobe jednotných celosvetových opatrení.

               (11)Únia podporuje Deklaráciu OSN o právach pôvodného obyvateľstva a záverečný dokument Svetovej konferencie o pôvodnom obyvateľstve z roku 2014
                  36
               .

               (12)Túto pozíciu Únie majú vyjadriť členské štáty Únie, ktoré sú členmi Medzinárodnej veľrybárskej komisie, konajúc spoločne v záujme Únie,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Pozícia Európskej únie na nadchádzajúcich troch zasadnutiach
                  37
                Medzinárodnej veľrybárskej komisie (IWC) vrátane súvisiacich medzizasadnutí a opatrení sa stanovuje v prílohe.

               Článok 2

               Pozíciu uvedenú v článku 1 vyjadria členské štáty, ktoré sú členmi IWC, konajúc spoločne.

               Článok 3

               Ak na pozíciu uvedenú v článku 1 môžu mať vplyv nové vedecké alebo technické informácie predložené pred zasadnutiami IWC alebo počas nich, alebo ak sa na mieste predložia návrhy k otázkam, ktoré zatiaľ nie sú predmetom pozície EÚ, skôr, než sa návrh predloží na hlasovanie, určí sa pozícia k príslušnému návrhu na základe koordinácie vrátane koordinácie na mieste. Menšie zmeny pozície môžu dohodnúť zástupcovia Únie v IWC bez ďalšieho rozhodnutia Rady.

               Článok 4

               Toto rozhodnutie je určené členským štátom.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)
                  KOM(2008) 711 v konečnom znení a KOM(2011) 495 v konečnom znení.

                     (2)
                  Zmena, ktorou by sa umožnilo, aby sa EÚ stala členom, by si vyžadovala ratifikáciu protokolu všetkými členmi IWC. V roku 1992 Komisia prijala návrh na rokovanie o pristúpení Únie k dohovoru, ale Rada na tento návrh nenadviazala žiadnymi konkrétnymi krokmi [Návrh rozhodnutia Rady, ktorým sa Komisia splnomocňuje rokovať v mene Spoločenstva o protokole, ktorým sa mení a dopĺňa Medzinárodný Dohovor o regulácii lovu veľrýb, Washington, 2. decembra 1946, KOM(92) 316].

                     (3)
                  Belgicko, Bulharsko, Cyprus, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Holandsko, Chorvátsko, Írsko, Litva, Luxembursko, Maďarsko, Nemecko, Poľsko, Portugalsko, Rakúsko, Rumunsko, Slovenská republika, Slovinsko, Spojené kráľovstvo, Španielsko, Švédsko, Taliansko.

                     (4)
                  Pozri článok V dohovoru. Podľa odseku 3 sa zmeny prílohy stávajú pre zmluvné strany záväznými v lehote deväťdesiatich dní, pokiaľ nepredložia námietku.

                     (5)
                  Cieľ trvalo udržateľného rozvoja č. 14: „zachovať a udržateľne využívať oceány, moria a morské zdroje na účely trvalo udržateľného rozvoja“.

                     (6)
                  Článok VIII dohovoru.

                     (7)
                  V odseku 30 prílohy k dohovoru sa výslovne vyžaduje, aby zmluvné vlády predkladali vedeckému výboru povolenia lovu veľrýb na účely vedeckého výskumu skôr, než ich vydajú, aby ich vedecký výbor mohol preskúmať a poskytnúť k nim svoje stanovisko.

                     (8)
                  Smernica 92/43/EHS o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, 22.7.1992. s. 7).

                     (9)
                  Ú. v. ES L 61, 3.3.1997, s. 1.

                     (10)
                  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/56/ES zo 17. júna 2008, ktorou sa ustanovuje rámec pre činnosť Spoločenstva v oblasti morskej environmentálnej politiky.

                     (11)
                  V článku V ods. 3 dohovoru sa zmluvným vládam umožňuje predložiť námietku proti akejkoľvek zmene prílohy, čo vedie k tomu, že touto zmenou nebudú viazané.

                     (12)
                  Island v roku 1992 vystúpil z IWC, ale v roku 2002 sa k nej znovu pripojil s výhradou proti moratóriu.

                     (13)
                  Námietku proti moratóriu vzniesla aj Ruská federácia, ale neuplatňuje ju.

                     (14)
                  Body 227 a 245 rozsudku Medzinárodného súdneho dvora z 31. marca 2014, Lov veľrýb v Južnom oceáne (Austrália/Japonsko: Nový Zéland ako vedľajší účastník).

                     (15)
                  Rezolúcia IWC 2014-5 o love veľrýb na základe osobitného povolenia a rezolúcia IWC 2016-2 o zlepšení procesu preskúmania lovu veľrýb na základe osobitného povolenia. Japonsko proti týmto dvom rezolúciám vznieslo námietku, keďže podľa neho „boli zamerané na neprípustné obmedzenie vykonávania japonských vedeckých výskumných programov bez ohľadu na ich vedeckú hodnotu a spôsobom, ktorý nie je zlučiteľný s dohovorom“.

                     (16)
                  Pobrežný lov veľrýb v malom rozsahu je druh lovu, pri ktorom sa používajú malé loďky a veľryby (vráskavce minke a iné malé veľryby) sa lovia na komerčné účely počas denných plavieb vo vnútroštátnych vodách. Japonsko žiadalo o stanovenie obmedzení výlovu v rámci pobrežného lovu veľrýb v malom rozsahu pre spoločenstvá, na ktoré údajne doliehajú dôsledky moratória.

                     (17)
                  Body 229 a 230 rozsudku Medzinárodného súdneho dvora z 31. marca 2014.

                     (18)

                     https://iwc.int/private/downloads/YTtNWzZ21VOaPZRjvTQGng/CC_StrategicPlan2016_26_FINAL.pdf.

                     (19)

                        Medzinárodná veľrybárska komisia v súčasnosti vyčlenila dve ochranné oblasti – v Indickom oceáne a v Južnom oceáne – pričom lov veľrýb je v oboch oblastiach zakázaný. V posledných rokoch bol Komisii opakovane predložený dodatočný návrh na ochrannú oblasť v južnom Atlantickom oceáne, doposiaľ však nezískal potrebnú trojštvrtinovú väčšinu hlasov.

                     (20)
                  V súčasnosti sú tieto ustanovenia súčasťou oddielu III prílohy s názvom „Odchytávanie“.

                     (21)
                  Existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom je lov veľrýb, ktorý vykonávajú skupiny pôvodného obyvateľstva s tradíciou lovu veľrýb na účel obživy.

                     (22)
                  Príloha, odsek 13 písm. a).

                     (23)
                  Tieto úlohy sú: dokončiť práce na algoritmoch obmedzenia úlovkov pre lovy v Grónsku, riešiť požiadavky na vypracovanie štandardizovaných vyhlásení o potrebách, lepšie porozumieť vzťahu medzi potrebami a spotrebou a navrhnúť aktualizáciu prílohy s cieľom reflektovať prístup založený na algoritmoch obmedzenia úlovkov.

                     (24)
                  Odborný seminár o existenčnom love veľrýb pôvodným obyvateľstvom, Maniitsoq/Grónsko, 2015.

                     (25)
                  EÚ podporila prijatie Deklarácie OSN o právach pôvodného obyvateľstva (VZ OSN 61/295) prijatú na Valnom zhromaždení Organizácie Spojených národov v roku 2007 a záverečný dokument (VZ OSN 69/2) Svetovej konferencie o právach pôvodného obyvateľstva, ktorá sa konala na plenárnom zasadnutí Valného zhromaždenia OSN na vysokej úrovni v roku 2014. V oboch dokumentoch sa zdôrazňujú práva pôvodného obyvateľstva na zdroje, ktoré tradične využívali, a potreba, aby štáty tieto práva ochraňovali a aby spolupracovali a diskutovali s pôvodným obyvateľstvom. Rada EÚ prijala 15. mája 2017 závery (dokument 8814/17 z 15. mája 2017), v ktorých znovu zdôrazňuje podporu práv pôvodného obyvateľova a uznáva, že existuje priestor na uplatnenie tohto politického rámca účinnejším spôsobom vo viacstrannej spolupráci, napríklad ďalším zvyšovaním príležitostí pre dialóg a konzultácie na všetkých úrovniach spolupráce EÚ.

                     (26)
                  Odporúčania 2 a 6 na strane 21 dokumentu IWC/66/ASW Rep01.

                     (27)
                  Bod 46 rozsudku Medzinárodného súdneho dvora z 31. marca 2014.

                     (28)
                  V súčasnosti majú tri členské štáty pozastavené hlasovacie práva a v jednom prípade je nedoplatok na príspevkoch za tri roky.

                     (29)
                  Vec C-399/12, Nemecko/Rada, (OIV), ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (30)
                  Veci C-626/15 a C-659/16, Komisia/Rada (veci týkajúce sa Weddellovo mora). Pozri aj návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C-683/16.

                     (31)
                  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1380/2013 z 11. decembra 2013 o spoločnej rybárskej politike, ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a zrušujú nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutie Rady 2004/585/ES (Ú. v. EÚ L 354, 28.12.2013, s. 22).

                     (32)
                  Belgicko, Bulharsko, Cyprus, Česká republika, Dánsko, Estónsko, Fínsko, Francúzsko, Chorvátsko, Holandsko, Írsko, Litva Luxembursko, Maďarsko, Nemecko, Poľsko, Portugalsko, Rakúsko, Rumunsko, Slovenská republika, Slovinsko, Spojené kráľovstvo, Španielsko, Švédsko, Taliansko (január 2017). V súčasnosti má hlasovacie práva v IWC dvadsaťdva členských štátov.

                     (33)
                  Smernica Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, 22.7.1992, s. 7).

                     (34)
                  Nariadenie Rady (ES) č. 338/97 z 9. decembra 1996 o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi (Ú. v. ES L 61, 3.3.1997, s. 1).

                     (35)
                  Nariadenie Rady (EHS) 348/81 z 20. januára 1981 o spoločných pravidlách pre dovoz veľrýb alebo výrobkov z veľrýb (Ú. v. ES L 39, 12.2.1981, s. 1).

                     (36)
                  Závery Rady o pôvodnom obyvateľstve, č. dok. 8814/17, 15. mája 2017.

                     (37)
                  Zasadnutie IWC č. 67 v roku 2018, zasadnutie IWC č. 68 v roku 2020 a zasadnutie IWC č. 69 v roku 2022.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli4. 9. 2017
            COM(2017) 463 final
            PRÍLOHA
            k návrhu rozhodnutia Rady o
            pozícii, ktorá sa má v mene Európskej únie prijať na nadchádzajúcich troch zasadnutiach Medzinárodnej veľrybárskej komisie vrátane súvisiacich medzizasadnutí a opatrení

               PRÍLOHA

               Pozícia, ktorá sa má v mene Európskej únie prijať na nadchádzajúcich troch zasadnutiach Medzinárodnej veľrybárskej komisie vrátane súvisiacich medzizasadnutí a opatrení

               1.Hlavným cieľom Európskej únie vo vzťahu k Medzinárodnej veľrybárskej komisii (ďalej len „IWC“) je zabezpečiť účinný medzinárodný regulačný rámec na ochranu a riadenie populácií veľrýb, ktorý bude zárukou výrazného zlepšenia stavu ochrany veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov a vďaka ktorému budú všetky operácie lovu veľrýb vykonávané členmi IWC pod kontrolou IWC.

               2.Na dosiahnutie uvedeného cieľa je potrebné, aby sa k dohovoru pripojilo niekoľko zvyšných členských štátov, ktoré ešte nie sú jeho zmluvnými stranami, s cieľom posilniť vplyv Únie pri hlasovaní o záležitostiach, ktoré sú predmetom jej záujmu. Takisto je dôležité, aby všetky členské štáty načas platili svoje stanovené príspevky a zachovali si tak svoje hlasovacie práva.

               3.Na nadchádzajúcich troch dvojročných zasadnutiach a pri súvisiacich medzizasadnutiach a opatreniach po prijatí súčasnej pozície zaujmú členské štáty k zmenám prílohy alebo k rezolúciám IWC túto pozíciu konajúc spoločne v záujme Únie:

               a)budú sa snažiť dostať všetky operácie lovu veľrýb vykonávané členmi IWC pod kontrolu IWC,

               b)podporia zachovanie a plné vykonávanie moratória na komerčný lov veľrýb v zmysle prílohy k dohovoru,

               c)nadviažu na Medzinárodný súdny dvor a odmietnu každý návrh nových druhov lovu veľrýb, ktoré neboli uvedené v Medzinárodnom dohovore o regulácii lovu veľrýb a ktorý by mohol ohroziť moratórium a/alebo potenciálne viesť k ohrozeniam populácií veľrýb v oblastiach susediacich s Úniou,

               d)podporia návrhy vedúce k ukončeniu vykonávania „lovu veľrýb na vedecké účely“ mimo kontroly IWC, podporia návrhy na rozvoj nesmrtonosného vedeckého výskumu a na zvýšenie účinnosti a transparentnosti postupu IWC na účely preskúmania lovu veľrýb na základe osobitného povolenia s cieľom zamedziť zneužívaniu tohto povolenia a podporovať dodržiavanie všetkých aspektov rozsudku Medzinárodného súdneho dvora (Lov veľrýb v Južnom oceáne, Austrália/Japonsko: Nový Zéland ako vedľajší účastník, rozsudok z 31. marca 2014) a vykonávanie príslušných rezolúcií IWC,

               e)podporia návrhy na také riadenie existenčného lovu veľrýb pôvodným obyvateľstvom, ktoré:

               1.zabezpečia, že s riadnym prihliadnutím na zásadu predbežnej opatrnosti a odporúčania vedeckého výboru nedôjde k ohrozeniu ochrany príslušných populácií;

               2.zabezpečia, že operácie lovu veľrýb budú náležite regulované a úlovky zostanú udržateľné a neprekročia rámec existenčných potrieb na miestne účely;

               3.zohľadnia prístup založený na právach pôvodného obyvateľstva s ohľadom na to, že veľryby sú migrujúci druh a migrujú do iných štátov výskytu.

               Členské štáty Únie tak v súlade s rezolúciou IWC 2014-1 o existenčnom love veľrýb pôvodným obyvateľstvom, ktorú podporila Únia, a konajúc spoločne v záujme Únie aktívne nadviažu na pokračujúcu prácu ad hoc pracovnej skupiny IWC pre existenčný lov veľrýb pôvodným obyvateľstvom s cieľom zvýšiť porozumenie a zlepšiť postupy, napríklad pokiaľ ide o väčšiu transparentnosť, včasnú informovanosť a dialóg v rámci Únie a IWC, s cieľom zabezpečiť, aby sa o návrhoch obmedzení výlovu v rámci existenčného lovu veľrýb pôvodným obyvateľstvom rozhodovalo bez prieťahov a v primeranom čase,

               f)podporia návrhy na zriadenie chránených oblastí pre veľryby,

               g)budú ďalej podporovať vznik ďalších iniciatív IWC prispievajúcich k ochrane veľrýb a iných veľrybotvarých cicavcov a ich biotopov, k pochopeniu a riešeniu hrozieb pre ich zdravie a dobré životné podmienky – vrátane potenciálnych kumulatívnych vplyvov týchto hrozieb – a k lepšiemu pochopeniu úlohy, ktorú veľryby a iné veľrybotvaré cicavce zohrávajú ako kľúčové zložky zdravých ekosystémov alebo v interakcii s ľuďmi, a v tomto kontexte k zlepšeniu koordinácie a spolupráce medzi IWC a inými organizáciami s cieľom posilniť globálny režim ochrany veľrybotvarých cicavcov,

               h)v rámci iných mnohostranných dohôd a ich riadiacich orgánov podporia návrhy na zlepšenie správy IWC v súlade s najlepšími postupmi vrátane mechanizmov na zabezpečenie zvýšenej transparentnosti, zodpovednosti, dodržiavania a presadzovania predpisov s cieľom posilniť legitimitu IWC a integritu jej rozhodovacieho procesu,

               i)podporia návrhy zamerané na posilnenie transparentnosti systému, ktorý prevádzkuje sekretariát IWC, na účely posilnenia schopnosti vlád s obmedzenými prostriedkami zúčastňovať sa na práci IWC, pričom budú zároveň požadovať transparentnosť od darcov priamo financujúcich účasť delegátov z tretích krajín, ktoré nie sú účastníkmi systému,

               j)posilnia dialóg a spoluprácu s občianskou spoločnosťou a ďalej prispejú k zlepšeniu zapojenia a účasti organizácií občianskej spoločnosti na práci IWC na všetkých úrovniach, ako je to bežné pri iných mnohostranných dohodách.


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli27. 10. 2015
            COM(2015) 549 final
            2015/0255(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o pozícii, ktorá sa má prijať v mene Európskej únie v Európskom výbore pre vypracovanie noriem v oblasti vnútrozemskej plavby (CESNI) a na plenárnom zasadnutí Ústrednej komisie pre plavbu na Rýne (CCNR), pokiaľ ide o prijatie normy týkajúcej sa technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               Tento návrh Komisie sa týka stanovenia pozície Únie na zasadnutí Európskeho výboru na vypracovanie noriem v oblasti vnútrozemskej plavby (CESNI) 26. novembra 2015 a na schôdzi plenárneho zasadnutia Ústrednej komisie pre plavbu na Rýne (CCNR) v súvislosti s európskou normou, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby.

               1.1.CESNI

                  CCNR na svojom jarnom plenárnom zasadnutí 3. júna 2015 prijala uznesenie CCNR 2015-I-3 týkajúce sa vytvorenia a fungovania Európskeho výboru na vypracovanie noriem v oblasti vnútrozemskej plavby (CESNI). Súčasťou jeho úloh je prijímanie technických noriem v rôznych oblastiach, najmä pokiaľ ide o plavidlá, informačné technológie a posádku, jednotný výklad týchto noriem a príslušných postupov, ako aj rokovania o bezpečnosti plavby, ochranu životného prostredia alebo iné oblasti plavby.

                  CESNI je zložený z expertov zastupujúcich členské štáty CCNR a EÚ.

                  Zmluvné strany CCNR (Nemecko, Francúzsko, Holandsko, Belgicko a Švajčiarsko) a zostávajúce členské štáty EÚ majú hlasovacie práva na základe jedného hlasu pre každý štát. EÚ nie je zmluvnou stranou CCNR ani CESNI. Môže sa však bez hlasovacích práv zúčastňovať na práci CESNI spolu s medzinárodnými organizáciami, ktorých poslanie sa týka oblastí pokrytých aktivitami CESNI.

                  Výbor CESNI prijíma normy jednomyseľným hlasovaním prítomných členských štátov CCNR a EÚ. V prípade chýbajúceho konsenzu, pokiaľ ide o rozhodnutie zaradiť do programu prijímanie noriem, rozhodne CESNI dvojtretinovou väčšinou hlasov členov prítomných na zasadnutí. V druhom kroku prijíma CESNI normy jednomyseľným hlasovaním prítomných členských štátov CCNR a EÚ. Po prijatí rozhodnutia je normám pridelené jedinečné referenčné číslo a zverejnia sa.

                  CCNR nadobudla významné skúsenosti pri zavádzaní technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy. CESNI, ktorý je ustanovený v rámci CCNR a za účasti všetkých členských štátov EÚ, preto disponuje potrebnými odbornými znalosťami a geografickou reprezentatívnosťou na to, aby vypracoval normy spoločné pre celú sieť vnútrozemských vodných ciest v Európskej únii.

               1.2.Európska norma, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby

                  Prípravné práce na jednotnej technickej norme pre plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy, ktorá sa má uplatňovať v rámci EÚ aj v rámci CCNR, sa začali v rámci existujúcej spoločnej pracovnej skupiny, ktorá podporuje vykonávanie smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/87/ES, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby a ktorou sa zrušuje smernica Rady 82/714/EHS
                     1
                  .

                  Spoločná pracovná skupina porovnala existujúce technické požiadavky uplatniteľné podľa právnych predpisov EÚ a v rámci CCNR a vypracovala jednotné riešenia v oblastiach, kde existujú rozdiely.

                  CESNI pokračoval v práci spoločnej pracovnej skupiny a má v úmysle prijať normu na technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy.

                  Táto norma stanovuje jednotné technické požiadavky potrebné na zaistenie bezpečnosti plavidiel vnútrozemskej vodnej dopravy. Obsahuje ustanovenia týkajúce sa stavby lodí, vybavenia a zariadení pre plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy, osobitné ustanovenia týkajúce sa konkrétnych kategórií plavidiel, napríklad osobných lodí, tlačených konvojov alebo kontajnerových plavidiel, ustanovenia týkajúce sa identifikácie plavidla, vzoru osvedčení a registra, prechodné ustanovenia, ako aj pokyny na uplatňovanie technických noriem.  Na zasadnutí, ktoré sa konalo 28. septembra 2015, rozhodol CESNI jednomyseľne o tom, že prijatie európskej normy, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby, naplánuje na zasadnutí 26. novembra 2015. Táto norma bude predložená na konečné potvrdenie na zasadnutí organizovanom pod záštitou CESNI 6. novembra 2015 tak, aby mohla byť krátko po ňom schválená. Očakáva sa, že v texte budú vykonané len formálne a menšie zmeny. Norma bude zverejnená na osobitnom webovom sídle (cesni.eu).

                  Po tomto schválení sa norma nestane záväznou. Bude však slúžiť ako referenčný bod pre CCNR a ďalšie medzinárodné organizácie, aby bola uplatniteľná v súlade s ich príslušnými právnymi rámcami.

                  Následne po schválení v CESNI prispôsobí CCNR svoj legislatívny rámec (nariadenia o prehliadkach plavidiel na Rýne) tak, aby obsahoval odkaz na normu CESNI a na plenárnom zasadnutí CCNR rozhodne o tom, že sa táto norma stane povinnou.

               2.PRÍSLUŠNÉ PRÁVNE PREDPISY EÚ A PRÁVOMOC EÚ

               Smernicou 2006/87/ES sa zabezpečuje, aby sa osvedčenia Únie na vnútrozemskú plavbu vydávali plavidlám, ktoré spĺňajú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy stanovené v prílohe II k tejto smernici, pre ktoré sa zaviedla rovnocennosť s technickými požiadavkami stanovenými pri uplatňovaní revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne.

               Osvedčenia vydané podľa článku 22 revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne a osvedčenia Únie pre vnútrozemskú plavbu sa považujú za rovnocenné z hľadiska technických požiadaviek na plavidlá, najmä preto, že technické požiadavky v právnom rámci EÚ vychádzali hlavne z technických požiadaviek nariadení o prehliadkach plavidiel na Rýne.

               Okrem toho sa v článku 20 smernice 2006/87/ES stanovuje, že akékoľvek zmeny prílohy II na základe technického pokroku alebo vývoja v tejto oblasti, ktorý vyplýva z činnosti iných medzinárodných organizácií, najmä CCNR, musia zabezpečiť, aby boli osvedčenia vydané na základe príslušných regulačných rámcov naďalej rovnocenné s cieľom zaručiť rovnocennú úroveň bezpečnosti.

               Akýkoľvek vývoj vyplývajúci zo zmien technických požiadaviek v rámci CCNR môže preto smernicu 2006/87/ES ovplyvniť.

                  Okrem toho Komisia 10. septembra 2013 prijala návrh smernice, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby a ktorou sa zrušuje smernica 2006/87/ES
                     2
                  , ako súčasť balíka opatrení NAIADES II
                     3
                  . Ako sa uvádza v odôvodneniach tohto návrhu, zachovávať dva oddelené súbory pravidiel technických požiadaviek na plavidlá v dvoch odlišných právnych režimoch (CCNR a EÚ), ktoré fungujú podľa vlastných pravidiel a postupov, je zložité a nezabezpečuje sa tým právna istota a bezpečnosť.

                  Legislatívny postup uvedeného návrhu dosiahol značný pokrok v Rade aj v Európskom parlamente. Dosiahol sa široký konsenzus v súvislosti s potrebou zjednodušiť technické pravidlá vzťahujúce sa na vnútrozemskú plavbu a zabrániť zbytočnej duplicite. Myšlienka začleniť do budúcej smernice odkaz na technické normy zavedené pod záštitou CCNR ako prostriedok na dosiahnutie týchto cieľov našla širokú podporu.

                  Európsky parlament prijal svoju pozíciu v prvom čítaní 15. apríla 2014, pričom vo všeobecnosti podporil návrh Komisie.

                  V Rade sa všeobecné smerovanie dosiahlo na zasadnutí Rady pre dopravu 11. júna 2015, ktorá zmenila štruktúru textu návrhu Komisie na zvýšenie zrozumiteľnosti. Všeobecné smerovanie predpokladá najmä nahradenie prílohy II k návrhu, ktorá obsahuje technické požiadavky, odkazom na technické normy vypracované v rámci CCNR.

                  Naďalej pokračujú medziinštitucionálne rokovania s cieľom dosiahnuť dohodu v prvom čítaní.

                  Napokon, prijatie normy v rámci CCNR je relevantné aj pre predpokladaný budúci vývoj acquis v tejto oblasti.

               3.VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI

               Táto technická norma bola predmetom intenzívnych príprav na úrovni EÚ a CCNR. V tomto ohľade sa konzultovalo so širokou škálou expertov z verejnej i súkromnej oblasti. Počas prípravy uvedenej normy sa uskutočnili tieto odborné stretnutia:

               –Na úrovni spoločnej pracovnej skupiny (EÚ-CCNR): stretnutia zo 17. a 20. februára 2014, z 3. a 5. júna 2014, z 9. a 11. septembra 2014, z 9. a 11. decembra 2014, zo 17. a 19. februára 2015, zo 16. a 18. júna 2015 a z 22. a 23. septembra 2015.

               –Na úrovni CCNR: zasadnutia výboru pre nariadenia o prehliadkach (RV) z 9. apríla 2014, 15. apríla 2014 a 22. apríla 2015, ako aj zasadnutia prípravného výboru (PRE) z 11. júna 2014, 8. októbra 2014, 3. decembra 2014, 25. marca 2015 a 3. júna 2015.

               –Na úrovni CESNI: stretnutie z 28. septembra 2015.

               Ďalšie technické stretnutia sú naplánované na 21. – 22. októbra 2015 a 6. novembra 2015.

               Týmito stretnutiami sa umožní dosiahnutie dohody na úrovni expertov o technických požiadavkách na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy.

               4.POTREBA ROZHODNUTIA ČLÁNKU 218 ODS. 9 ZFEÚ

               V článku 218 ods. 9 ZFEÚ sa stanovuje, že „Rada prijme na návrh Komisie (...) rozhodnutie, ktorým sa určujú pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie v rámci orgánu zriadeného dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať akty s právnymi účinkami s výnimkou aktov dopĺňajúcich alebo meniacich inštitucionálny rámec danej dohody.“.

               Pokiaľ ide o uplatniteľnosť článku 218 ods. 9 ZFEÚ, postup stanovený v tomto článku sa musí dodržiavať, len čo budú splnené podmienky stanovené v tomto článku. Týmito podmienkami sú: a) príslušná oblasť patrí do právomoci Únie, b) pozícia Únie sa vyjadrí v rámci orgánu zriadeného medzinárodnou dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať c) akty s právnymi účinkami. Judikatúrou sa objasnilo, že členstvo Únie v príslušnom orgáne nie je predpokladom na to, aby sa uplatňoval článok 218 ods. 9 ZFEÚ.

               V tomto prípade je zrejmé, že technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby nielenže patria do právomoci Únie (bezpečnosť navigácie), ale čo je dôležitejšie, EÚ vykonáva svoje právomoci prostredníctvom smernice 2006/87/ES a oblasť technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej plavby je v prevažnej miere regulovaná prostredníctvom spoločných pravidiel Únie.

               CESNI aj CCNR spĺňajú druhé kritérium, a to tým, že sú orgánmi zriadenými podľa medzinárodnej dohody.

               Hoci pravidlá prijaté CESNI nie sú samy osebe záväzné, je jasné, že sa stanú záväznými pre členov CCNR, len čo táto organizácia schváli svoj legislatívny rámec (nariadenia o prehliadke plavidiel na Rýne) tak, aby obsahoval odkaz na normu prijatú CESNI a zabezpečí, aby sa táto norma stala povinnou v rámci uplatňovania revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne. Záväzný charakter tohto nariadenia medzi členmi CCNR je stanovený v Mannheimskom dohovore zo 17. októbra 1868
                  4
               .

               Okrem toho z judikatúry Súdneho dvora EÚ zároveň vyplýva, že nezáväzný akt medzinárodnej organizácie možno na účely uplatňovania článku 218 ods. 9 ZFEÚ považovať za „akt, ktorý má právne účinky“ vo všetkých prípadoch, keď by mohol tento akt rozhodujúcim spôsobom ovplyvniť obsah právnych predpisov prijatých zákonodarcom EÚ. Ako už bolo vysvetlené, pri akýchkoľvek zmenách smernice 2006/87/ES sa musí zohľadniť rámec uplatniteľný podľa revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne. Okrem toho sa predpokladá, že právne predpisy EÚ obsahujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby, ktoré prijal CESNI.

               Rada preto musí schváliť rozhodnutie v súlade s článkom 218 ods. 9 ZFEÚ určujúcim pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie, najprv v rámci CESNI ešte pred prijatím normy týkajúcej sa technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej plavby a potom v rámci CCNR pred zmenou nariadení o prehliadkach plavidiel na Rýne.

               2015/0255 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o pozícii, ktorá sa má prijať v mene Európskej únie v Európskom výbore pre vypracovanie noriem v oblasti vnútrozemskej plavby (CESNI) a na plenárnom zasadnutí Ústrednej komisie pre plavbu na Rýne (CCNR), pokiaľ ide o prijatie normy týkajúcej sa technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

                  so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 91 ods. 1 v spojení s článkom 218 ods. 9,

                  so zreteľom na návrh Európskej komisie,

                  keďže:

               (1)Cieľom opatrení Únie v odvetví vnútrozemskej vodnej dopravy by malo byť zabezpečenie jednotnosti pri tvorbe technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej plavby, ktoré sa uplatňujú v Únii.

               (2)Európsky výbor pre vypracovanie noriem v oblasti vnútrozemskej plavby (CESNI) bol vytvorený 3. júna 2015 v rámci Ústrednej komisie pre plavbu na Rýne (CCNR) s cieľom vypracovať technické normy pre vnútrozemskú plavbu v rôznych oblastiach, najmä pokiaľ ide o plavidlá, informačné technológie a posádku.

               (3)Očakáva sa, že CESNI prijme normy týkajúce sa technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy na svojom zasadnutí 26. novembra 2015. Na plenárnom zasadnutí CCNR zmení svoj legislatívny rámec (nariadenia o prehliadkach plavidiel na Rýne) tak, aby obsahoval odkaz na normu prijatú CESNI a zabezpečí, aby sa táto norma stala povinnou v rámci uplatňovania revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne.

               (4)Táto norma stanovuje jednotné technické požiadavky potrebné na zaistenie bezpečnosti plavidiel vnútrozemskej vodnej dopravy. Obsahuje ustanovenia týkajúce sa stavby lodí, vybavenia a zariadení pre plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy, osobitné ustanovenia týkajúce sa konkrétnych kategórií plavidiel, napríklad osobných lodí, tlačených konvojov alebo kontajnerových plavidiel, ustanovenia týkajúce sa identifikácie plavidla, vzoru osvedčení a registra, prechodné ustanovenia, ako aj pokyny na uplatňovanie technických noriem. Smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2006/87/ES
                  5
                sa zabezpečuje, aby sa osvedčenia Únie na vnútrozemskú plavbu vydávali plavidlám, ktoré spĺňajú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy stanovené v prílohe II k tejto smernici, pre ktoré sa zaviedla rovnocennosť s technickými požiadavkami stanovenými pri uplatňovaní revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne. Okrem toho Komisia prijala 10. septembra 2013 návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby a ktorou sa zrušuje smernica 2006/87/ES
                  6
               , čím sa predpokladá zohľadnenie vývoja v tejto oblasti vyplývajúceho z práce medzinárodných organizácií, najmä CCNR, pri uplatňovaní technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy.

               (5)Preto sa normou týkajúcou sa technických požiadaviek na plavidlá vnútrozemskej vodnej dopravy, ktorá sa má prijať pod záštitou CCNR, ovplyvní smernica

                  2006/87/ES

               , ako aj predpokladaný vývoj acquis v tejto oblasti.

               (6)Únia nie je členom CESNI ani CCNR. Je preto nevyhnutné, aby Rada oprávnila členské štáty na vyjadrenie pozície Únie v týchto orgánoch, pokiaľ ide o túto normu,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               1.Pozíciou, ktorá sa má v mene Únie prijať na zasadnutí CESNI 26. novembra 2015, je súhlas s prijatím európskej normy, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby.

               2.Pozíciou, ktorá sa má v mene Únie prijať na plenárnom zasadnutí CCNR, je súhlas so zmenou nariadení o prehliadkach plavidiel na Rýne tak, aby obsahovali odkaz na európsku normu, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby, prijatú organizáciou CESNI.

               Článok 2

               1.Členské štáty, ktoré sú členmi CESNI, konajúc spoločne v záujme Únie, vyjadria pozíciu Únie uvedenú v článku 1 ods. 1.

               2.Členské štáty, ktoré sú členmi CCNR, konajúc spoločne v záujme Únie, vyjadria pozíciu Únie uvedenú v článku 1 ods. 2.

               Článok 3

                  Menšie zmeny pozície stanovenej v článku 1 možno dohodnúť bez toho, aby bola potrebná jej zmena.

               Článok 4

                  Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

               V Bruseli

                        Za Radu

                        predseda

                     (1)
                  Ú. v. EÚ L 389, 30.12.2006, s. 1.

                     (2)
                  Smernica Európskeho parlamentu a Rady

                     2006/87/ES

                   z 12. decembra 2006, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby a ktorou sa zrušuje smernica Rady

                     82/714/EHS

                   (Ú. v. EÚ L 389, 30.12.2006, s. 1).

                     (3)
                  KOM(2013) 622 v konečnom znení, 10.9.2013 – Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa stanovujú technické požiadavky na plavidlá vnútrozemskej plavby a ktorou sa zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/87/ES.

                     (4)
                  Revidovaný dohovor pre plavbu na Rýne zo 17. októbra 1868, zmenený 20. novembra 1963

                     (5)
                  Ú. v. EÚ L 389, 30.12.2006, s. 1.

                     (6)
                  COM(2013) 622 final.