				|

		52012PC0550

			Návrh ROZHODNUTIE RADY ktorým sa členské štáty, ktoré sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru z 21. mája 1963 o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou („viedenský dohovor“), oprávňujú ratifikovať protokol, ktorým sa tento dohovor mení a dopĺňa, alebo k nemu pristúpiť v záujme Európskej únie /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */

			   	DÔVODOVÁ SPRÁVA
1.           KONTEXT NÁVRHU
1.1.        Cieľ návrhu
V súčasnosti sa medzinárodný režim
zodpovednosti za jadrovú bezpečnosť riadi predovšetkým dvomi
nástrojmi: viedenským dohovorom v znení zmien a doplnení protokolu z roku 1997
a Parížskym dohovorom o zodpovednosti tretích strán v oblasti jadrovej energie
z roku 1960, ktorý bol zmenený a doplnený niekoľkými protokolmi a dodatok
k nemu tvorí Bruselský dohovor z 31. januára 1963 (ďalej len „bruselský
dohovor“). Oba dohovory sú v zásade podobné. Niektoré členské štáty
EÚ sú však zmluvnými stranami parížskeho dohovoru, iné viedenského dohovoru.
Články 12 a 14 protokolu z roku 1997
obsahujú ustanovenia o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v
občianskych a obchodných veciach súvisiacich s uplatňovaním viedenského
dohovoru. Tieto pravidlá majú vplyv na ustanovenia, ktoré obsahujú právne
predpisy Európskej únie, a to najmä nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z
22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných veciach. Preto uvedené
ustanovenia protokolu z roku 1997 patria do výhradnej právomoci Únie.
Pokiaľ ide o uvedené ustanovenia, členské štáty sa preto nemôžu
stať zmluvnými stranami protokolu z roku 1997. Podobná situácia
nastala v súvislosti s protokolom z 12. februára 2004, ktorým sa zmenil a
doplnil parížsky dohovor, keď Rada prijala rozhodnutia oprávňujúce
príslušné členské štáty na podpis a ratifikáciu protokolu alebo
pristúpenie k nemu v záujme Únie. Aj v tomto prípade sa navrhuje podobné
riešenie.
Komisia navrhuje, aby Rada oprávnila
členské štáty, ktoré sú zmluvnými stranami dohovoru z 21. mája 1963 o
občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou
(„viedenský dohovor“), čiže Bulharsko, Českú republiku, Estónsko,
Maďarsko, Litvu, Poľsko (ex post) a Slovensko, aby v záujme Európskej
únie ratifikovali alebo uzavreli protokol[1]
prijatý 12. septembra 1997 pod záštitou Medzinárodnej agentúry pre atómovú
energiu, ktorým sa mení a dopĺňa dohovor.
Napokon, hoci by bolo vhodnejšie používať
v celej Európskej únii jediný systém zodpovednosti za jadrovú
bezpečnosť, vzhľadom na vzájomnú zlučiteľnosť
systémov ustanovených vo viedenskom a v parížskom dohovore, je možná
určitá flexibilita.
1.2.        Protokol, ktorým sa mení a
dopĺňa Viedenský dohovor o občianskej zodpovednosti za škody
spôsobené jadrovou udalosťou z roku 1963
Prijatím
viedenského dohovoru sa mala poskytnúť primeraná a spravodlivá náhrada
obetiam poškodeným jadrovými haváriami. Vytvára špeciálny systém
občianskoprávnej zodpovednosti v oblasti jadrovej energie postavený na
týchto základných zásadách: a) „absolútna“ zodpovednosť, čiže
zodpovednosť za chyby bez zavinenia; b) výhradná zodpovednosť
prevádzkovateľa jadrového zariadenia; c) obmedzenie zodpovednosti do
určitej sumy a/alebo obmedzenie zodpovednosti do výšky poistného krytia
alebo inej finančnej zábezpeky; d) časové obmedzenie zodpovednosti.
Protokol z
roku 1997
Viedenský dohovor bol zmenený a doplnený
protokolom z roku 1997 (ktorý nadobudol platnosť 4. októbra 2003) s
cieľom zlepšiť systém náhrad za škodu spôsobenú jadrovou
udalosťou.
Protokol z roku 1997 okrem iného obsahuje nové
vymedzenie škody spôsobenej jadrovou udalosťou (teraz už zahŕňa
aj koncepciu škody na životnom prostredí a preventívnych opatrení), rozširuje
geografické pokrytie viedenského dohovoru, predlžuje obdobie, počas
ktorého možno podať žalobu za stratu života alebo úraz, a výrazne zvyšuje
minimálnu náhradu. Okrem toho obsahuje nové ustanovenia o právomoci, ktoré sa
prejavujú v prípadoch, že k jadrovej havárii dôjde počas prepravy
jadrového materiálu do alebo zo zariadenia nachádzajúceho sa na území štátu,
ktorý je zmluvnou stranou viedenského dohovoru.
V zmysle článku 19 ods. 1 protokolu z
roku 1997, štát, ktorý je zmluvnou stranou protokolu, ale nie je zmluvnou
stranou viedenského dohovoru z roku 1963, je viazaný ustanoveniami dohovoru v
znení zmien a doplnení protokolu vo vzťahu k ostatným štátom, ktoré sú
zmluvnými stranami protokolu, a bude viazaný viedenským dohovorom z roku 1963
vo vzťahu k štátom, ktoré sú zmluvnými stranami len dohovoru, pokiaľ
v čase uloženia listín o ratifikácii, prijatí, schválení alebo
pristúpení nevyjadrí iný úmysel.
Spoločný
protokol z roku 1988
Dňa 21. septembra 1988 bol na konferencii
o vzťahu medzi parížskym dohovorom a viedenským dohovorom prijatý
spoločný protokol vzťahujúci sa na uplatňovanie viedenského
dohovoru a parížskeho dohovoru (spoločný protokol z roku 1988), keďže
parížsky dohovor, bruselský dohovor a viedenský dohovor sa riadia rovnakými
zásadami. Prvoradým cieľom bolo skoordinovať uplatňovanie
dohovorov.
V spoločnom protokole z roku 1988
dochádza k prepojeniu týchto dvoch dohovorov dvoma hlavnými spôsobmi.
Po prvé, poskytuje
obojstranné rozšírenie zodpovednosti prevádzkovateľa v zmysle parížskeho a
viedenského systému (článok II). Preto v prípade jadrovej udalosti, za
ktorú zodpovedá prevádzkovateľ v zmysle viedenského dohovoru, ako aj
spoločného protokolu, bude prevádzkovateľ v súlade s viedenským
dohovorom zodpovedný za škodu spôsobenú jadrovou udalosťou nielen na území
zmluvných strán dohovoru, ale aj na území zmluvných strán parížskeho dohovoru a
spoločného protokolu. Podobne, ak dôjde k udalosti, za ktorú je zodpovedný
prevádzkovateľ v zmysle parížskeho dohovoru a spoločného protokolu,
bude sa uplatňovať reciprocita.
Po druhé, cieľom spoločného
protokolu z roku 1988 je eliminovať možné konflikty spôsobené
súčasným uplatňovaním oboch dohovorov (článok III), najmä
pokiaľ ide o prípady prepravy.
Spoločný protokol z roku 1988 podpísalo
päť členských štátov a po ratifikácii, pristúpení, schválení a lebo
prijatí vstúpil do platnosti pre 17 ďalších štátov.
2.           VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI
STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU
Zmeny a doplnenia viedenského dohovoru
obsahujú prvky v prospech možných obetí jadrových havárií, t. j. zvýšenie súm,
do výšky ktorých je prevádzkovateľ zodpovedný, a širšie vymedzenie
škody spôsobenej jadrovou udalosťou. Preto v súlade so závermi štúdie,
ktorá bola uverejnená v roku 2009, a seminára o zodpovednosti za jadrovú
bezpečnosť, ktorý sa uskutočnil v júni 2010[2], sa po konzultácii so
zainteresovanými subjektmi konštatuje, že žiadna iniciatíva v oblasti
zodpovednosti za jadrovú bezpečnosť nesmie brániť pristúpeniu
členských štátov k akémukoľvek medzinárodnému dohovoru, ktorý
zlepšuje situáciu potenciálnych obetí v Európskej únii. Pridruženie k protokolu
z roku 1997 je preto prínosom k zlepšovaniu odškodňovania obetí v
celej Európskej únii.
3.           PRÁVNE PRVKY NÁVRHU
3.1.        Dotknuté členské štáty
Viedenský dohovor ratifikovalo alebo k nemu
pristúpilo týchto deväť členských štátov Európskej únie: Bulharsko,
Česká republika, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Poľsko,
Rumunsko a Slovensko. Spojené kráľovstvo a Španielsko dohovor podpísali,
ale neratifikovali (tieto dve krajiny sa stali zmluvnými stranami parížskeho
dohovoru). Dohovor sa prestal uplatňovať v Slovinsku.
Protokol z roku 1977 podpísali Česká
republika, Maďarsko, Litva a Taliansko (Taliansko je zmluvnou stranou
parížskeho dohovoru). Protokol ratifikovali Rumunsko a Lotyšsko (pred
pristúpením k EÚ) a Poľsko (po pristúpení k EÚ).
Rozhodnutie Rady by preto malo byť
určené členským štátom, ktoré sú zmluvnými stranami viedenského
dohovoru, t. j. Bulharsku, Českej republike, Estónsku, Maďarsku,
Litve, Poľsku (ex post) a Slovensku. Vzhľadom na to, že
Taliansko, Spojené kráľovstvo a Španielsko sú signatármi viedenského
dohovoru a zároveň zmluvnými stranami parížskeho dohovoru, ktorý
ustanovuje podobný systém zodpovednosti za jadrovú bezpečnosť,
rozhodnutie Rady by sa na tieto krajiny nemalo vzťahovať.
3.2.        Nariadenie Rady (ES) č.
44/2001
Nariadenie Rady
(ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000[3]
ustanovuje pravidlá týkajúce sa súdnej právomoci a uznávania a výkonu
rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach. Nariadenie
zaväzuje všetky členské štáty (na Dánsko sa vzťahujú osobitné
dojednania).
Pravidlá týkajúce sa právomoci, ako sú
ustanovené v nariadení Rady (ES) č. 44/2001, sa uplatňujú v prípade,
že žalovaný má bydlisko v jednom z členských štátov, ktoré sú viazané
týmto nariadením. Žalované osoby, ktoré nemajú bydlisko v členskom štáte,
môžu byť predvolané pred súd v každom členskom štáte, a to v súlade s
pravidlami týkajúcimi sa právomoci daného štátu v závislosti od článkov 22
(výlučná právomoc) a 23 (voľba právomoci).
Právomoc v prvom rade závisí od miesta bydliska
žalovaného. Okrem toho vo veciach nárokov na náhradu škody z iného ako
zmluvného vzťahu, možno osobu s bydliskom v členskom štáte
žalovať v tom členskom štáte, kde došlo alebo by mohlo dôjsť k
udalosti, ktorá zakladá nárok na náhradu škody. V judikatúre súdneho dvora sa
miesto, na ktorom došlo k udalosti, ktorá zakladá nárok na náhradu škody, chápe
ako miesto činu, ktorý viedol k takejto udalosti, alebo miesto, na ktorom
došlo k vzniku škody. V záležitostiach, ktoré sa týkajú poistenia, možno žalovať
poisťovateľa s bydliskom v členskom štáte a) na súdoch
členského štátu, v ktorom má bydlisko poisťovateľ, alebo b) v
členskom štáte, v ktorom má bydlisko žalobca, ak žalobu podal poistník,
poistený alebo oprávnený z poistenia, alebo c) ak ide o spolupoisťovateľa,
na súdoch členského štátu, v ktorom sa vedie konanie proti hlavnému
poisťovateľovi. Pokiaľ ide o poistenie zodpovednosti, možno
poisťovateľa okrem toho žalovať na súdoch podľa miesta, kde
došlo k poistnej udalosti, a zároveň možno poisťovateľa
pribrať do konania, ktoré začal poškodený proti poistenému, ak to
pripúšťa právo zmluvného štátu, ktorého súd koná.
V nariadení Rady (ES) č. 44/2001 sa
stanovuje, že rozsudok vydaný v členskom štáte sa uznáva v ostatných
členských štátoch bez osobitného konania. Povoľujú sa však
určité dôvody, pre ktoré možno rozsudok neuznať, aby sa
zohľadnili aspekty verejného poriadku, rešpektovali práva na obhajobu a
skutočnosť, že niektoré rozsudky sú nezlučiteľné.
3.3.        Kompetencie Únie vo
vzťahu k protokolu z roku 1997
Zodpovednosť tretích strán za jadrovú
bezpečnosť neupravuje žiadny právny predpis Únie. Nariadenie
Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 z 11. júla 2007 o
rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (Rím II) vylučuje
zodpovednosť za jadrovú bezpečnosť z rozsahu svojej
pôsobnosti.
Protokol z roku 1997 však obsahuje
ustanovenia, ktoré majú vplyv na nariadenie Rady (ES) č. 44/2001. V
protiklade k viacerým skutočnostiam, na ktorých bola založená právomoc v zmysle
uvedeného nariadenia, sa v článku XI viedenského dohovoru, v znení a
doplnení protokolu z roku 1997, ustanovuje všeobecné pravidlo, že výlučnú
právomoc budú mať súdy zmluvného štátu, na ktorého území došlo k jadrovej
udalosti.
V článku XI viedenského dohovoru sa súdom
zmluvného štátu, na ktorého území došlo k jadrovej udalosti,
prideľuje predovšetkým výlučná právomoc v oblasti nárokov na náhradu
škody spôsobenej jadrovou udalosťou. Ak k udalosti došlo mimo územia
zmluvných strán alebo ak miesto udalosti nemožno presne určiť,
príslušnými sú súdy štátu, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie zodpovedného
prevádzkovateľa.
V protokole z roku 1997 sa okrem toho
ustanovuje výlučná právomoc súdov pobrežného zmluvného štátu v prípade
jadrových udalostí, ku ktorým dôjde v jeho výlučnej ekonomickej zóne. Táto
právomoc sa udeľuje pod podmienkou, že depozitárovi sa oznámi zóna
predtým, ako dôjde k jadrovej udalosti.
Pokiaľ ide o
pravidlá uznávania a výkonu rozsudkov, v zmysle článku XII viedenského
dohovoru v znení protokolu z roku 1997 sa na každý rozsudok príslušného súdu,
ktorý už nie je predmetom bežných opravných prostriedkov, vzťahujú
osobitné ustanovenia o uznávaní a výkone rozsudkov. S určitými
výnimkami[4]
sa v článku XII ustanovuje, že rozsudok musia uznať na území všetkých
zmluvných štátov a je vykonateľný rovnako ako rozsudok vnútroštátneho
súdu. Skutkovú podstatu prípadu nikdy nemožno znova zvažovať.
Európska únia má výlučnú právomoc v
oblasti ustanovení o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov, ktoré sú
súčasťou protokolu z roku 1997, pretože podľa vymedzenia
judikatúry ESD[5]
majú tieto ustanovenia vplyv na zodpovedajúce pravidlá ustanovené v nariadení
Rady (ES) č. 44/2001. Preto členské štáty prišli o právo
odchýliť sa od týchto pravidiel alebo rozšíriť zmluvné povinnosti,
ktoré majú vplyv na tieto pravidlá, na nečlenské krajiny.
3.4.        Oprávnenie členských
štátov
Na druhej strane viedenský dohovor a protokol
z roku 1997 neobsahujú žiadnu doložku o regionálnej hospodárskej
organizácii, ktorá by Európskej únii umožňovala stať sa zmluvnou
stranou protokolu. Z tohto dôvodu Európska únia nie je v postavení stať sa
zmluvnou stranou protokolu z roku 1997.
Keďže protokol z roku 1997 zlepšuje
ochranu obetí v prípade jadrových udalostí, je pre Európsku úniu a jej
členské štáty zvlášť dôležitý. Preto je výnimočne opodstatnené,
aby Únia vykonávala svoje právomoci prostredníctvom členských štátov,
ktoré sú zmluvnými stranami viedenského dohovoru.
Odhliadnuc od tých členských štátov,
ktoré už sú zmluvnými stranami zmeneného a doplneného parížskeho dohovoru,
však päť členských štátov Európskej únie, teda Rakúsko, Írsko,
Luxembursko, Malta a Cyprus, nie sú zmluvnými stranami zmeneného a doplneného
parížskeho dohovoru ani viedenského dohovoru z roku 1963. Z tohto dôvodu sa
považuje za objektívne zdôvodnené výnimočne povoliť týmto piatim
členským štátom, aby sa nestali zmluvnými stranami protokolu z roku 1997,
a preto pokračovali v uplatňovaní nariadenia Rady (ES) č.
44/2001 v oblasti, ktorú pokrýva viedenský dohovor a protokol z roku 1997.
Tento rozdiel v uplatňovaní pravidiel týkajúcich sa súdnej právomoci v
Európskej únii je opodstatnený, keďže:
– protokolom z roku 1997 sa mení a
dopĺňa dohovor, ktorého zmluvné strany nezahŕňajú týchto
päť členských štátov,
– nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 nemá
vplyv na dohovory, ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty.
Preto by mali protokol z roku 1997 v záujme
Európskej únie ratifikovať alebo k nemu pristúpiť len tie
členské štáty, ktoré sú v súčasnosti zmluvnými stranami viedenského
dohovoru. Poľsko ratifikovalo protokol z roku 1997 po pristúpení k EÚ.
Preto by malo byť toto rozhodnutie určené Poľsku ex post.
Lotyšsko a Rumunsko protokol z roku 1997 ratifikovali a podpísali už pred
pristúpením k Európskej únii.
Z týchto dôvodov Komisia odporúča, aby EP
a Rada prijali rozhodnutie, ktoré oprávni členské štáty, ktoré sú
zmluvnými stranami viedenského dohovoru, ratifikovať v záujme Európskej
únie protokol z roku 1997 alebo k nemu pristúpiť.
3.5.        Výhrada z pravidiel
týkajúcich sa právomoci a uznávania a výkonu rozsudkov
Pokiaľ ide o
pravidlá uznávania a výkonu rozsudkov ustanovené v článku XII, zmenenom a doplnenom
článkom 14 protokolu z roku 1997, je potrebné zabezpečiť
nepretržité uplatňovanie príslušných pravidiel ustanovených v nariadení
č. 44/2001, ktoré sa rozšírilo na Dánsko Dohodou medzi Európskym
spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní
a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach[6], alebo v Luganskom dohovore o
právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach z 30. októbra 2007[7].
Takýmto obmedzením uplatňovania článku XII viedenského dohovoru by sa
v Únii zabezpečila jednota v oblasti súdnictva a voľný obeh rozsudkov
v rámci EÚ bez negatívneho vplyvu na účinné uplatňovanie dohovoru v
znení zmien a doplnení protokolu, ako aj bez zásadných dôsledkov pre zmluvné
strany mimo EÚ.
Protokol z roku
1997 sa nevyjadruje k otázke prípustných výhrad. V zmysle článku 19
viedenského dohovoru z roku 1969 o zmluvnom práve by bola výhrada prípustná,
keby bola zlučiteľná s „predmetom a účelom“ dohovoru, ako je to
v tomto prípade.
Preto možno uzavrieť, že pri pristupovaní
k protokolu z roku 1997 musia členské štáty zabezpečiť
uplatňovanie príslušných pravidiel EÚ týkajúcich sa uznávania a výkonu
rozsudkov, ktoré vyhlásil súd iného členského štátu (vrátane Dánska) alebo
nečlenského štátu viazaného luganským dohovorom.
2012/0262 (NLE)
Návrh
ROZHODNUTIE RADY
ktorým sa členské štáty, ktoré sú
zmluvnými stranami Viedenského dohovoru z 21. mája 1963 o občianskoprávnej
zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou („viedenský dohovor“),
oprávňujú ratifikovať protokol, ktorým sa tento dohovor mení a dopĺňa,
alebo k nemu pristúpiť v záujme Európskej únie
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní
Európskej únie, a najmä na jej článok 81 ods. 2 v spojení s článkom
218 ods. 6 písm. a),
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
so zreteľom na súhlas Európskeho
parlamentu,
keďže:
(1)       Protokol z 12. septembra
1997, ktorým sa mení a dopĺňa Viedenský dohovor z 21. mája 1963 o
občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou
(„viedenský dohovor“), bol predmetom rokovaní s cieľom zlepšiť
náhradu škody obetiam, ktorým vznikla škoda v dôsledku jadrových udalostí.
(2)       Európska únia má výlučnú
právomoc so zreteľom na konsolidované články XI a XII viedenského
dohovoru do tej miery, do akej tieto ustanovenia majú vplyv na pravidlá
ustanovené v nariadení Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o
právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach[8].
Členské štáty si ponechávajú právomoc v oblastiach upravených v protokole
z roku 1997, ktoré nemajú vplyv na právne predpisy Európskej únie.
Vzhľadom na predmet a cieľ protokolu z roku 1997, prijatie ustanovení
protokolu, ktoré patria do súdnej právomoci Európskej únie, nemožno
oddeliť od ustanovení, ktoré patria do právomoci členských štátov.
(3)       Protokol z roku 1997 je
zvlášť dôležitý pre záujmy Európskej únie a jej členských štátov,
pretože zlepšuje náhradu škody obetiam, ktorým vznikla v dôsledku jadrovej
udalosti.
(4)       K viedenskému dohovoru a jeho
protokolu z roku 1997 sa nemôžu pripojiť regionálne organizácie. Z tohto
dôvodu Európska únia nie je v postavení protokol podpísať ani
ratifikovať. Z týchto okolností môžu členské štáty vo výnimočných
prípadoch ratifikovať alebo uzavrieť protokol z roku 1997 v záujme
Európskej únie.
(5)       Päť členských
štátov Európskej únie, a to Rakúsko, Írsko, Luxembursko, Cyprus a Malta, však
nie sú zmluvnými stranami viedenského dohovoru. Keďže protokolom z roku
1997 sa mení a dopĺňa viedenský dohovor a nariadenie Rady (ES)
č. 44/2001 oprávňuje členské štáty viazané týmto dohovorom, aby
pokračovali v uplatňovaní pravidiel týkajúcich sa právomoci, ktoré sú
v ňom ustanovené, je objektívne zdôvodnené, že toto rozhodnutie by malo
byť určené len tým členským štátom, ktoré sú zmluvnými stranami
viedenského dohovoru, a týmto piatim členským štátom by sa malo
výnimočne povoliť, aby sa nestali zmluvnými stranami protokolu z roku
1997.
(6)       Členské štáty, ktoré sú
zmluvnými stranami viedenského dohovoru, by preto mali ratifikovať alebo
uzavrieť protokol z roku 1997 v záujme Európskej únie, pokiaľ splnia
podmienky ustanovené v tomto rozhodnutí. Toto rozhodnutie je určené
Poľsku ex post vzhľadom na to, že protokol ratifikovalo v roku
2010.
(7)       Preto pokiaľ ide o
Európsku úniu, ustanovenia protokolu z roku 1997 budú uplatňovať len
tie členské štáty, ktoré sú v súčasnosti zmluvnými stranami
viedenského dohovoru.
(8)       Členské štáty by mali v
primeranej lehote ukončiť postupy ratifikácie alebo pristúpenia k
protokolu z roku 1997 v záujme EÚ. Členské štáty by si mali
vymieňať informácie o stave svojich procesov ratifikácie alebo
pristúpenia kvôli príprave uloženia svojich písomných dokumentov o ratifikácii
alebo pristúpení k protokolu z roku 1997.
(9)       Pokiaľ ide o pravidlá
uznávania a výkonu rozsudkov ustanovené v článku XII viedenského dohovoru,
zmeneného a doplneného článkom 14 protokolu z roku 1997, nemali by
mať prednosť pred príslušnými pravidlami ustanovenými v nariadení
(ES) č. 44/2001, ktoré sa rozšírilo na Dánsko Dohodou medzi Európskym
spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, alebo v Luganskom dohovore o
právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach z 30. októbra 2007. Preto musia členské štáty pri ratifikácii
alebo pristupovaní k protokolu z roku 1997 podať vyhlásenie s cieľom
zabezpečiť pokračovanie v uplatňovaní príslušných pravidiel
EÚ.
(10)     V súlade
s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, ktorý je
pripojený k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní
Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia
a nie je ním viazané, ani nepodlieha jeho uplatňovaniu,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1.
Bez toho, aby boli dotknuté právomoci Európskej
únie, členské štáty, ktoré sú v súčasnosti zmluvnými stranami
viedenského dohovoru z 21. mája 1963 o občianskoprávnej zodpovednosti za
škody spôsobené jadrovou udalosťou, ratifikujú protokol z roku 1997 alebo
k nemu pristúpia v záujme Európskej únie.
2.
Text protokolu z roku 1997 tvorí prílohu k tomuto
rozhodnutiu.
3.
V tomto rozhodnutí „členský štát“ predstavuje
každý členský štát, ktorý je v súčasnosti zmluvnou stranou
viedenského dohovoru.
Článok 2
1.
Členské štáty podniknú všetky potrebné kroky
vedúce k uloženiu listín o ratifikácii alebo pristúpení k protokolu z roku 1997
u generálneho riaditeľa Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu, a to v
rovnakom čase a primeranej lehote, podľa možnosti do 31. decembra
2014.
2.
Členské štáty budú do […] informovať Radu a Komisiu o možnom termíne uzavretia
ich postupov ratifikácie alebo pristúpenia.
3.
Členské štáty sa budú snažiť o výmenu
informácií o stave ich postupov ratifikácie alebo pristúpenia.
Článok 3
Pri ratifikácii alebo pristúpení k protokolu z
roku 1997 členské štáty vydajú toto vyhlásenie:
„Rozsudky v záležitostiach upravovaných
protokolom z roku 1997, ktoré vydá súd členského štátu EÚ, ktorý je
zmluvnou stranou protokolu, sa uznávajú a vykonávajú v ktoromkoľvek inom
členskom štáte EÚ, ktorý je zmluvnou stranou protokolu, a to v súlade s
príslušnými pravidlami Európskej únie v danej oblasti.
Rozsudky v záležitostiach upravovaných
protokolom z roku 1997, ktoré vydá súd Dánskeho kráľovstva, sa uznávajú a
vykonávajú v ktoromkoľvek inom členskom štáte EÚ, ktorý je zmluvnou
stranou protokolu, a to v súlade s Dohodou medzi Európskym spoločenstvom a
Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v
občianskych a obchodných veciach.
Rozsudky v záležitostiach upravovaných
protokolom z roku 1997, ktoré vydá súd nečlenského štátu EÚ, ktorý je
viazaný Luganským dohovorom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v
občianskych a obchodných veciach z 30. októbra 2007 sa uznávajú a
vykonávajú v ktoromkoľvek inom členskom štáte EÚ, ktorý je zmluvnou
stranou protokolu, a to v súlade s uvedeným dohovorom.“
Článok 4
Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť
dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Článok 5
Toto
rozhodnutie je určené členským štátom v súlade so zmluvami.
V Bruseli
                                                                       Za
Radu
                                                                       predseda
PRÍLOHA
Protokol, ktorým sa mení a
dopĺňa Viedenský dohovor o občianskej zodpovednosti za škody
spôsobené jadrovou udalosťou z roku 1963
ZMLUVNÉ ŠTÁTY TOHTO PROTOKOLU,
VZHĽADOM NA TO, že je žiaduce zmeniť
a doplniť Viedenský dohovor z 21. mája 1963 o občianskoprávnej
zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou, rozšíriť jeho
pôsobnosť, zvýšiť sumu, do akej je prevádzkovateľ jadrového
zariadenia zodpovedný, a podporiť prostriedky na zabezpečenie primeraného
a spravodlivého odškodnenia,
SA DOHODLI TAKTO:
Článok 1
Dohovorom, ktorého ustanovenia sa menia a
dopĺňajú týmto protokolom, je Viedenský dohovor z roku 1963 o
občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou,
ďalej len „viedenský dohovor z roku 1963“.
Článok 2
Článok I viedenského dohovoru z roku 1963
sa mení a dopĺňa takto:
1.           Odsek 1 j) sa mení a
dopĺňa takto:
(a)
slovo „a“ na konci pododseku ii) sa vypúšťa a
vkladá sa na koniec pododseku iii);
(b)
dopĺňa sa tento nový pododsek iv):
iv) také ďalšie zariadenia, v ktorých sa nachádza
jadrové palivo alebo rádioaktívne produkty alebo odpad, podľa toho, ako to
z času načas stanoví rada guvernérov Medzinárodnej agentúry pre
atómovú energie;
2.           Odsek 1 k) sa nahrádza takto:
k) „Jadrová
škoda“ predstavuje:
i) stratu života alebo úraz;
ii) stratu alebo poškodenie majetku
a každú z nasledovných škôd v rozsahu
určenom právnymi predpismi, ktorými sa riadi príslušný súd;
iii) hospodársku stratu vyplývajúcu zo straty
alebo škody, na ktorú sa odvoláva pododsek i) alebo ii), pokiaľ nie je zahrnutá
do týchto pododsekov, ak ju utrpela osoba oprávnená požadovať náhradu
tejto straty alebo škody;
iv) náklady opatrení na obnovenie poškodeného
životného prostredia, pokiaľ nie je poškodenie bezvýznamné, ak také
opatrenia prijímajú alebo sa budú prijímať a ak nie sú zahrnuté v
pododseku ii);
v) stratu príjmu z priameho ekonomického záujmu na
akomkoľvek využívaní životného prostredia, spôsobenú významným poškodením
tohto životného prostredia, ktorá zatiaľ nie je zahrnutá v pododseku ii);
vi) náklady na preventívne opatrenia a ďalšiu
stratu alebo škodu spôsobenú týmito opatreniami;
vii) akúkoľvek inú ekonomickú stratu ako
stratu spôsobenú poškodením životného prostredia, ak to povoľujú všeobecné
právne predpisy o občianskoprávnej zodpovednosti, ktorými sa riadi
príslušný súd;
v prípade
pododsekov i) až v) a vii) v miere, v akej strata alebo škoda vznikne alebo
vyplynie z ionizujúceho žiarenia vyžarovaného z akéhokoľvek zdroja
žiarenia vo vnútri jadrového zariadenia alebo vyžarovaného z jadrového paliva alebo
rádioaktívnych výrobkov alebo odpadu alebo z jadrových látok prichádzajúcich z
jadrového zariadenia, pochádzajúcich z neho alebo doň zaslaných, či
už vznikli z rádioaktívnych vlastností tejto látky alebo z kombinácie
rádioaktívnych vlastností s toxickými, výbušnými alebo inými nebezpečnými
vlastnosťami tejto látky.
3.           Odsek 1 l) sa nahrádza takto:
l) „Jadrová
udalosť“ predstavuje akýkoľvek výskyt alebo rad výskytov s rovnakým
pôvodom, ktoré spôsobia jadrovú škodu alebo vážnu a bezprostrednú hrozbu vzniku
takejto škody, ale to len z hľadiska preventívnych opatrení.
4.           Za odsek 1 l) sa vkladajú
tieto štyri nové odseky 1 m), 1 n), 1 o) a 1 p):
m) „Opatrenia
obnovy (opätovného navrátenia do pôvodného stavu)“ predstavujú akékoľvek
rozumné opatrenia, ktoré boli odsúhlasené príslušnými orgánmi štátu, v ktorom
boli opatrenia prijaté, a ktorých cieľom je navrátenie poškodených alebo
zničených častí životného prostredia do pôvodného stavu alebo ich
obnovenie, alebo – ak je to rozumné – vniesť rovnocenné náhrady týchto
častí do životného prostredia. Právne predpisy štátu, ktorý utrpel jadrovú
škodu, by mali určovať, kto je oprávnený prijať príslušné
opatrenia.
n) „„Preventívne opatrenia“ predstavujú akékoľvek primerané opatrenia
prijaté danou osobou po výskyte jadrovej udalosti zamerané na zabránenie
jadrovej škode alebo minimalizovanie škody uvedenej v pododsekoch k) zarážke i)
až v) alebo vii). Tieto opatrenia musia schváliť príslušné orgány, ako to
požadujú právne predpisy štátu, v ktorom boli tieto opatrenia prijaté.
o) „Primerané opatrenia“ predstavujú opatrenia, ktoré sú v zmysle právnych predpisov,
ktorými sa riadi príslušný súd, primerané a vyvážené so zreteľom na všetky
okolnosti, ako napr.:
i) druh a rozsah utrpenej škody alebo – v prípade
preventívnych opatrení – pôvod a rozsah rizika takejto škody;
ii) rozsah v akom sú tieto opatrenia účinné v
čase, kedy sa prijímajú; ako aj
iii) relevantné vedecké a technické expertízy.
p) „Zvláštne
právo čerpania“, ďalej len SDR, predstavuje zúčtovaciu jednotku
Medzinárodného menového fondu, ktorú tento fond vymedzil a používa na svoje
operácie a transakcie.
5.           Odsek 2 sa nahrádza takto:
2. Štát, v ktorom
sa nachádza jadrové zariadenie môže v prípade, že mu to nízka miera rizika
umožňuje, vylúčiť akékoľvek jadrové zariadenie alebo malé
množstvá jadrového materiálu z uplatňovania tohto dohovoru, pod podmienkou,
že:
(a)
pokiaľ ide o jadrové zariadenia, podmienky
takéhoto vylúčenia stanovila rada guvernérov Medzinárodnej agentúry pre
atómovú energiu a akékoľvek vylúčenie zo strany štátu, v ktorom sa
nachádza jadrové zariadenie, tieto podmienky splní; ako aj
(b)
pokiaľ ide o malé množstvá jadrového
materiálu, maximálne množstvá, ktoré možno vylúčiť, stanovila rada
guvernérov Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu a akékoľvek
vylúčenie zo strany štátu, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, tieto
maximálne množstvá dodrží.
Podmienky vylúčenia jadrových zariadení a
maximálne množstvá platné jadrového materiálu, ktoré možno vylúčiť,
rada guvernérov pravidelne preskúma.
Článok 3
Za článok I viedenského dohovoru z roku
1963 sa dopĺňajú dva nové články I A a I B:
Článok I A
1.           Tento dohovor sa
uplatňuje na škodu spôsobenú jadrovou udalosťou, kdekoľvek
vznikla.
2.           Právne predpisy štátu, v
ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, môžu z uplatňovania tohto dohovoru
vylúčiť škodu, ktorá vznikla:
(c)
na území štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou
dohovoru; alebo
(d)
v akejkoľvek prímorskej zóne zriadenej štátom,
ktorý nie je zmluvnou stranou dohovoru, v súlade s medzinárodným morským
právom.
3.           Vylúčenie podľa
odseku 2 tohto článku sa môže uplatňovať len vo vzťahu k
štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou dohovoru a v čase jadrovej udalosti:
(e)
má na svojom území alebo v akejkoľvek
prímorskej zóne jadrové zariadenie, ktoré bolo zriadené v súlade s
medzinárodným morským právom; a
(f)
neposkytuje rovnocenné recipročné výhody.
4.           Akékoľvek vylúčenie
podľa odseku 2 tohto článku nemá vplyv na práva, na ktoré sa odvoláva
pododsek a) odseku 2 článku IX, a akékoľvek vylúčenie podľa
odseku 2 b) tohto článku sa nerozšíri na škodu vzniknutú na palube alebo
spôsobenú lodi alebo lietadlu.
Článok I B
Tento dohovor sa neuplatňuje na jadrové
zariadenia, ktoré sa využívajú na iné ako mierové účely.
Článok 4
Článok II viedenského dohovoru z roku
1963 sa mení a dopĺňa takto:
5.           Na konci odseku 3 a) sa
dopĺňa táto veta:
6.           Štát, v ktorom sa nachádza
jadrové zariadenie, môže sumu verejných finančných prostriedkov, ktoré sú
k dispozícii na každú udalosť, obmedziť na rozdiel, ak nejaký
existuje, medzi sumami ustanovenými v tomto článku a sumou ustanovenou
podľa odseku 1 článku V.
7.           Odsek 4 sa na konci
dopĺňa takto:
Štát, v ktorom sa
nachádza jadrové zariadenie, môže sumu verejných finančných prostriedkov,
ktoré sú k dispozícii, obmedziť tak, ako je to ustanovené v pododskeu a)
odseku 3 tohto článku.
8.           Odsek 6 sa nahrádza takto:
6. Nikto nezodpovedá za žiadnu stratu ani
škodu, ktorá nie je škodou spôsobenou jadrovou udalosťou podľa
pododseku k) odseku 1 článku I, ale ktorú bolo možné ako takú
identifikovať podľa ustanovení uvedeného pododseku.
Článok 5
Za prvú vetu článku III viedenského
dohovoru sa dopĺňa tento text:
Štát, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie,
však môže túto povinnosť vylúčiť v súvislosti s dopravou, ktorá
sa celá uskutoční v rámci jeho územia.
Článok 6
Článok IV viedenského dohovoru z roku
1963 sa mení a dopĺňa takto:
9.           Odsek 3 sa nahrádza takto:
3. Prevádzkovateľ nenesie žiadnu
zodpovednosť v zmysle tohto dohovoru, ak dokáže, že škoda spôsobená
jadrovou udalosťou je priamym dôsledkom ozbrojeného konfliktu,
nepriateľskej akcie, občianskej vojny alebo povstania.
10.         Odsek 5 sa nahrádza takto:
5. Prevádzkovateľ nenesie
zodpovednosť v zmysle tohto dohovoru za tieto druhy škôd spôsobených
jadrovou udalosťou:
(g)
škodu na jadrovom zariadení a akomkoľvek inom
jadrovom zariadení vrátane jadrového zariadenia vo výstavbe, a to na mieste,
kde sa zariadenie nachádza; ako aj
(h)
škodu na akomkoľvek majetku nachádzajúcom sa
na rovnakom mieste, ktorý sa využíva alebo sa má využívať v spojení s
takýmto zariadením.
11.         Odsek 6 sa nahrádza takto:
6. Náhrada za
jadrovú škodu spôsobenú na prepravných prostriedkoch, v ktorých sa v čase
jadrovej udalosti nachádzal jadrový materiál, by nemala mať za následok
zníženie zodpovednosti prevádzkovateľa s ohľadom na inú jadrovú škodu
na sumu nižšiu ako buď 150 miliónov SDR alebo akúkoľvek vyššiu sumu stanovenú
v právnych predpisoch zmluvnej strany alebo sumu stanovenú podľa pododseku
c) odseku 1 článku V.
4. Odsek 7 sa nahrádza takto:
7. Nič v tomto dohovore neovplyvňuje
zodpovednosť ktoréhokoľvek jednotlivca za škodu spôsobenú jadrovou
udalosťou, za ktorú podľa odsekov 3 alebo 5 tohto článku
prevádzkovateľ nenesie zodpovednosť v zmysle tohto dohovoru a ktorú
takýto jednotlivec spôsobil svojím konaním alebo nedbanlivosťou s úmyslom
spôsobiť škodu.
Článok 7
12.         Článok V viedenského
dohovoru z roku 1963 sa nahrádza takto:
1. Štát, v ktorom sa nachádza jadrové
zariadenie, môže zodpovednosť prevádzkovateľa obmedziť v prípade
ktorejkoľvek jadrovej udalosti, na:
(i)
sumu, ktorá nie je nižšia ako 300 miliónov SDR;
alebo
(j)
sumu, ktorá nie je nižšia ako 150 miliónov SDR, pod
podmienkou, že na úhradu presahujúcej sumy až do výšky 300 miliónov SDR
uvoľní takýto štát verejné finančné prostriedky, aby poskytol náhradu
za škodu spôsobenú jadrovou udalosťou; alebo
(k)
na prechodnú sumu, ktorá nie je nižšia ako 100
miliónov SDR, a to počas obdobia maximálne 15 rokov odo dňa
nadobudnutia platnosti tohto protokolu a v súvislosti s jadrovou
udalosťou, ku ktorej došlo v tomto období. Sumu možno stanoviť na
menej ako 100 miliónov SDR pod podmienkou, že takýto štát uvoľní verejné
finančné prostriedky, aby poskytol náhradu za škodu spôsobenú jadrovou
udalosťou do výšky rozdielu medzi takouto nižšou sumou a sumou 100
miliónov SDR.
13.         Bez toho, aby bol dotknutý
odsek 1 tohto článku, môže štát, v ktorom sa nenachádza jadrové
zariadenie, vzhľadom na povahu jadrového zariadenia alebo v ňom
prítomných jadrových látok a na pravdepodobné následky jadrovej udalosti
vzniknutej v tomto zariadení, stanoviť nižšiu sumu, ktorou zodpovedá
prevádzkovateľ, pod podmienkou, že v žiadnom prípade nebude takto
stanovená suma nižšia ako 5 miliónov SDR, a pod podmienkou, že štát, v ktorom
sa nachádza jadrové zariadenie, uvoľní verejné finančné prostriedky
až do výšky sumy stanovenej podľa odseku 1.
14.         Štát, v ktorom sa nachádza
jadrové zariadenie, stanoví sumy, ktorými zodpovedá prevádzkovateľ v
súlade s odsekmi 1 a2 tohto článku a odseku 6 článku IV, a tie sa
uplatnia, kdekoľvek dôjde k jadrovej udalosti.
2. Za článok V sa dopĺňajú
štyri nové články V A, V B, V C a V D:
Článok V A
15.         Úroky a náklady uložené súdom
pri žalobách o náhradu za škodu spôsobenú jadrovou udalosťou sú splatné
ako doplatok k sumám, na ktoré sa odvoláva článok V.
16.         Sumy uvedené v článku V a
odseku 6 článku IV možno previesť do národnej meny v zaokrúhlených
číslach.
Článok V B
Každá zmluvná strana zabezpečí, aby si osoby,
ktoré utrpeli škodu, mohli uplatniť práva na náhradu bez toho, aby museli
podávať osobitné žaloby podľa pôvodu zdrojov poskytnutých na tieto
náhrady.
Článok V C
17.         Ak majú právomoc súdy inej
zmluvnej strany, ako je štát, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, verejné
finančné prostriedky, ktoré sa požadujú v zmysle pododsekov b) a c) odseku
1 článku V a v zmysle odseku 1 článku VII, ako aj úroky a náklady
uložené súdom, môže uvoľniť táto iná zmluvná strana. Štát, v ktorom sa
nachádza jadrové zariadenie, všetky takto vyplatené sumy uhradí tejto inej
zmluvnej strane. Tieto dve zmluvné strany sa dohodnú na postupe úhrady.
18.         Ak majú právomoc súdy inej
zmluvnej strany, ako je štát, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, zmluvná
strana, ktorej súdy majú právomoc, prijme všetky potrebné opatrenia, aby
umožnila štátu, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, zasiahnuť do
konania a podieľať sa na akomkoľvek vyrovnaní náhrady.
Článok V D
19.         Generálny riaditeľ
Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu zvolá zasadnutie zmluvných strán,
aby zmenili a doplnili obmedzenie zodpovednosti, na ktoré sa odvoláva
článok V, ak tretina zmluvných strán vyjadrí vôľu v tomto
zmysle.
20.         Zmeny a doplnenia prijme
dvojtretinová väčšina prítomných a hlasujúcich zmluvných strán pod
podmienkou, že na hlasovaní bude prítomná aspoň polovica zmluvných strán.
21.         Pri prerokovaní návrhu o zmene
a doplnení obmedzení sa na zasadnutí zmluvných strán okrem iného vezme do úvahy
riziko vzniku škody spôsobenej jadrovou udalosťou, zmeny v hodnote meny a
kapacita poistného trhu.
22.         a) Generálny riaditeľ
MAAE oznámi akúkoľvek zmenu alebo doplnenie prijaté v súlade s odsekom 2
tohto článku všetkým zmluvným stranám, aby ju mohli prijať. Zmena a
doplnenie sa považujú za prijaté na konci obdobia 18 mesiacov po ich oznámení
pod podmienkou, že aspoň tretina zmluvných strán v čase prijatia
zmeny a doplnenia na zasadnutí oznámila generálnemu riaditeľovi MAAE, že
zmenu a doplnenie prijali. Zmena a doplnenie prijaté v súlade s týmto odsekom
nadobudnú platnosť pre zmluvné strany, ktoré ich prijali, 12 mesiacov po
ich prijatí.
b) Ak zmena a doplnenie do 18 mesiacov odo
dňa ich oznámenia, aby ich zmluvné strany mohli prijať, neboli
prijaté v súlade s pododsekom a), táto zmena a doplnenie sa budú považovať
za zamietnuté.
23.         Pre každú zo zmluvných strán,
ktoré prijmú zmenu a doplnenie po tom, ako boli prijaté, ale ešte nenadobudli
účinnosť v súlade s odsekom 4 tohto článku, zmena
a doplnenie nadobudnú účinnosť 12 mesiacov po ich prijatí touto
zmluvnou stranou.
24.         Štát, ktorý sa stane zmluvnou
stranou tohto dohovoru po nadobudnutí účinnosti zmeny a doplnenia v súlade
s odsekom 4 tohto článku a nevyjadrí iný úmysel, sa považuje:
(l)
za zmluvnú stranu tohto dohovoru, ktorý je takto
zmenený a doplnený; ako aj
(m)
za zmluvnú stranu dohovoru bez tejto zmeny a
doplnenia vo vzťahu ku každému zmluvnému štátu, ktorý touto zmenou a
doplnením nie je viazaný.
Článok 8
Článok VI viedenského dohovoru z roku
1963 sa mení a dopĺňa takto:
25.         Odsek 1 sa nahrádza takto:
(n)
Práva na náhradu v zmysle tohto dohovoru zaniknú,
ak nedôjde k podaniu žaloby:
i) v prípade straty života alebo úrazu do
tridsiatich rokov od dátumu jadrovej udalosti;
ii) v prípade inej škody do desiatich rokov od
dátumu jadrovej udalosti.
(o)
Ak je však podľa právnych predpisov štátu, v
ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, zodpovednosť prevádzkovateľa
krytá poistením alebo inou finančnou zábezpekou vrátane štátnych
finančných prostriedkov na dlhšie obdobie, právne predpisy, ktorými sa
riadi príslušný súd, môžu ustanoviť, že práva na náhradu od
prevádzkovateľa zaniknú až po uplynutí takéhoto dlhšieho obdobia, ktoré
nepresiahne obdobie, počas ktorého je jeho zodpovednosť takto krytá v
zmysle právnych predpisov štátu, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie.
(p)
Žaloby o náhradu škody v prípade straty života a
úrazu alebo podľa predĺženia v zmysle pododseku b) tohto odseku vo
vzťahu k inej škode, ktoré sa podajú po uplynutí lehoty desiatich rokov
odo dňa jadrovej udalosti, v žiadnom prípade nebudú mať vplyv na
práva na náhradu v zmysle tohto dohovoru ktorejkoľvek osoby, ktorá podala
žalobu proti prevádzkovateľovi pred uplynutím takejto lehoty.
26.         Odsek 2 sa vypúšťa.
27.         Odsek 3 sa nahrádza takto:
3. Na práva na náhradu v zmysle dohovoru sa
vzťahuje premlčanie alebo zánik, ako to ustanovujú právne predpisy,
ktorými sa riadi príslušný súd, ak nedôjde k podaniu žaloby do troch rokov odo
dňa, keď osoba, ktorá utrpela škodu, mala vedomosť alebo dôvodne
mohla mať vedomosť o škode spôsobenej jadrovou udalosťou a o
prevádzkovateľovi zodpovednom za túto škodu, a to za predpokladu, že sa
neprekročia lehoty stanovené podľa pododsekov a) a b) odseku 1 tohto
článku.
Článok 9
Článok VII sa mení
a dopĺňa takto:
28.         V odseku 1 sa na koniec odseku
dopĺňajú tieto dve vety a takto zmenený a doplnený odsek sa stáva
pododsekom a) príslušného odseku:
Pokiaľ
zodpovednosť prevádzkovateľa nie je obmedzená, štát, v ktorom sa
nachádza jadrové zariadenie, môže stanoviť hranicu finančnej
zábezpeky zodpovedného prevádzkovateľa po podmienkou, že takáto
hraničná hodnota nie je nižšia ako 300 miliónov SDR. Štát, v ktorom sa
nachádza jadrové zariadenie, zabezpečí, aby boli vyplatené nároky na
náhradu škody spôsobenej jadrovou udalosťou, ktoré sa uplatnili voči
prevádzkovateľovi, a to v miere, v akej výnos finančnej zábezpeky
nepostačuje na uspokojenie týchto nárokov, ktorá však nepresahuje sumu
finančnej zábezpeky, ktorá sa má poskytovať v zmysle tohto odseku.
29.         V odseku 1 sa dopĺňa
nové písmeno b) v tomto znení:
b) Bez toho, aby
bol dotknutý pododsek a) tohto odseku, pokiaľ je zodpovednosť
prevádzkovateľa neobmedzená, štát, v ktorom sa nachádza jadrové
zariadenie, môže vzhľadom na povahu jadrového zariadenia alebo v ňom
prítomných jadrových látok a na pravdepodobné následky jadrovej udalosti
vzniknutej v tomto zariadení stanoviť nižšiu sumu finančnej zábezpeky
prevádzkovateľa pod podmienkou, že v žiadnom prípade nebude takto
stanovená suma nižšia ako 5 miliónov SDR, a pod podmienkou, že štát, v ktorom
sa nachádza jadrové zariadenie, zabezpečí úhradu nárokov na náhradu škody
spôsobenej jadrovou udalosťou, ktoré sa uplatnili voči
prevádzkovateľovi, a to tak, že poskytne potrebné finančné
prostriedky v miere, v ktorej výnos z poistenia alebo inej finančnej
zábezpeky nedostačuje na uspokojenie takýchto nárokov, a až do hraničnej
výšky podľa pododseku a) tohto odseku 1.
30.         V odseku 3 sa za slová „tohto
článku“ vkladajú slová „alebo pododseky b) a c) odseku 1 článku V“.
Článok 10
Článok VIII viedenského dohovoru z roku
1963 sa mení a dopĺňa takto:
31.         Znenie článku VIII sa stáva
odsekom 1 uvedeného článku.
32.         Vkladá sa nový odsek 2:
2. Pod podmienkou uplatňovania pravidla
ustanoveného v pododseku c) odseku 1 článku VI, ak v súvislosti so
žalobami voči prevádzkovateľovi škoda, za ktorú má byť
poskytnutá náhrada v zmysle tohto dohovoru, presiahne alebo pravdepodobne
presiahne maximálnu sumu uvoľnenú podľa odseku 1 článku V,
prioritu pri rozdeľovaní náhrady za škodu získajú nároky týkajúce sa
straty života alebo úrazu.
Článok 11
V článku X viedenského dohovoru z roku
1963 sa na koniec článku dopĺňa nová veta:
Právo na opravný prostriedok ustanovené v
zmysle tohto článku možno rozšíriť v prospech štátu, v ktorom sa
nachádza jadrové zariadenie, v miere, v akej poskytol verejné finančné
prostriedky podľa tohto dohovoru.
Článok 12
Článok XI viedenského dohovoru z roku
1963 sa mení a dopĺňa takto:
33.         Dopĺňa sa nový odsek
1a):
1a) Ak dôjde k
jadrovej udalosti v oblasti výlučnej ekonomickej zóny zmluvnej strany
alebo ak táto zóna nebola ustanovená, v oblasti nepresahujúcej hranice výlučnej
ekonomickej zóny, súdna právomoc nad žalobami týkajúcimi sa jadrovej škody
súvisiacej s touto jadrovou udalosťou prináleží na účely tohto
dohovoru iba súdom tejto zmluvnej strany. Predchádzajúca veta sa
uplatňuje, ak uvedená zmluvná strana oznámila takúto oblasť
depozitárovi pred tým, ako došlo k jadrovej udalosti. Žiadne ustanovenie tohto
odseku sa nebude vykladať ako povolenie uplatnenia súdnej právomoci
spôsobom, ktorý protirečí medzinárodnému morskému právu vrátane dohovoru
Organizácie Spojených národov o morskom práve.
34.         Odsek 2 sa nahrádza takto:
2. Pokiaľ k
jadrovej udalosti nedôjde na území jednej zo zmluvných strán alebo v oblasti,
ktorá bola oznámená podľa odseku 1a, alebo keď miesto jadrovej
udalosti nemožno s určitosťou stanoviť, právomoc nad takýmito
žalobami prináleží súdom štátu, v ktorom sa nachádza jadrové zariadenie
zodpovedného prevádzkovateľa.
35.         V prvom riadku odseku 3 a v
pododseku b) sa za číslo „1“ vkladá „1a“.
36.         Vkladá sa nový odsek 4:
4. Zmluvná strana, ktorej súdy majú právomoc,
zabezpečí, aby mal pri každej jadrovej udalosti právomoc len jeden z jej
súdov.
Článok 13
Za článok XI sa dopĺňa nový článok
XI:
Článok XI A
Zmluvná strana, ktorej súdy majú súdnu
právomoc, zabezpečí, aby v prípade žalôb o náhradu za škodu spôsobenú
jadrovou udalosťou:
(q)
mohol každý štát vzniesť žaloby v mene osôb,
ktoré utrpeli škodu spôsobenú jadrovou udalosťou a ktoré sú občanmi
daného štátu alebo majú svoje trvalé bydlisko alebo pobyt na jeho území a ktoré
s tým súhlasili; ako aj
(r)
mohla každá osoba vzniesť žalobu s cieľom
uplatniť si práva v zmysle tohto dohovoru nadobudnuté subrogáciou alebo
postúpením.
Článok 14
Znenie článku XII viedenského dohovoru z
roku 1963 sa nahrádza takto:
Článok XII
37.         Rozsudok, ktorý už nie je
predmetom bežných opravných prostriedkov a ktorý bol vynesený súdom zmluvnej
strany, ktorá má súdnu právomoc, sa uznáva s výnimkou prípadu, že:
(s)
k rozsudku sa dospelo na základe podvodu;
(t)
strana, proti ktorej bol vydaný rozsudok, nedostala
rovnocennú príležitosť na vlastnú obhajobu; alebo
(u)
rozsudok je v rozpore s verejným poriadkom
zmluvného štátu, na ktorého území sa žiada jeho uznanie, alebo nie je v súlade
so základnými normami spravodlivosti.
38.         Rozsudok, ktorý je uznaný v
zmysle odseku 1 tohto článku, je po predložení na vykonanie v súlade s
náležitosťami požadovanými právnymi predpismi zmluvnej strany, v ktorej sa
vykonanie žiada, vykonateľný, ako keby ho vyniesol súd tejto zmluvnej
strany. Skutková podstata nároku, o ktorom bol vynesený rozsudok, nie je
predmetom ďalšieho konania.
Článok 15
Článok XIII viedenského dohovoru z roku
1963 sa mení a dopĺňa takto:
39.         Znenie článku XIII sa
stáva odsekom 1 uvedeného článku.
40.         Vkladá sa nový odsek 2:
2. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 1, ak je
náhrada za jadrovú škodu vyššia ako 150 miliónov SDR, právne predpisy štátu, v
ktorom sa nachádza jadrové zariadenie, môžu povoliť odchýlku od ustanovení
tohto dohovoru v súvislosti so škodou spôsobenou jadrovou udalosťou na
tomto území alebo v akejkoľvek prímorskej zóne zriadenej v súlade s medzinárodným
morským právom a patriacej inému štátu, ktorý má v čase udalosti na tomto
území jadrové zariadenie, a to v miere, do akej neposkytujú rovnocenné
recipročné výhody.
Článok 16
Znenie článku XVIII viedenského dohovoru
z roku 1963 sa nahrádza takto:
Tento dohovor neovplyvní práva a záväzky
zmluvnej strany dané všeobecnými pravidlami medzinárodného práva verejného.
Článok 17
Za článok XX viedenského dohovoru z roku
1963 sa dopĺňa nový článok XX A:
Článok XX A
41.         V prípade sporu medzi
zmluvnými stranami týkajúceho sa výkladu alebo uplatňovania tohto
dohovoru, strany sporu uskutočnia konzultácie s cieľom
vyriešiť spor na rokovaní alebo inými mierovými prostriedkami riešenia
sporov, ktoré sú pre ne prijateľné.
42.         Ak spor tejto povahy, na ktorý
sa odvoláva odsek 1 tohto článku, nemožno urovnať do šiestich
mesiacov od podania žiadosti o konzultáciu podľa odseku 1 tohto
článku, na žiadosť ktorejkoľvek strany tohto sporu sa predloží
na rozhodcovské konanie alebo medzinárodnému súdnemu dvoru na rozhodnutie.
Keď je nejaký spor predložený na rozhodcovské konanie a ak do šiestich
mesiacov od termínu vyžiadania strany sporu nie sú schopné dohodnúť sa na
organizácii rozhodcovského konania, môže ktorákoľvek strana požiadať
predsedu Medzinárodného súdneho dvora alebo generálneho tajomníka Organizácie
Spojených národov, aby menoval jedného alebo viacerých rozhodcov.
V prípade konfliktných žiadostí strán sporu má prednosť žiadosť
predložená generálnemu tajomníkovi Organizácie Spojených národov.
43.         Keď štát podpisuje,
prijíma, schvaľuje tento dohovor alebo k nemu pristupuje, môže
vyhlásiť, že sa nepovažuje za viazaný niektorým z týchto postupov
riešenia sporov alebo žiadnym z nich, ako sú uvedené v odseku 2 tohto
článku. Ostatné zmluvné strany nie sú viazané konaním o urovnaní sporu,
ktoré je ustanovené v odseku 2 tohto článku v súvislosti so zmluvnou
stranou, pre ktorú je takéto vyhlásenie v platnosti.
44.         Zmluvná strana, ktorá urobila
vyhlásenie podľa odseku 3, môže toto vyhlásenie kedykoľvek
odvolať formou oznámenia depozitárovi.
Článok 18
45.         Články XX až XXV, odseky
2, 3 a odsek číslo „1.“ článku XXVI, články XXVII a XXIX
viedenského dohovoru z roku 1963 sa vypúšťajú.
46.         Pokiaľ ide o zmluvné
strany tohto protokolu, viedenský dohovor z roku 1963 a tento protokol sa chápu
a vykladajú spolu ako jeden písomný dokument, na ktorý sa možno odvolávať
ako na Viedenský dohovor z roku 1997 o občianskoprávnej zodpovednosti za
škodu spôsobenú jadrovou udalosťou.
Článok 19
47.         Štát, ktorý je zmluvnou
stranou tohto protokolu, ale nie je zmluvnou stranou viedenského dohovoru z
roku 1963, je viazaný ustanoveniami dohovoru v znení zmien a doplnení protokolu
vo vzťahu k ostatným štátom, ktoré sú zmluvnými stranami protokolu, a bude
viazaný ustanoveniami viedenského dohovoru z roku 1963 vo vzťahu k štátom,
ktoré sú len zmluvnými stranami dohovoru, pokiaľ v čase uloženia
listín, na ktoré sa odvoláva článok 20, nevyjadrí iný úmysel.
48.         Žiadne ustanovenie tohto
protokolu neovplyvní povinnosti štátu, ktorý je zmluvnou stranou viedenského dohovoru
z roku 1963 aj tohto protokolu, vo vzťahu k štátu, ktorý je zmluvnou
stranou viedenského dohovoru z roku 1963, ale nie je zmluvnou stranou tohto
protokolu.
Článok 20
49.         Tento protokol je prístupný na
podpis všetkými štátmi v ústredí Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu vo
Viedni od 29. septembra 1997 až do nadobudnutia platnosti.
50.         Tento protokol podlieha
ratifikácii, prijatiu alebo schváleniu štátmi, ktoré ho podpísali.
51.         Ktorýkoľvek štát, ktorý
tento protokol nepodpísal, môže k nemu pristúpiť po nadobudnutí jeho
platnosti.
52.         Listiny o ratifikácii,
prijatí, schválení alebo pristúpení sa ukladajú u generálneho riaditeľa
Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu, ktorý vykonáva funkciu depozitára
tohto protokolu.
Článok 21
53.         Tento protokol nadobúda
platnosť tri mesiace odo dňa uloženia piatej ratifikačnej
listiny alebo listiny o prijatí alebo schválení.
54.         Pre každý štát, ktorý tento
protokol ratifikuje, schváli alebo k nemu pristúpi po uložení piatej listiny o
ratifikácii, prijatí alebo schválení, tento protokol nadobúda platnosť tri
mesiace odo dňa uloženia príslušných listín takýmto štátom.
Článok 22
55.         Každá zmluvná strana môže
vypovedať tento protokol písomným oznámením depozitárovi.
56.         Vypovedanie nadobudne
platnosť rok odo dňa, keď depozitár prijal oznámenie.
57.         Pokiaľ ide o strany tohto
protokolu, keď ktorákoľvek z nich vypovie viedenský dohovor z roku
1963 v súlade s jeho článkom XXVI, nesmie sa to žiadnym spôsobom
vykladať ako vypovedanie viedenského dohovoru z roku 1963 v znení zmien a
doplnení tohto protokolu.
58.         Bez toho, aby bolo dotknuté
vypovedanie tohto protokolu zmluvnou stranou podľa tohto článku,
ustanovenia tohto protokolu sa naďalej uplatňujú na akúkoľvek
škodu spôsobenú jadrovou udalosťou, ku ktorej dôjde predtým, ako
vypovedanie nadobudne platnosť.
Článok 23
Depozitár bezodkladne oznámi všetkým zmluvným
štátom a všetkým ostatným štátom:
(v)
každý podpis tohto protokolu;
(w)
každé uloženie úradnej listiny o ratifikácii,
prijatí, schválení alebo pristúpení;
(x)
nadobudnutie platnosti tohto protokolu;
(y)
akékoľvek prijatie oznámenia podľa odseku
1a článku XI;
(z)
žiadosti o zvolanie revíznej konferencie podľa
článku XXVI viedenského dohovoru z roku 1963 a stretnutia zmluvných strán
podľa článku V D viedenského dohovoru z roku 1963 v znení zmien a
doplnení tohto protokolu;
(aa)
oznámenia o vypovedaní prijaté podľa
článku 22 a iné relevantné oznámenia súvisiace sa týmto protokolom.
Článok 24
59.         Originál tohto protokolu,
ktorého anglické, arabské, čínske, francúzske, ruské a španielske znenia
sú rovnako autentické, sa uloží u depozitára.
60.         Medzinárodná agentúra pre
atómovú energiu zostaví konsolidované znenie viedenského dohovoru z roku 1963 v
znení zmien a doplnení tohto protokolu, v anglickom, arabskom, čínskom,
francúzskom, ruskom a španielskom jazyku, ako sa uvádza v prílohe k tomuto
protokolu.
61.         Depozitár odošle všetkým
štátom pravé osvedčené kópie tohto protokolu spolu s konsolidovaným znením
viedenského protokolu z roku 1963 v znení zmien a doplnení tohto protokolu.
NA DÔKAZ TOHO dolupodpísaní, riadne
splnomocnení signatári podpísali tento protokol.
Vo Viedni dvanásteho dňa mesiaca
septembra roku jedentisíc deväťsto deväťdesiatsedem.
[1]               Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1.
[2]               http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm
[3]               Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1.
[4]               Neuznanie je možné len vtedy, a) keď sa k rozsudku
dospelo na základe podvodu; b) keď strana, proti ktorej bol vydaný
rozsudok, nedostala rovnocennú príležitosť na vlastnú obhajobu; alebo c)
keď je rozsudok v rozpore s verejným poriadkom (tzv. ordre public)
zmluvného štátu, na ktorého území sa žiada uznanie, alebo nie je v súlade so
základnými normami spravodlivosti.
[5]               ESD, vec 22/70 („EART“), Zb. 1971, s. 263.
[6]               Ú. v. EÚ L 299, 16.11.2005, s. 62.
[7]               Ú. v. EÚ L 339, 12.12.2007, s. 3.
[8]               Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1.


                              EURÓPSKA
                              KOMISIA

                                                     V Bruseli 4. 6. 2015
                                                     COM(2015) 280 final

                                                     2015/0126 (NLE)

                                             Návrh

                                   ROZHODNUTIE RADY,

     ktorým sa určuje pozícia, ktorú má Európska únia zaujať, pokiaľ ide o určité rezolúcie,
       o ktorých sa má hlasovať v rámci Medzinárodnej organizácie pre vinič a víno (OIV)

SK                                                                                SK
 ---pagebreak---                                        DÔVODOVÁ SPRÁVA

     1.      KONTEXT NÁVRHU
     Medzinárodná organizácia pre vinič a víno (OIV) je medzivládna vedecko-technická
     organizácia činná v sektore viniča, vína, vínnych nápojov, stolového hrozna, hrozienok
     a iných vinohradníckych produktov. Cieľom OIV je i) informovať o opatreniach, ktorými
     sa zohľadňujú obavy výrobcov, spotrebiteľov a iných zúčastnených strán v sektore
     vinohradníckych a vinárskych produktov, ii) pomáhať iným medzinárodným organizáciám
     zapojeným do normalizačných činností a iii) prispievať k medzinárodnej harmonizácii
     existujúcich postupov a noriem. V súčasnosti je členmi OIV 46 štátov, z toho 21 členských
     štátov Únie. EÚ v súčasnosti nie je členom OIV.
     Podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013,
     ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami (nariadenie
     o SOT, Ú. v. EÚ L 347, s. 671), určité rezolúcie, ktoré OIV prijala a uverejnila, ovplyvňujú na
     úrovni EÚ právo EÚ. V nariadení o SOT sa stanovujú odkazy na rezolúcie OIV, a to v týchto
     ustanoveniach:
     -       určité analytické metódy stanovovania zloženia produktov sektora vinohradníctva
             a vinárstva, ktoré OIV prijala a uverejnila a z ktorých musí Komisia vychádzať,
             pokiaľ nie sú neúčinné alebo nevhodné z hľadiska cieľa, ktorý Únia sleduje
             (článok 80 ods. 5 nariadenia o SOT);
     -       určité špecifikácie čistoty a identifikácie látok používaných pri enologických
             postupoch, a to spôsobom, podľa ktorého sa pravidlá prijaté a uverejnené OIV v tejto
             oblasti stávajú ipso facto záväznými v rámci EÚ [článok 9 nariadenia Komisie (ES)
             č. 606/2009 z 10. júla 2009, ktorým sa ustanovujú určité podrobné pravidlá
             uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 479/2008, pokiaľ ide o kategórie vinárskych
             výrobkov, enologické postupy a uplatniteľné obmedzenia, Ú. v. EÚ L 193, s. 1];
     -       enologické postupy prijaté a uverejnené OIV, ktoré musí Komisia zohľadňovať pri
             povoľovaní takýchto postupov [článok 80 ods. 3 písm. a) nariadenia o SOT] a
     -       rovnaké enologické postupy, ak sa používajú pred ich povolením podľa článku 80
             ods. 3 nariadenia o SOT, na výrobu vína v tretích krajinách (článok 90 ods. 2
             nariadenia o SOT).
     Podobne podľa nariadenia Komisie (ES) č. 2870/2000 z 19. decembra 2000, ktorým sa
     stanovujú referenčné metódy analýzy liehovín v Spoločenstve (Ú. v. ES L 333, s. 20), určité
     rezolúcie, ktoré OIV prijala a uverejnila, ovplyvňujú právo EÚ. V článku 3 nariadenia (ES)
     č. 2870/2000 sa stanovuje odkaz na rezolúcie OIV pre prípady, keď nie sú stanovené
     referenčné analytické metódy Spoločenstva na zisťovanie a kvantifikáciu látok obsiahnutých
     v konkrétnej liehovine.
     Na základe rozhovorov medzi skupinami expertov počas príprav valného zhromaždenia OIV
     možno očakávať, že v programe valného zhromaždenia budú na prijatie predložené tieto
     rezolúcie s právnym účinkom v rámci acquis EÚ:
     –       Návrhmi rezolúcií OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533, OENO-
             MICRO 13-531 sa zavádzajú nové enologické postupy. Podľa článku 80 ods. 3 písm.
             a) a článku 90 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 tieto rezolúcie ovplyvnia acquis.
     –       Návrhmi rezolúcií OENO-SPECIF14-554, 14-555, 14-557 sa zavádzajú špecifikácie
             čistoty a identifikácie látok používaných pri enologických postupoch. Tieto
             enologické postupy boli uverejnené a odporučené OIV pod podmienkou, že sa

SK                                                 2                                                   SK
 ---pagebreak---              prijmú špecifikácie použitej látky (Medzinárodný kódex enologických postupov
             OIV, § 2.1.20 a § 3.4.14). Podľa článku 80 ods. 3 písm. a) a článku 90 ods. 2
             nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 a článku 9 nariadenia Komisie (ES) č. 606/2009 tieto
             rezolúcie ovplyvnia acquis.
     –       Návrhmi rezolúcií OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549, 14-551 sa
             zavádzajú analytické metódy. Podľa článku 80 ods. 3 písm. a) a článku 80 ods. 5
             nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 tieto rezolúcie ovplyvnia acquis.
     Uvedené rezolúcie dopodrobna prediskutovali vedeckí a technickí experti v sektore
     vinohradníctva a vinárstva. Prispieva sa nimi k medzinárodnej harmonizácii vinohradníckych
     a vinárskych noriem a zriaďuje sa rámec zabezpečujúci spravodlivú súťaž v obchode
     s produktmi sektora vinohradníctva a vinárstva. Mali by sa preto podporiť.
     Na základe skúseností z minulosti možno očakávať, že program valného zhromaždenia OIV
     sa ešte bude vyvíjať a doplnia sa doň ďalšie rezolúcie ovplyvňujúce acquis. S cieľom
     zabezpečiť účinnosť práce valného zhromaždenia a súčasne dodržiavať pravidlá zmlúv
     Komisia včas doplní a/alebo zmení tento návrh, aby Rade umožnila prijať pozíciu, ktorá
     sa má zaujať aj v prípade týchto rezolúcií.

SK                                               3                                                SK
 ---pagebreak---                                                                   2015/0126 (NLE)

                                                        Návrh

                                           ROZHODNUTIE RADY,

     ktorým sa určuje pozícia, ktorú má Európska únia zaujať, pokiaľ ide o určité rezolúcie,
       o ktorých sa má hlasovať v rámci Medzinárodnej organizácie pre vinič a víno (OIV)

     RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
     so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 43 v spojení s jej
     článkom 218 ods. 9,
     so zreteľom na návrh Európskej komisie,
     keďže:
     (1)      Medzinárodná organizácia pre vinič a víno (OIV) preskúma a na svojom najbližšom
              valnom zhromaždení 10. júla 2015 pravdepodobne prijme rezolúcie, ktoré ovplyvnia
              právo Únie.
     (2)      Únia v súčasnosti nie je členom OIV. Členmi OIV je 21 členských štátov EÚ. Tieto
              členské štáty majú možnosť navrhovať zmeny návrhov rezolúcií OIV a budú
              požiadané o prijatie niektorých návrhov rezolúcií OIV na najbližšom valnom
              zhromaždení OIV 10. júla 2015.
     (3)      Členské štáty majú povinnosť lojálnej spolupráce podľa článku 4 ods. 3 Zmluvy o
              Európskej únii. Rada by teda mala prijať pozíciu Únie týkajúcu sa uvedených rezolúcií
              v súvislosti s vecami v jej právomoci a členské štáty, ktoré sú členmi OIV, by ju mali
              vyjadriť na zasadnutiach OIV konajúc spoločne v záujme Únie.
     (4)      Podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/20131 a nariadenia
              Komisie (ES) č. 606/20092 určité rezolúcie, ktoré OIV prijala a uverejnila, ovplyvňujú
              právo Únie.
     (5)      V článku 80 ods. 3 písm. a) nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 sa stanovuje, že Komisia má
              pri povoľovaní enologických postupov prihliadať na enologické postupy a metódy
              analýzy, ktoré odporučila a uverejnila OIV.
     (6)      V článku 80 ods. 5 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 sa stanovuje, že Komisia, keď
              stanovuje metódy analýzy na určenie zloženia produktov sektora vinohradníctva a
              vinárstva, založí tieto metódy na akýchkoľvek príslušných metódach, ktoré OIV
              odporučila a uverejnila, pokiaľ nie sú neúčinné alebo nevhodné z hľadiska cieľa, ktorý
              Únia sleduje.

     1
              Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára
              spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady
              (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Ú. v. EÚ L 347, 20.12.2013,
              s. 671).
     2
              Nariadenie Komisie (ES) č. 606/2009 z 10. júla 2009, ktorým sa ustanovujú určité podrobné pravidlá
              uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 479/2008, pokiaľ ide o kategórie vinárskych výrobkov,
              enologické postupy a uplatniteľné obmedzenia (Ú. v. EÚ L 193, 24.7.2009, s. 1).

SK                                                        4                                                          SK
 ---pagebreak---      (7)    V článku 90 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 sa stanovuje, že produkty sektora
            vinohradníctva a vinárstva dovážané do Únie sa majú vyrábať v súlade s enologickými
            postupmi, ktoré Únia povolila podľa uvedeného nariadenia, alebo sa pred udelením
            takého povolenia majú vyrábať v súlade s enologickými postupmi, ktoré odporučila a
            uverejnila OIV.
     (8)    V článku 9 nariadenia (EÚ) č. 606/2009 sa stanovuje, že ak nie sú stanovené
            Komisiou, špecifikácie čistoty a identifikácie látok používaných v rámci enologických
            postupov sú tie, ktoré stanovila a uverejnila OIV.
     (9)    Návrhmi rezolúcií OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533, OENO-MICRO
            13-531 sa zavádzajú nové enologické postupy. Podľa článku 80 ods. 3 písm. a)
            a článku 90 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 tieto rezolúcie ovplyvnia právo Únie.
     (10)   Návrhmi rezolúcií OENO-SPECIF14-554, 14-555, 14-557 sa zavádzajú špecifikácie
            čistoty a identifikácie látok používaných pri enologických postupoch. Uvedené
            enologické postupy uverejnila a odporučila OIV pod podmienkou, že sa prijmú
            špecifikácie použitej látky (Medzinárodný kódex enologických postupov OIV, §
            2.1.20 a § 3.4.14). Podľa článku 80 ods. 3 písm. a) a článku 90 ods. 2 nariadenia (EÚ)
            č. 1308/2013 a článku 9 nariadenia (ES) č. 606/2009 tieto rezolúcie ovplyvnia právo
            Únie.
     (11)   Návrhmi rezolúcií OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549, 14-551 sa
            zavádzajú analytické metódy. Podľa článku 80 ods. 3 písm. a) a článku 80 ods. 5
            nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 tieto rezolúcie ovplyvnia právo Únie.
     (12)   Uvedené rezolúcie dopodrobna prediskutovali vedeckí a technickí experti v sektore
            vinohradníctva a vinárstva. Prispieva sa nimi k medzinárodnej harmonizácii
            vinohradníckych a vinárskych noriem a zriaďuje sa rámec zabezpečujúci spravodlivú
            súťaž v obchode s produktmi sektora vinohradníctva a vinárstva. Mali by sa preto
            podporiť.
     (13)   S cieľom umožniť potrebnú flexibilitu počas rokovaní pred zasadnutím valného
            zhromaždenia OIV by sa členské štáty, ktoré sú členmi OIV, mali splnomocniť na
            vyjadrenie súhlasu so zmenami v uvedených rezolúciách za predpokladu, že uvedené
            zmeny nemenia podstatu uvedených rezolúcií,
     PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

                                              Článok 1
     Pozícia Únie na zasadnutí valného zhromaždenia OIV v roku 2015 je v súlade s prílohou
     k tomuto rozhodnutiu a vyjadria ju členské štáty Únie, ktoré sú členmi OIV, konajúc spoločne
     v záujme Únie.

                                              Článok 2
     1.      Ak je pravdepodobné, že pozíciu uvedenú v článku 1 ovplyvnia nové vedecké alebo
             technické informácie predložené pred zasadnutiami OIV alebo počas nich, členské
             štáty Únie, ktoré sú členmi OIV, požiadajú o odloženie hlasovania na zasadnutí
             valného zhromaždenia OIV dovtedy, kým sa na základe nových skutočností neurčí
             pozícia Únie.
     2.      Členské štáty Únie, ktoré sú členmi OIV a konajú spoločne v záujme Únie, môžu po
             vzájomnej dohode, najmä priamo na mieste, a bez ďalšieho rozhodnutia Rady,

SK                                                5                                                  SK
 ---pagebreak---              ktorým sa určuje pozícia Únie, súhlasiť so zmenami v návrhoch rezolúcií uvedených
             v prílohe k tomuto rozhodnutiu, ktorými sa nemení podstata uvedených rezolúcií.

                                             Článok 3
     Toto rozhodnutie je určené členským štátom.
     V Bruseli

                                               Za Radu
                                               predseda

SK                                                 6                                             SK
 ---documentbreak---                               EURÓPSKA
                              KOMISIA

                                                     V Bruseli 4. 6. 2015
                                                     COM(2015) 280 final

                                                     ANNEX 1

                                           PRÍLOHA

                                               k

                                   návrhu rozhodnutia Rady,

     ktorým sa určuje pozícia, ktorú má Európska únia zaujať, pokiaľ ide o určité rezolúcie,
       o ktorých sa má hlasovať v rámci Medzinárodnej organizácie pre vinič a víno (OIV)

SK                                                                                SK
 ---pagebreak---                                            PRÍLOHA

     S výhradou všetkých budúcich preskúmaní na základe nového vývoja členské štáty konajúce
     spoločne v záujme Únie podporia len tieto návrhy rezolúcií na úrovni 7 o analytických
     metódach stanovovania zloženia produktov sektora vinohradníctva a vinárstva,
     o špecifikáciách čistoty a identifikácie látok používaných pri enologických postupoch
     a o enologických postupoch:
     OENO-TECHNO 10-445, ošetrovanie glutatiónom – mušt
     OENO-TECHNO 10-446, ošetrovanie glutatiónom – víno
     OENO-TECHNO 13-532, ošetrovanie muštov inaktivovanými kvasnicami bohatými na
     glutatión
     OENO-TECHNO 13-533, ošetrovanie vín inaktivovanými kvasnicami bohatými na glutatión
     OENO-MICRO 13-531, aktivátory malolaktickej fermentácie
     OENO-SPECIF 14-554, aktualizácia monografie enologických tanínov
     OENO-SPECIF 14-555, aktualizácia monografie kazeínu
     OENO-SPECIF 14-557, aktualizácia monografie bielkovín rastlinného pôvodu
     OENO-SCMA 13-527, stanovenie distribúcie deutéria v kyseline octovej extrahovanej
     z vínneho octu prostredníctvom nukleárnej magnetickej rezonancie (NMR)
     OENO-SCMA 09-419D, špecifické metódy analýzy hroznového cukru (v rektifikovanom
     zahustenom hroznovom mušte) – index folin-ciocalteu
     OENO-SCMA 09-419C, špecifické metódy analýzy hroznového cukru (v rektifikovanom
     zahustenom hroznovom mušte)
     OENO-SCMA 14-549, stanovenie obsahu prchavých kyselín – revízia metódy
     OENO-SCMA 14-551, stanovenie celkovej kyslosti – revízia metódy

SK                                             2                                               SK


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli31. 5. 2017
            COM(2017) 269 final
            2017/0109(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o pozícii, ktorá sa má prijať v mene Európskej únie v Rade pre pridruženie EÚ a Moldavskej republiky, pokiaľ ide o zmenu prílohy XXVI k dohode o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou z 27. júna 2014

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               •Dôvody a ciele návrhu

                  Dohoda o pridružení medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu a ich členskými štátmi na jednej strane a Moldavskou republikou na strane druhej bola podpísaná 27. júna 2014. V prílohe XXVI k uvedenej dohode sa uvádza, že Moldavská republika vykoná aproximáciu svojho colného kódexu s nariadením Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (ďalej len „Colný kódex Spoločenstva“).

                  V čase podpísania dohody o pridružení sa v Európskej únii uplatňoval Colný kódex Spoločenstva.

                  Nariadením (EÚ) č. 952/2013 bol 9. októbra 2013 prijatý Colný kódex Únie, jeho hmotnoprávne ustanovenia sa v Európskej únii začali uplatňovať 1. mája 2016, čím sa zrušil Colný kódex Spoločenstva.

                  Cieľom prílohy XXVI je zabezpečiť, aby bol colný kódex Moldavskej republiky v súlade s platnými pravidlami v Európskej únii. Z rozdielov vyskytujúcich sa v určitých oblastiach medzi ustanoveniami Colného kódexu Spoločenstva a nástupným právnym predpisom, ktorým je Colný kódex Únie, plynie, že uvedený cieľ možno dosiahnuť, len ak Moldavská republika vykoná aproximáciu svojho colného kódexu s Colným kódexom Únie.

                  Na zasadnutí Podvýboru pre clá EÚ a Moldavskej republiky, ktoré sa uskutočnilo 6. októbra 2016, sa dohodlo, že odkaz na právny predpis v colnej oblasti uplatňovaný v Európskej únii by sa mal preto aktualizovať. Zároveň sa dohodlo, že touto zmenou nie je dotknutá lehota na vykonanie aproximácie, ako sa uvádza v prílohe XXVI k dohode o pridružení.

               •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky

                  Hlavným cieľom navrhovanej zmeny je nastoliť právnu istotu, pokiaľ ide o smerovanie aproximácie, ktorú je Moldavská republika podľa dohody o pridružení povinná vykonať. Zabezpečí sa tým konzistentnosť s existujúcimi ustanoveniami politiky v oblasti colnej spolupráce medzi EÚ a Moldavskou republikou.

               •Súlad s ostatnými politikami Únie

                  Neuplatňuje sa.

               2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právny základ

                  V článku 436 ods. 3 dohody o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou sa uvádza, že Rada pre pridruženie má právomoc prijímať zmeny príloh k dohode o pridružení.

                  Článok 207 a článok 218 ods. 9 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ).

               •Subsidiarita (v prípade inej ako výlučnej právomoci)

                  Návrh patrí do výlučnej právomoci Európskej únie. Zásada subsidiarity sa preto neuplatňuje.

               •Proporcionalita

                  Návrh neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné alebo vhodné na dosiahnutie očakávaných výsledkov.

               3.VPLYV NA ROZPOČET

                  Tento návrh nemá žiadny vplyv na rozpočet Európskej únie.

               2017/0109 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o pozícii, ktorá sa má prijať v mene Európskej únie v Rade pre pridruženie EÚ a Moldavskej republiky, pokiaľ ide o zmenu prílohy XXVI k dohode o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou z 27. júna 2014

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 207 a článok 218 ods. 9,

               so zreteľom na nariadenie (EÚ) č. 952/2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie,

               so zreteľom na Dohodu o pridružení medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu a ich členskými štátmi na jednej strane a Moldavskou republikou na strane druhej z 27. júna 2014, a najmä na jej článok 436 ods. 3,

               so zreteľom na závery zasadnutia Podvýboru pre clá Európskej únie a Moldavskej republiky zo 6. októbra 2016,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               keďže:

               (1)Dohoda o pridružení medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu a ich členskými štátmi na jednej strane a Moldavskou republikou na strane druhej bola podpísaná 27. júna 2014.

               (2)V článku 201 dohody o pridružení sa stanovuje povinnosť postupnej aproximácie s právnymi predpismi Únie v colnej oblasti a s niektorými medzinárodnými normami v súlade s prílohou XXVI k dohode.

               (3)V prílohe XXVI k dohode sa uvádza, že aproximácia sa má vykonať s ustanoveniami nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva.

               (4)Nariadenie (EHS) č. 2913/92 bolo zrušené a od 1. mája 2016 sa v Európskej únii uplatňujú hmotnoprávne ustanovenia nariadenia (EÚ) č. 952/2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie.

               (5)Na zasadnutí Podvýboru pre clá EÚ a Moldavskej republiky, ktoré sa uskutočnilo 6. októbra 2016, sa dospelo k záveru, že príloha XXVI k dohode by sa mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               1. Pozícia, ktorá sa má prijať v mene Európskej únie v Rade pre pridruženie EÚ a Moldavskej republiky, pokiaľ ide o zmeny prílohy XXVI k dohode o pridružení, je založená na návrhu rozhodnutia pripojenom k tomuto rozhodnutiu.

               2. Menšie technické opravy návrhu rozhodnutia uvedeného v odseku 1 môžu zástupcovia Únie v Rade pre pridruženie EÚ a Moldavskej republiky odsúhlasiť bez ďalšieho rozhodnutia Rady.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli31. 5. 2017
            COM(2017) 269 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu rozhodnutia Rady
            o pozícii, ktorá sa má prijať v mene Európskej únie v Rade pre pridruženie EÚ a Moldavskej republiky, pokiaľ ide o zmenu prílohy XXVI k dohode o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou z 27. júna 2014

               ROZHODNUTIE RADY PRE PRIDRUŽENIE EÚ A MOLDAVSKEJ REPUBLIKY č. X/2017

               z XX. XXXXXX 2017

               týkajúce sa zmeny prílohy XXVI k dohode o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou z 27. júna 2014

               RADA PRE PRIDRUŽENIE EÚ A MOLDAVSKEJ REPUBLIKY,

               so zreteľom na Dohodu o pridružení medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu a ich členskými štátmi na jednej strane a Moldavskou republikou na strane druhej, a najmä na jej článok 436 ods. 3,

               keďže:

               (1)Dohoda o pridružení medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu a ich členskými štátmi na jednej strane a Moldavskou republikou na strane druhej bola podpísaná 27. júna 2014.

               (2)V článku 201 dohody o pridružení sa stanovuje povinnosť postupnej aproximácie s právnymi predpismi Únie v colnej oblasti a s niektorými medzinárodnými normami v súlade s prílohou XXVI k dohode.

               (3)V prílohe XXVI k dohode sa uvádza, že aproximácia sa má vykonať s ustanoveniami nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva.

               (4)Nariadenie (EHS) č. 2913/92 bolo však zrušené a od 1. mája 2016 sa v Európskej únii uplatňujú hmotnoprávne ustanovenia nariadenia (EÚ) č. 952/2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie.

               (5)Na zasadnutí Podvýboru pre clá EÚ a Moldavskej republiky, ktoré sa uskutočnilo 6. októbra 2016, sa dospelo k záveru, že príloha XXVI k dohode by sa mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,

               ROZHODLA TAKTO:

               Článok 1

               Príloha XXVI k dohode o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou z 27. júna 2014 sa mení v súlade s prílohou I k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

               V Bruseli XX. XXXX 2017

               Za Radu pre pridruženie

               PRÍLOHA

               Prvý odsek prílohy XXVI k dohode o pridružení medzi EÚ a Moldavskou republikou z 27. júna 2014 sa mení takto:

               Odkaz na „Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva“ sa nahrádza odkazom na „Nariadenie (EÚ) č. 952/2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie“.