                             EURÓPSKA
                             KOMISIA

                                                     V Bruseli 22. 6. 2015
                                                     COM(2015) 305 final

                                                     2015/0136 (NLE)

                                             Návrh

                                   ROZHODNUTIE RADY

        o ratifikácii zo strany členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému
      dohovoru o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých
     látok na mori a o ich pristúpení k nemu v mene Únie v súvislosti s aspektmi týkajúcimi
                            sa justičnej spolupráce v občianskych veciach

SK                                                                                SK
 ---pagebreak---                                     DÔVODOVÁ SPRÁVA

     1.     KONTEXT NÁVRHU
     1.1.   Úvod
            Zodpovednosť a náhrada za škody vyplývajúce z osobitných druhov činností v rámci
            lodnej prepravy sú regulované na medzinárodnej úrovni sériou dohovorov
            Medzinárodnej námornej organizácie (ďalej len „IMO“), ktoré vychádzajú z tých
            istých hlavných zásad. Medzi tieto zásady patrí: objektívna zodpovednosť majiteľa
            lode, povinné poistenie na pokrytie škôd spôsobených tretím stranám, nárok uplatniť
            svoje práva priamo proti poisťovateľovi v prípade osôb, ktoré utrpeli škody,
            obmedzenie zodpovednosti a v prípade ropy a nebezpečných a škodlivých látok
            („HNS“) osobitný kompenzačný fond, ktorý zaplatí za škody, pokiaľ presahujú
            hranice zodpovednosti vlastníka lode.
            Medzinárodný dohovor o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných
            a škodlivých látok na mori z roku 1996 (ďalej len „Dohovor HNS z roku 1996“) je
            posledným z dohovorov IMO zaoberajúcich sa zodpovednosťou, ktorý štáty stále
            neratifikovali a teda nemohol nadobudnúť platnosť. Je dôležitou súčasťou
            medzinárodného režimu námornej zodpovednosti najmä vzhľadom na to, že preprava
            nebezpečných a škodlivých látok na mori, vrátane skvapalneného zemného plynu
            („LNG“) a skvapalneného ropného plynu („LPG“), je prosperujúcim obchodom,
            ktorý predstavuje významnú časť sektora námornej dopravy.
            V protokole z roku 2010 (ďalej len „protokol z roku 2010“) k Dohovoru HNS z roku
            1996 sa uviedli potrebné zmeny, aby sa vyriešili problémy zistené v Dohovore HNS
            z roku 1996. Protokol z roku 2010 a ustanovenia dohovoru v znení zmien vnesených
            protokolom sa majú chápať, vykladať a uplatňovať spolu ako jedna jediná listina,
            ako sa stanovuje v článkoch 2 a 18 protokolu. Konsolidované znenie protokolu
            vypracoval sekretariát organizácie IMO a bolo schválené na úrovni IMO v roku 2011
            na 98. zasadnutí jej právneho výboru a uvádza sa ako „Dohovor HNS z roku 2010“.
            Dohovor HNS z roku 2010, ako jediná konsolidovaná listina dohovoru, nadobudne
            platnosť potom, čo nadobudne platnosť protokol z roku 2010.
            Podpis, ratifikácia protokolu z roku 2010 zo strany štátu alebo jeho pristúpenie k
            nemu rušia akýkoľvek predchádzajúci podpis alebo ratifikáciu Dohovoru HNS z
            roku 1996 zo strany uvedeného štátu v súlade s článkom 20 ods. 8 protokolu
            (článok 45 ods. 8 Dohovoru HNS z roku 2010).
            Ani Dohovor HNS z roku 1996, ani protokol z roku 2010 k dohovoru HNS
            nenadobudli platnosť. K tomuto dňu nemá Protokol z roku 2010 k dohovoru HNS
            žiadne zmluvné strany.
            Je dôležité poznamenať, že spolu so súhlasom s viazanosťou protokolom z roku 2010
            sa musia v súlade s jeho článkom 20 ods. 4 (článok 45 ods. 4 Dohovoru HNS z roku
            2010) predložiť údaje o celkových množstvách nákladu podliehajúceho príspevku,
            ktoré boli prijaté počas predchádzajúceho kalendárneho roka. Tento predpoklad je
            hlavným dôvodom, prečo žiadny štát doteraz neratifikoval dohovor.
            Po prijatí protokolu z roku 2010 k dohovoru HNS na úrovni IMO vypracovala
            skupina štátov s pomocou sekretariátu medzinárodných fondov na kompenzáciu škôd
            vzniknutých v dôsledku znečistenia ropnými látkami (ďalej len „fondy IOPC“) súbor
            usmernení v súvislosti s predkladaním správ o náklade nebezpečných a škodlivých
            látok, ktorý podlieha príspevku. Tieto usmernenia boli schválené právnym výborom

SK                                              2                                                 SK
 ---pagebreak---              IMO na jeho 100. zasadnutí 19. apríla 20131, čím sa vyriešil hlavný praktický
             problém súvisiaci s ratifikáciou dohovoru.
             Korešpondenčná skupina pre nebezpečné a škodlivé látky bola vytvorená na 101.
             zasadnutí právneho výboru IMO s cieľom pomôcť štátom pri zavádzaní postupov na
             vykonávanie dohovoru, najmä na predkladanie správ o náklade nebezpečných a
             škodlivých látok, ktorý podlieha príspevku, aby sa pripravila cesta pre ratifikáciu.
             Viaceré členské štáty EÚ a Európska komisia sú členmi tejto skupiny.
     1.2.    Právomoc EÚ a jej dôsledky
            V súlade s pravidlami o vonkajšej právomoci Únie stanovenými v článku 3 ods. 2
            Zmluvy o fungovaní Európskej únie („ZFEÚ“) patrí protokol z roku 2010 a v
            budúcnosti Dohovor HNS z roku 2010 do výlučnej právomoci Únie, pretože má vplyv
            na spoločné pravidlá Únie a mení ich rozsah pôsobnosti.
            Ako sa uvádza v bode 1.4 tejto dôvodovej správy, uzavretie protokolu z roku 2010 k
            dohovoru by malo vplyv na rozsah pôsobnosti a pravidlá smernice 2004/35/ES o
            environmentálnej zodpovednosti pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych
            škôd2. Okrem toho z dôvodov uvedených ďalej v bode 1.5 by malo uzavretie
            protokolu z roku 2010 vplyv na pravidlá stanovené v nariadení (EÚ) č. 1215/2012 o
            právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach
            (prepracované znenie nariadenia Brusel I)3.
            Toto prekrývanie medzi pravidlami dohovoru, v znení zmien, a pravidlami
            stanovenými v Únii, pokiaľ ide o justičnú spoluprácu v občianskych a obchodných
            veciach, takisto predstavovalo právny základ pre rozhodnutie Rady 2002/971/ES,
            ktorým sa členské štáty v záujme Spoločenstva splnomocňujú k ratifikácii alebo
            pristúpeniu k dohovoru HNS z roku 19964. Ako je však stanovené v úvode, protokol z
            roku 2010 zmenil Dohovor HNS z roku 1996 a Dohovor HNS z roku 2010 je
            konsolidovanou listinou vyplývajúcou z tejto zmeny. Preto sa vplyv Dohovoru HNS z
            roku 2010 na pravidlá EÚ musí posudzovať vzhľadom na vývoj v právnom poriadku
            Únie, keďže rozhodnutie Rady 2002/971/ES bolo prijaté.
            V prípade, keď v znení dohovoru alebo protokolu chýba ustanovenie o organizácii
            regionálnej ekonomickej integrácie („REIO“), nemôže výlučnú právomoc Únie na
            uzatvorenie protokolu z roku 2010 vykonávať samotná Únia ako samostatný právny
            subjekt. Je na členských štátoch, ktoré podliehajú tejto povinnosti, aby uzavreli túto
            medzinárodnú dohodu v mene Únie. Keďže sa protokol z roku 2010 týka záležitostí
            patriacich do výlučnej právomoci EÚ, členské štáty nemôžu samostatne rozhodovať o
            podpise a ratifikácii tohto protokolu. Môžu tak urobiť len v mene Únie po
            splnomocnení Radou a súhlase Európskeho parlamentu na základe návrhu Komisie v
            súlade s článkom 218 ods. 6 písm. a) ZFEÚ.

     1
            IIMO LEG 100th Session, LEG 100/14, „Report of the Legal Committee on the work of its one
            hundredth session“ (Správa právneho výboru o činnosti na jeho stom zasadnutí), s. 5 – 6; LEG 100/3,
            dokument predložený Kanadou „Monitoring the Implementation of the HNS Protocol, 2010“
            (Monitorovanie vykonávania protokolu HNS z roku 2010), príloha 2 „Reporting guidelines on the
            submission of HNS contributing cargo“ (Usmernenia na podávanie správ o predkladaní údajov o
            náklade nebezpečných a škodlivých látok, ktorý podlieha príspevku).
     2
            Ú. v. EÚ L 143, 30.4.2004, s. 56.
     3
            Ú. v. EÚ L 351, 20.12.2012, s. 1.
     4
            Rozhodnutie 2002/971/ES z 18. novembra 2002, ktorým sa členské štáty v záujme Spoločenstva
            splnomocňujú k ratifikácii alebo pristúpeniu k Medzinárodnému dohovoru o ručení a náhrade škody pri
            preprave nebezpečných a škodlivých látok na mori z roku 1996 (dohovor HNS), (Ú. v. ES L
            337,13.12.2002, s.55).

SK                                                      3                                                         SK
 ---pagebreak---      1.3.    Podrobnosti dohovoru
            Protokol z roku 2010, a tým aj konsolidovaný Dohovor HNS z roku 2010, nadobudne
            platnosť 18 mesiacov po dni, keď ho ratifikuje aspoň 12 štátov, vrátane 4, z ktorých
            každý má aspoň 2 milióny jednotiek hrubej priestornosti, a potom, čo boli
            generálnemu tajomníkovi IMO predložené príslušné údaje o náklade, ktorý podlieha
            príspevku, čím sa preukáže, že v priebehu predchádzajúceho kalendárneho roka bolo v
            týchto štátoch prijaté celkové množstvo minimálne 40 miliónov ton nákladu, ktorý
            podlieha príspevku v prospech všeobecného účtu HNS. Podmienky nadobudnutia
            platnosti boli rovnaké aj pri Dohovore HNS z roku 1996.
            Hlavné zmeny medzi Dohovorom HNS z roku 1996 a Dohovorom HNS z roku 2010
     sú:
             a)    vyňatie balených HNS z vymedzenia nákladu, ktorý podlieha príspevku do
                   fondu HNS, pričom škody spôsobené balenými HNS naďalej pokrýva
                   dvojstupňový systém kompenzácie stanovený v dohovore (článok 1 ods. 10
                   Dohovoru HNS z roku 2010);
             b)    zvýšenie hraníc zodpovednosti majiteľa lode v prípade lodí prepravujúcich
                   balené HNS s cieľom lepšie zohľadniť vylúčenie balených HNS z nákladu,
                   ktorý podlieha príspevku do fondu HNS (článok 9 ods. 1 písm. b) Dohovoru
                   HNS z roku 2010);
             c)    stanovenie fyzického prijímateľa LNG za stranu zodpovednú za platbu
                   príslušných príspevkov do fondu HNS, pokiaľ neexistuje iná dohoda medzi
                   držiteľom oprávnenia a príjemcom (článok 19 ods.1a Dohovoru HNS z roku
                   2010);
             d)    podmienenie platby náhrady z fondu HNS v prípade krytých udalostí tým, že
                   dotknutý štát splní svoju povinnosť predkladať správy o náklade, ktorý
                   podlieha príspevku, za všetky roky pred udalosťou (článok 21a ods. 2
                   Dohovoru HNS z roku 2010).
            Týmito zmenami sa odstraňujú hlavné prekážky, ktoré bránili procesu ratifikácie
            Dohovoru HNS z roku 1996.
            Rozsah pôsobnosti: Dohovor HNS z roku 2010 sa uplatňuje na nároky na náhradu
            škody spôsobenej prepravou nebezpečných a škodlivých látok po mori s výnimkou
            nárokov vzniknutých na základe zmluvy o preprave tovaru alebo cestujúcich. Škody,
            na ktoré sa vzťahuje dohovor, zahŕňajú akékoľvek poškodenie územia – vrátane
            teritoriálnych vôd – zmluvného štátu, environmentálne škody vo výhradnej
            hospodárskej zóne („VHZ“) zmluvného štátu, akékoľvek škody – iné než
            environmentálne škody – mimo územia a teritoriálnych vôd zmluvného štátu
            spôsobené loďou zaregistrovanou v zmluvnom štáte, ako aj akékoľvek preventívne
            opatrenia prijaté na minimalizáciu uvedených typov škôd. Vojnové lode alebo iné lode
            patriace štátu alebo lode prevádzkované štátom používané na nekomerčné účely sú
            vylúčené z rozsahu pôsobnosti dohovoru, pokiaľ príslušný členský štát nerozhodne
            inak. Okrem toho môže štát vylúčiť z rozsahu pôsobnosti tohto dohovoru lode menšie
            ako 200 ton hrubej priestornosti, ktoré prepravujú HNS výlučne v balenej forme, keď
            vykonávajú plavby medzi prístavmi alebo zariadeniami uvedeného štátu. Táto
            výnimka sa môže uplatňovať aj medzi dvoma susednými štátmi po výslovnej dohode
            oboch štátov. Takéto výnimky týkajúce sa jedného alebo dvoch susedných štátov sa
            musia podľa potreby oznámiť organizácii IMO.

SK                                               4                                                 SK
 ---pagebreak---             Hlavné aspekty zodpovednosti a náhrady: Dohovorom HNS z roku 2010 sa
            zavádza objektívna zodpovednosť vlastníka lode, ktorá prepravuje HNS, za akúkoľvek
            škodu v dôsledku udalosti súvisiacej s prepravou HNS po mori na palube uvedenej
            lode. Existujú obmedzené výnimky z objektívnej zodpovednosti vlastníka, pričom pri
            ich uplatnení nesie dôkazné bremeno vlastník.
            Objektívna zodpovednosť je spojená s povinnosťou vlastníka uzavrieť poistenie alebo
            iné finančné zabezpečenie na krytie jeho zodpovednosti za škodu podľa dohovoru.
            Zmluvné štáty musia potvrdiť existenciu takéhoto poistenia alebo finančného
            zabezpečenia v súlade s dohovorom.
            Na to, aby príslušné odvetvie podporilo požiadavky na objektívnu zodpovednosť a
            povinné poistenie, sa v dohovore stanovuje aj právo na obmedzenie zodpovednosti
            vlastníka do výšky 100 miliónov zúčtovacích jednotiek v prípade HNS
            prepravovaných ako voľne ložený náklad a do výšky 115 miliónov zúčtovacích
            jednotiek v prípade balených HNS. Okrem toho tak, ako je to v prípade všetkých
            dohovorov o námornej zodpovednosti, existuje ustanovenie o zákaze uplatňovať
            postih voči vlastníkovi lode za škody, na ktoré sa vzťahuje Dohovor HNS z roku
            2010, „inak ako v súlade s týmto dohovorom“.
            Najväčším príspevkom tohto dohovoru k medzinárodnému režimu, ktorý sa vzťahuje
            na zodpovednosť a náhradu škôd v prípade nehôd spôsobených lodnou dopravou, a
            najmä obchodom s HNS na mori, je vytvorenie osobitného kompenzačného fondu.
            Fond HNS je určený na vyplatenie náhrady akejkoľvek osobe, ktorá utrpela škodu v
            súvislosti s prepravou nebezpečných a škodlivých látok po mori a ktorá nemohla
            dostať plnú alebo primeranú náhradu škody od vlastníka lode ani jeho poisťovateľa.
            Tieto nedostatky môžu vzniknúť v dôsledku rôznych okolností, konkrétne absencia
            zodpovednosti zo strany vlastníka lode, finančná neschopnosť vlastníka lode a jeho
            poisťovateľa uspokojiť nárok v plnej miere, alebo škoda presahujúca hranice
            zodpovednosti vlastníka lode.
            Celková výška náhrady, ktorá je k dispozícii v rámci tohto dvojstupňového systému, je
            250 miliónov zúčtovacích jednotiek (približne 310 miliónov EUR pri súčasných
            výmenných kurzoch). Na to, aby bola táto suma k dispozícii, sa v rámci Dohovoru
            HNS z roku 2010 zriadil komplexný systém príspevkov, ktoré platia do fondu HNS
            osoby prijímajúce HNS v každom zmluvnom štáte. Zmluvné štáty sú zase zodpovedné
            za presnosť, aktuálnosť a pravidelnosť predkladania správ o náklade, ktorý podlieha
            príspevku do fondu HNS; pričom štát sa môže takisto rozhodnúť, že bude platiť
            splatné príspevky do fondu sám namiesto osoby prijímajúcej HNS.
            Uplatnenie nárokov alebo podanie žalôb na súdoch zmluvného štátu: Dohovor
            HNS z roku 2010 obsahuje pravidlá týkajúce sa právomoci súdov zmluvných štátov,
            pokiaľ ide o nároky zo strany osôb, ktoré utrpeli škodu, na ktorú sa vzťahuje dohovor,
            voči vlastníkovi alebo jeho poisťovateľovi, alebo voči fondu HNS. Dohovor pokrýva
            aj uznávanie a výkon rozsudkov súdov v zmluvných štátoch. Tieto prvky, ktoré
            zostávajú nezmenené v porovnaní s Dohovorom HNS z roku 1996, majú za cieľ
            zabezpečiť, aby obete nehôd, na ktoré sa vzťahuje dohovor, mohli využívať jasné
            procedurálne pravidlá a právne istoty na účinnejšie riešenie ich nárokov.
     1.4.    Dôsledky pre smernicu 2004/35/ES
            Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/35/ES predstavuje od roku 2004 platné
            právne predpisy EÚ v súvislosti so zodpovednosťou prevádzkovateľov za pracovné

SK                                                5                                                  SK
 ---pagebreak---          činnosti vrátane námornej dopravy pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych
         škôd na území a vo vodách podliehajúcich jurisdikcii členských štátov.
         Rozsah pôsobnosti oboch dohovorov HNS z roku 1996 aj z roku 2010 sa prekrýva s
         rozsahom pôsobnosti smernice, pokiaľ ide o i) environmentálne škody spôsobené na
         území a v morských vodách zmluvného štátu [článok 3 písm. a) Dohovoru HNS z
         roku 2010], ii) škody spôsobené kontamináciou životného prostredia vo VHZ alebo v
         ekvivalentnej zóne zmluvného štátu (do 200 námorných míľ od základných línií)
         [článok 3 písm. b) Dohovoru HNS z roku 2010] a iii) preventívne opatrenia – ak sa
         prijmú – na predchádzanie takýmto škodám alebo ich minimalizáciu [článok 3 písm.
         d) Dohovoru HNS z roku 2010]. Príslušnými ustanoveniami smernice sú článok 2
         ods. 1 o vymedzení pojmu „environmentálna škoda“ a článok 2 ods. 10 o vymedzení
         pojmu „preventívne opatrenia“ v spojení s článkom 3 ods. 1 písm. a) smernice
         2008/56/ES, ktorou sa ustanovuje rámec pre činnosť Spoločenstva v oblasti morskej
         environmentálnej politiky5, článok 1 ods. 1 smernice 79/409/EHS6 o vtáctve a
         článok 2 ods. 1 smernice 92/43/EHS7 o biotopoch, ako sa uvádza v „Usmernenia
         Komisie pre vytvorenie siete Natura 2000 v morskom prostredí – Uplatňovanie
         smerníc o biotopoch a vtáctve 8. Vymedzenie pojmu „environmentálna škoda“ sa síce
         prekrýva v dohovore a smernici 2004/35/ES vo veľkej miere, nie je však totožné. V
         praxi sa však očakáva, že dohovorom by sa mali stanovovať rovnako vysoké normy
         nápravy environmentálnych škôd ako smernicou.
         Vzhľadom na prekrývanie v rozsahu pôsobnosti smernice 2004/35/ES a Dohovoru
         HNS z roku 2010 je jasné, že uzatvorenie protokolu z roku 2010, ktorým sa mení
         Dohovor HNS z roku 1996 a ktorý vyústil do nového právneho predpisu (t. j.
         Dohovoru HNS z roku 2010), má vplyv na existujúce predpisy Únie.
         Presnejšie povedané smernica 2004/35/ES výslovne odkazuje na Dohovor HNS z roku
         1996, pričom vylučuje z rozsahu svojej pôsobnosti akékoľvek škody spôsobené
         udalosťou, na ktorú sa vzťahuje uvedený dohovor vrátane jeho prípadných budúcich
         zmien, za predpokladu, že je tento dohovor platný v príslušnom členskom štáte
         (článok 4 ods. 2 smernice 2004/35/ES a príloha IV k nej). Cieľom je umožniť
         špecializovaným medzinárodným režimom, ktoré sa vzťahujú na občianskoprávnu
         zodpovednosť za osobitné pracovné činnosti, aby mali prednosť pred smernicou,
         keďže sa považujú za účinnejšie pri poskytovaní rýchlej a primeranej náhrady za
         environmentálne škody a lepšie vyhovujú charakteru takýchto pracovných činností.
         Na protokol z roku 2010, keďže ide o zmenu Dohovoru HNS z roku 1996, sa vzťahuje
         uvedená výnimka z pôsobnosti smernice 2004/35/ES; preto je jasné, že ratifikácia
         dohovoru alebo pristúpenie k nemu budú mať vplyv na rozsah pôsobnosti existujúcich
         predpisov EÚ.
         Okrem výrazného prekrývania medzi pravidlami dohovoru a smernice existuje aj
         kľúčový konflikt, ktorý vymedzuje vplyv ustanovení dohovoru na predpisy Únie.
         V článku 7 ods. 4 dohovoru HNS (spoločný v oboch zneniach dohovorov z roku 1996
         aj 2010) sa vylučujú akékoľvek nároky na náhradu škody voči vlastníkovi lode iným
         spôsobom – alebo na inom súde – ako je stanovené v rámci dohovoru. To znamená, že
         pokiaľ ide o zodpovednosť vlastníka lode za škody spôsobené nebezpečnými a
         škodlivými látkami, smernica sa nemôže uplatňovať spolu s dohovorom; preto je
     5
         Ú. v. EÚ L 164, 25.6.2008, s. 19.
     6
         Smernica Rady 79/409/EHS o ochrane voľne žijúceho vtáctva, Ú. v. ES L 103, 25.4.1979, s. 1.
     7
         Smernica Rady 92/43/EHS o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín
         (Ú. v. ES L 206, 22.7.1992, s. 7).
     8
         http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf

SK                                                6                                                      SK
 ---pagebreak---             rozsah pôsobnosti smernice obmedzený dohovorom a to je relevantné na účel
            uzatvorenia protokolu z roku 2010 členskými štátmi.
     1.5.    Dôsledky pre nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 [prepracované znenie nariadenia (ES)
             č. 44/2001 – „Brusel I“]
            V kapitole IV Dohovoru HNS z roku 2010 sa stanovujú procedurálne pravidlá, ktoré
            sa vzťahujú na uplatnenie nárokov a podanie žalôb podľa dohovoru na súdoch
            zmluvných štátov. Najmä v článkoch 38, 39 a 40 dohovoru sa stanovujú pravidlá
            týkajúce sa právomoci súdov a uznávania a výkonu rozsudkov. Tieto články sú
            totožné s článkami 38, 39 a 40 Dohovoru HNS z roku 1996, ktoré predstavovali
            právny základ výlučnej právomoci Spoločenstva odôvodňujúcej rozhodnutie Rady
            2002/971/ES.
            V nariadení (EÚ) č. 1215/2012 sa stanovujú pravidlá týkajúce sa právomoci a
            uznávania a výkonu rozsudkov v občianskych a obchodných veciach medzi členskými
            štátmi EÚ a uvedené ustanovenia dohovoru – pokiaľ nadobudnú účinnosť – budú mať
            vplyv na pravidlá nariadenia. „Návrh rozhodnutia Rady, ktorým sa členské štáty
            splnomocňujú ratifikovať v záujme Európskeho spoločenstva Medzinárodný dohovor
            o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých látok na
            mori z roku 1996 („dohovor HNS“)“, KOM (2001) 674 v konečnom znení9, obsahuje
            podrobný prehľad a vysvetlenia prekrývania medzi kapitolou IV dohovoru a
            nariadením Brusel I [nariadenie (ES) č. 44/200110].
            Okrem toho majú články 37, 41 a 42 v kapitole IV Dohovoru HNS z roku 2010
            doplnkový charakter a teda sa nemôžu vykonávať samostatne ani uplatňovať oddelene
            od ostatných ustanovení dohovoru. Preto sa výlučná právomoc Únie vzťahuje na
            kapitolu IV dohovoru ako na celok.
            Osobitná pozícia Dánska, pokiaľ ide o kapitolu IV dohovoru, sa musí riešiť
            samostatne v súlade s protokolom č. 2211 o pozícii Dánska, ktorý je pripojený k
            zmluvám. Dánsko je vyňaté z uplatňovania tretej časti hlavy V ZFEÚ a v dôsledku
            toho sa nepodieľa na prijímaní navrhnutého rozhodnutia Rady o ratifikácii zo strany
            členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému dohovoru o
            zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých látok na mori
            a o ich pristúpení k nemu v mene Únie so zreteľom na aspekty týkajúce sa justičnej
            spolupráce v občianskych veciach.
     1.6.    Záver
            Prijatie a nadobudnutie platnosti medzinárodných pravidiel týkajúcich sa
            zodpovednosti za mimozmluvné škody vyplývajúce z prepravy nebezpečných a
            škodlivých látok po mori sú mimoriadne dôležité vzhľadom na významný podiel,
            ktorý náklad s HNS predstavuje v námornej nákladnej doprave na celom svete.
            Po získaní skúseností s podobnými medzinárodnými režimami upravujúcimi
            zodpovednosť za škody spôsobené lodnou prepravou inou, ako je preprava ropy na
            cisternových lodiach, prijala organizácia IMO túto medzinárodnú dohodu, zmenenú
            protokolom HNS z roku 2010, aby doplnila systém dohovorov o námornej
            zodpovednosti špecializovaným nástrojom, prostredníctvom ktorého sa stanovil aj
            nový kompenzačný fond zameraný na škody spôsobené HNS.

     9
            Ú. v. ES C 51E, 26.2.2002, s. 370.
     10
            Ú. v. ES L 12, 16.1.2001, s. 1.
     11
            Ú. v. ES C 326, 26.10.2002, s. 299.

SK                                                7                                               SK
 ---pagebreak---           Na základe rozhodnutia Rady 2002/971/ES boli členské štáty splnomocnené na
          ratifikáciu dohovoru HNS z roku 1996. Protokol z roku 2010, ktorým sa mení
          dohovor, musí byť tiež predmetom nového rozhodnutia Rady v súlade so zmluvami a
          s prihliadnutím na vývoj právnych predpisov Únie od roku 2002. Protokol z roku 2010
          vedie k vypracovaniu novej medzinárodnej dohody (pozri najmä článok 45 ods. 8 v
          konsolidovanom znení Dohovoru HNS z roku 2010). V dôsledku toho ratifikáciou
          protokolu z roku 2010 alebo pristúpením k nemu Únia splnomocňuje svoje členské
          štáty, aby uplatňovali Dohovor HNS z roku 2010 nielen vo vzťahu k záležitostiam, na
          ktoré sa vzťahuje protokol, ale aj vo vzťahu ku všetkým ostatným záležitostiam, na
          ktoré sa vzťahuje zmenené znenie Dohovoru HNS z roku 2010.
          Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia navrhuje prijať dve samostatné
          rozhodnutia Rady o ratifikácii zo strany členských štátov protokolu z roku 2010 a o
          ich pristúpení k nemu v mene Únie, aby sa zabezpečilo dosiahnutie cieľov zmlúv
          zakotvených v smernici 2004/35/ES a nariadení (EÚ) č. 1215/2012 a súlad
          s ustanoveniami protokolu 22. V súvislosti s uvedeným nariadením, a najmä pokiaľ
          ide o pravidlá, ktoré sa týkajú uznávania a výkonu rozsudkov vydaných súdom
          členského štátu, musia členské štáty vydávať príslušné vyhlásenie, ako sa stanovuje v
          prílohe k navrhovanému rozhodnutiu Rady, pri ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo
          pristúpení k nemu, ktorým sa zaručí pokračovanie v uplatňovaní pravidiel nariadenia
          (EÚ) č. 1215/2012 o uznávaní a výkone rozsudkov pri uznávaní a výkone rozsudkov,
          ktoré vydal súd členského štátu, v inom členskom štáte. Vyhlásenie by malo zahŕňať
          aj iné príslušné pravidlá Únie v tejto veci, konkrétne Lugánsky dohovor o právomoci a
          o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach z 30. októbra
          200712.

     2.    VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI
           A POSÚDENÍ VPLYVU
          Žiadne formálne posúdenie vplyvu nie je potrebné v tejto fáze procesu, keďže rozsah
          pôsobnosti v prípade opatrení EÚ je už vymedzený uzatvorením rokovaní o
          medzinárodnom nástroji.
          Avšak bolo preskúmaných a zvážených niekoľko možností:
           1.     Žiadne opatrenia
          Keďže dohovor HNS doteraz nenadobudol platnosť, smernica 2004/35/ES sa
          uplatňuje na environmentálnu zodpovednosť, ktorá vzniká pri akejkoľvek nehode
          spôsobenej loďou prepravujúcou HNS po mori v EÚ. To znamená, že sa vymedzenie
          pojmu environmentálna škoda stanovené v smernici uplatňuje spolu s právom
          vlastníka lode obmedziť svoju zodpovednosť v súlade s Medzinárodným dohovorom o
          obmedzení zodpovednosti za námorné pohľadávky z roku 1976 v znení zmien (ďalej
          len „LLMC“) podľa článku 4 ods. 3 smernice. Toto právo vlastníka lode obmedziť
          svoju zodpovednosť do výšky všeobecných hraníc stanovených v LLMC má
          vymedzené výnimky, konkrétne úmysel spôsobiť takú škodu alebo nedbanlivosť.
          Hranice zodpovednosti podľa LLMC sú nižšie než hranice stanovené v článku 9
          Dohovoru HNS z roku 2010. Vzhľadom na to, že neexistuje kompenzačný fond, ako
          je stanovené v kapitole III Dohovoru HNS z roku 2010, v súčasnosti neexistuje v
          rámci smernice žiadne ustanovenie na poskytnutie náhrady obetiam (napr. rybárom,
          miestnym komunitám) znečistenia nebezpečnými a škodlivými látkami na mori, ak

     12
          Ú. v. EÚ L 339, 21.12.2007, s. 3.

SK                                              8                                                 SK
 ---pagebreak---      škoda prekročí hranice zodpovednosti vlastníka lode. Okrem toho v existujúcom
     právnom rámci chýba požiadavka na povinné poistenie, pričom v článku 12 Dohovoru
     HNS z roku 2010 sa konkrétne stanovuje táto povinnosť vlastníkov lodí spolu s
     právom žiadateľov na priamu žalobu proti poisťovateľovi (článok 12 ods. 8).
     Spoluzákonodarcovia EÚ sa v smernici 2004/35/ES rozhodli stanoviť výnimku v
     prospech medzinárodného režimu zodpovednosti za činnosti lodnej prepravy vo
     všetkých príslušných dohovoroch, vrátane dohovoru HNS, a vyňať udalosti, na ktoré
     sa medzinárodné dohovory vzťahujú, z rozsahu pôsobnosti smernice. Pokiaľ by sa na
     úrovni EÚ neprijalo žiadne opatrenie, ktoré by členským štátom umožnilo ratifikovať
     Protokol HNS z roku 2010 alebo k nemu pristúpiť, aby mohol posledný dohovor IMO
     o zodpovednosti nadobudnúť platnosť, vykryštalizoval by sa nesúlad medzi
     medzinárodným režimom zodpovednosti za činnosti lodnej prepravy a takým režimom
     na úrovni EÚ na úkor právnej istoty a jednotnosti noriem uplatniteľných okrem iného
     na environmentálnu škodu spôsobenú prepravou nebezpečných a škodlivých látok po
     mori.
      2.    Zosúladenie dohovoru HNS s acquis Únie
     Pokiaľ ide o vymedzenie pojmu environmentálna škoda, smernica 2004/35/ES sa
     úplne nezhoduje s Dohovorom HNS z roku 2010. Konkrétne ide o to, že vymedzenie
     pojmu v smernici je širšie a zahŕňa viacero druhov nápravy, vrátane primárnej obnovy
     poškodených prírodných zdrojov a ich vrátenia do pôvodného stavu, prípadného
     prijatia doplnkových a kompenzačných opatrení, pokiaľ nie je možné vrátiť zdroje do
     pôvodného stavu, a náhrady dočasných strát zdrojov (takéto opatrenia nikdy
     nepozostávajú z peňažnej náhrady, ale vždy ide o opatrenia na zlepšenie stavu
     prírodných zdrojov v poškodenej alebo priľahlej lokalite). Bolo by preto možné
     obhájiť možnosť zmeny dohovoru, aby bola v súlade s ustanoveniami smernice.
     Je však veľmi nepravdepodobné, že by tento návrh získal dostatočnú podporu od
     zmluvných štátov IMO, najmä vzhľadom na ťažkosti, ktoré bolo treba vyriešiť
     predtým, než bolo možné schváliť súčasné znenie dohovoru. Aj vymedzenie pojmu
     škoda vzniknutá v dôsledku znečistenia podľa dohovoru bolo starostlivo stanovené v
     súlade s ostatnými existujúcimi režimami zodpovednosti za nehody na mori v prípade
     rôznych druhov činností lodnej prepravy (napr. Medzinárodný dohovor o
     občianskoprávnej zodpovednosti za škody vzniknuté v dôsledku ropného znečistenia z
     roku 1992 , Medzinárodný dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti za škody
     vzniknuté v dôsledku znečistenia olejom zo zásobníkov z roku 2001). Zmena
     uvedeného vymedzenia pojmu v Dohovore HNS z roku 2010 by vážne narušila
     rovnováhu medzi rôznymi sektormi lodnej prepravy a v IMO by narazila na
     všeobecný odpor.
      3.    Vloženie „oddeľovacej doložky“ do dohovoru HNS a následná zmena
            smernice 2004/35/ES
     Bolo by prípadne možné preskúmať aj možnosť zmeny dohovoru vložením
     „oddeľovacej“ doložky s cieľom zabezpečiť, že keď sa členské štáty stanú zmluvnou
     stranou dohovoru, bude sa osobitný vzťah medzi EÚ a jej členskými štátmi aj naďalej
     riadiť podľa pravidiel právnych predpisov Únie. Vo vzťahu k tretím štátom by
     povinnosti vyplývajúce z dohovoru zostali nezmenené.
     Prijatím takejto „oddeľovacej doložky“ by všetky zmluvné strany dohovoru (vrátane
     štátov mimo EÚ) vyjadrili súhlas s tým, že EÚ a jej členské štáty budú vo svojich
     vzťahoch medzi sebou uplatňovať právne predpisy EÚ, pokiaľ sa nimi riadi aj predmet
     úpravy dohovoru. V prípade tejto možnosti sa však uplatňuje rovnaké odôvodnenie,

SK                                        9                                                 SK
 ---pagebreak---           ako je uvedené vyššie, čo znamená, že členské štáty sa touto možnosťou v mene Únie
          nemôžu v rámci IMO realisticky zaoberať.
          Okrem toho by takáto doložka vyžadovala zmenu smernice 2004/35/ES s cieľom
          odstrániť výnimku, ktorá sa uplatňuje na škody spôsobené udalosťami, ktoré patria do
          rozsahu pôsobnosti dohovoru HNS, z rozsahu pôsobnosti smernice. Smernicou sa však
          rovnakým spôsobom upravujú všetky dohovory o námornej zodpovednosti uvedené v
          prílohe IV k nej. Zavedenie odlišného režimu pre jeden z dohovorov by teda bolo
          v rozpore s duchom samotnej smernice, najmä preto, že všetky dohovory IMO o
          zodpovednosti spočívajú na rovnakých zásadách, ktorých cieľom je stanoviť rámec
          objektívnej zodpovednosti vlastníka lode spolu s povinným poistením a dostupnosťou
          dostatočných finančných prostriedkov na náhradu škody vzniknutej znečistením v
          dôsledku udalosti súvisiacej s lodnou prepravou.
           4.     Ratifikácia Protokolu HNS z roku 2010
          Uzatvorením protokolu z roku 2010 k dohovoru HNS sa zabezpečí jednotné
          uplatňovanie pravidiel o zodpovednosti a náhrade škody pri nehodách spôsobených
          loďami prepravujúcimi HNS po mori v celej EÚ. Okrem toho sa zabezpečí dostupnosť
          dostatočných finančných prostriedkov na poskytnutie náhrady obetiam takýchto
          nehôd. Použitie medzinárodného režimu namiesto regionálnych riešení je pre tieto
          účely vhodnejšie vzhľadom na charakter lodnej prepravy ako celosvetovej obchodnej
          činnosti a na pravdepodobný cezhraničný vplyv takýchto nehôd.
          Dospelo sa preto k záveru, že najlepším postupom je tento návrh rozhodnutia, ktorým
          sa členské štáty splnomocňujú, aby ratifikovali Protokol HNS z roku 2010 a teda
          súhlasili s tým, že budú viazané konsolidovaným znením Dohovoru HNS z roku 2010.

     3.    PRÁVNE PRVKY NÁVRHU
          Ako už bolo uvedené v úvode, podpis, ratifikácia protokolu z roku 2010 zo strany
          štátu alebo jeho pristúpenie k nemu rušia akýkoľvek predchádzajúci podpis alebo
          ratifikáciu Dohovoru HNS z roku 1996 zo strany uvedeného štátu. Štáty, ktoré
          ratifikujú protokol, vyjadrujú svoj súhlas s tým, že budú viazané konsolidovaným
          znením Dohovoru HNS z roku 2010 ako jedinou konsolidovanou listinou dohovoru,
          ktorá nadobudne platnosť potom, čo nadobudne platnosť protokol z roku 2010.
          Navrhovanými rozhodnutiami Rady sa preto členské štáty splnomocnia, aby v mene
          Únie ratifikovali Protokol HNS z roku 2010 alebo k nemu pristúpili a v dôsledku toho
          boli viazané pravidlami Dohovoru HNS z roku 2010.
          Navrhované rozhodnutia Rady vychádzajú z článku 218 ods. 6 ZFEÚ v spojení jednak
          s článkom 81 ZFEÚ, ktorým sa stanovuje hlavný právny základ pre právne predpisy
          EÚ v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach príslušný pre procedurálne
          pravidlá, ktoré sa uplatňujú na nároky a žaloby podľa kapitoly IV Dohovoru HNS z
          roku 2010, jednak s článkom 192 ZFEÚ, ktorým sa stanovuje hlavný právny základ
          pre právne predpisy EÚ v oblasti ochrany životného prostredia.
          Dohovor HNS z roku 2010 sleduje viaceré ciele, ktoré sú neoddeliteľne prepojené bez
          toho, aby jeden z nich bol druhoradý alebo nepriamy vo vzťahu k druhému.
          Kumulácia dvoch právnych základov v jedinom rozhodnutí však nie je možná, ak sú
          postupy stanovené jedným alebo druhým právnym základom vzájomne nezlučiteľné13.
          Platí to aj v tomto prípade vzhľadom na skutočnosť, že záležitosti týkajúce sa justičnej

     13
          Pozri nedávny rozsudok Súdneho dvora z 11. júna 2014 vo veci C-377/12, bod 34.

SK                                                   10                                              SK
 ---pagebreak---           spolupráce v občianskych veciach nie sú záväzné pre Dánsko, čo vedie k rozdielnym
          hlasovacím právam v Rade. Preto sú potrebné dve samostatné rozhodnutia Rady.
          Obe rozhodnutia majú podobnú štruktúru. Článkom 1 sa členské štáty splnomocňujú,
          aby v mene Únie ratifikovali Protokol z roku 2010 k dohovoru HNS alebo k nemu
          pristúpili, pretože EÚ sa nemôže stať zmluvnou stranou takéhoto dohovoru.
          V spoločnom článku 2 sa od členských štátov vyžaduje, aby súhlasili s tým, že budú v
          lehote dvoch rokov od nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia viazané protokolom
          z roku 2010. Skoré pristúpenie k protokolu z roku 2010 zo strany všetkých členských
          štátov EÚ umožní, aby sa dosiahol prah potrebný pre nadobudnutie platnosti, pokiaľ
          ide o požadovaný počet členských štátov IMO a zároveň aj o celkový počet plavidiel
          (12 štátov vrátane 4, z ktorých má každý minimálne 2 milióny jednotiek hrubej
          priestornosti). Ešte dôležitejšie je, že ratifikácia v stanovenej lehote zabráni, aby
          členské štáty, ktoré oneskorene pristúpia k protokolu z roku 2010 a teda aj k Dohovoru
          HNS z roku 2010, získali konkurenčné výhody na úkor rovnakých opravných
          prostriedkov, ktoré sú k dispozícii stranám, ktoré utrpeli škodu spôsobenú udalosťami
          súvisiacimi s prepravou nebezpečných a škodlivých látok po mori Výmena informácií
          a osvedčených postupov bude veľkým prínosom v procese ratifikácie alebo
          pristúpenia, najmä pokiaľ ide o podávanie správ o náklade, ktorý podlieha príspevku v
          rámci dohovoru.
          V článku 3 navrhovaného rozhodnutia Rady, ktorým sa aspekty týkajúce sa justičnej
          spolupráce v občianskych veciach vynímajú z rozsahu pôsobnosti, sa od členských
          štátov vyžaduje, aby pri predkladaní svojej listiny o ratifikácii protokolu z roku 2010
          alebo pristúpení k nemu spravili písomný odkaz na obe rozhodnutia Rady.
          V článku 3 navrhovaného rozhodnutia Rady o aspektoch týkajúcich sa justičnej
          spolupráce v občianskych veciach sa odkazuje na vyhlásenia, ktoré musia členské
          štáty predložiť pri vyjadrovaní súhlasu s tým, že budú viazané protokolom z roku
          2010, pokiaľ ide o uznávanie a výkon rozsudkov vzhľadom na výlučnú právomoc
          Únie v týchto veciach. Vyhlásenie má podobnú formu ako vyhlásenie uvedené v
          článku 2 rozhodnutia Rady 2002/971/ES.
          V spoločnom článku 4 sa stanovuje deň nadobudnutia účinnosti navrhovaných
          rozhodnutí Rady.
          Zo spoločného článku 5 jasne vyplýva, že rozhodnutia sú určené členským štátom v
          súlade so zmluvami, pretože ich účelom je splnomocniť členské štáty k tomu, aby boli
          v mene Únie viazané protokolom z roku 2010.

     4.    VPLYV NA ROZPOČET
          Žiadny

SK                                              11                                                  SK
 ---pagebreak---                                                                2015/0136 (NLE)

                                                     Návrh

                                         ROZHODNUTIE RADY

         o ratifikácii zo strany členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému
       dohovoru o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých
      látok na mori a o ich pristúpení k nemu v mene Únie v súvislosti s aspektmi týkajúcimi
                             sa justičnej spolupráce v občianskych veciach

     RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
     so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie („ZFEÚ“), a najmä na jej článok 81
     v spojení s článkom 218 ods. 6 písm. a) bodom v),
     so zreteľom na návrh Európskej komisie,
     so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu14, keďže
     (1)    Medzinárodný dohovor o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a
            škodlivých látok na mori z roku 1996 (ďalej len „Dohovor HNS“) bol zameraný na
            zabezpečenie primeranej, okamžitej a účinnej náhrady za škodu osobám, ktoré boli
            poškodené uvoľnením nebezpečných a škodlivých látok pri preprave na mori.
            Dohovor HNS z roku 1996 vyplnil významnú medzeru v medzinárodnej regulácií
            zodpovednosti za znečisťovanie morí.
     (2)    V roku 2002 Rada prijala rozhodnutie Rady 2002/971/ES15, ktorým sa členské štáty v
            záujme Spoločenstva splnomocňujú k ratifikácii alebo pristúpeniu k Dohovoru HNS z
            roku 1996. Rozhodnutie 2002/971/ES zaviazalo členské štáty, aby prijali potrebné
            kroky k ratifikácii alebo pristúpeniu k Dohovoru HNS z roku 1996 do 30. júna 2006.
            Štyri členské štáty následne ratifikovali tento dohovor. Dohovor HNS z roku 1996
            nikdy nenadobudol platnosť.
     (3)    Dohovor HNS z roku 1996 bol zmenený a protokolom z roku 2010. V súlade s
            článkom 2 a článkom 18 ods. 1 protokolu z roku 2010 zmluvné strany protokolu z
            roku 2010 chápu, vykladajú a uplatňujú protokol z roku 2010 a Dohovor HNS z roku
            1996 spolu ako jednu jedinú listinu.
     (4)    Konsolidované znenie protokolu z roku 2010 a Dohovoru HNS z roku 1996
            vypracoval sekretariát Medzinárodnej námornej organizácie („IMO“) a schválil
            právny výbor IMO na svojom 98. zasadnutí (ďalej len „Dohovor HNS z roku 2010“).
            Dohovor HNS z roku 2010 nie je listina otvorená na podpis alebo ratifikáciu. Dohovor
            HNS z roku 2010 nadobudne platnosť potom, čo protokol z roku 2010 nadobudne
            platnosť v členských štátoch.

     14
            Ú.v. EÚ C 326, 26.10.2012, s. 47.
     15
            Rozhodnutie 2002/971/ES z 18. novembra 2002, ktorým sa členské štáty v záujme Spoločenstva
            splnomocňujú k ratifikácii alebo pristúpeniu k Medzinárodnému dohovoru o ručení a náhrade škody pri
            preprave nebezpečných a škodlivých látok na mori z roku 1996 (dohovor HNS), (Ú. v. ES L
            337,13.12.2002, s.55).

SK                                                     12                                                         SK
 ---pagebreak---      (5)    Vyjadrenie súhlasu štátu s tým, že bude viazaný protokolom z roku 2010 ruší všetky
            predchádzajúce vyjadrenia súhlasu uvedeného štátu v súvislosti s Dohovorom HNS z
            roku 1996 v súlade s článkom 20 ods. 8 protokolu (článok 45 ods. 8 Dohovoru HNS
            z roku 2010). Výsledkom je, že štáty, ktoré sú zmluvnými stranami Dohovoru HNS
            z roku 1996, nimi prestanú byť v okamihu, keď vyjadria súhlas s tým, že budú viazané
            protokolom z roku 2010 v súlade s článkom 20 protokolu, a najmä s jeho odsekmi 2, 3
            a 4.
     (6)    Dohovor HNS z roku 2010 je, tak ako to bolo v prípade jeho predchodcu, obzvlášť
            dôležitý pre záujmy Únie a jej členských štátov, pretože zabezpečuje zlepšenú ochranu
            životného prostredia a obetí škôd spôsobených znečistením nebezpečnými a
            škodlivými látkami na mori na základe medzinárodných predpisov v súvislosti so
            zodpovednosťou za znečisťovanie morí v súlade s Dohovorom Organizácie Spojených
            národov o morskom práve z roku 1982.
     (7)    Na to, aby sa štáty mohli stať zmluvnými stranami protokolu z roku 2010 a tým aj
            Dohovoru HNS z roku 2010, musia predložiť generálnemu tajomníkovi IMO, spolu so
            svojím súhlasom, príslušné údaje o celkových množstvách nákladu, ktorý podlieha
            príspevku podľa Dohovoru HNS z roku 2010, za predchádzajúci kalendárny rok v
            súlade s jeho článkom 20 ods. 4. Na tento účel sú štáty povinné zriadiť systém na
            predkladanie správ o náklade, ktorý podlieha príspevku, pred vyjadrením svojho
            súhlasu s tým, že budú viazané protokolom z roku 2010.
     (8)    Články 38, 39 a 40 Dohovoru HNS z roku 2010 majú vplyv na sekundárne právne
            predpisy Únie o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a
            obchodných veciach, ako sa stanovuje v nariadení Európskeho parlamentu a Rady
            (EÚ) č. 1215/201216 (prepracované znenie nariadenia Brusel I).
     (9)    Únia má preto výlučnú právomoc v súvislosti s článkami 38, 39 a 40 Dohovoru HNS z
            roku 2010, keďže uvedený dohovor má vplyv na pravidlá stanovené v nariadení (EÚ)
            č. 1215/2012. Okrem toho sú články 37, 41 a 42 v kapitole IV Dohovoru HNS z roku
            2010 doplnkom k hmotnoprávnym pravidlám dohovoru, čo znamená, že sa nemôžu
            vykonávať samostatne ani uplatňovať oddelene od ostatných ustanovení dohovoru.
            Preto sa výlučná právomoc Únie vzťahuje na kapitolu IV dohovoru ako na celok.
     (10)   Výmena informácií a osvedčených postupov medzi členskými štátmi o postupoch,
            ktoré vedú k ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo k pristúpeniu k nemu, môže
            uľahčiť úsilie členských štátov pri vytváraní funkčného systému predkladania správ
            v súvislosti s nákladom nebezpečných a škodlivých látok, ktorý podlieha príspevku
            podľa Dohovoru HNS z roku 2010.
     (11)   Tak ako to bolo v prípade Dohovoru HNS z roku 1996, iba suverénne štáty môžu byť
            zmluvnou stranou protokolu z roku 2010 v prípade, keď chýba ustanovenie o
            organizácii regionálnej ekonomickej integrácie („REIO“). Preto Únia zatiaľ nemôže
            ratifikovať protokol z roku 2010 a tým ani Dohovor HNS z roku 2010 ani k nim
            pristúpiť. No zásada lojálnej spolupráce zaväzuje členské štáty a Úniu v rámci zmlúv k
            dosiahnutiu cieľov Únie v oblasti ochrany životného prostredia a justičnej spolupráce
            v občianskych veciach. V tomto prípade sa od členských štátov vyžaduje, aby sa
            snažili a vynaložili maximálne úsilie na dosiahnutie pristúpenia Únie k tomuto
            dohovoru.

     16
            Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 o právomoci a o uznávaní a výkone
            rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (prepracované znenie), (Ú. v. EÚ L 351, 20.12.2012,
            s. 1).

SK                                                    13                                                       SK
 ---pagebreak---      (12)   Ratifikácia protokolu z roku 2010 všetkými členskými štátmi v stanovenej lehote by
            mala zabezpečiť rovnaké podmienky pre všetky subjekty, ktorých sa týka uplatňovanie
            Dohovoru HNS z roku 2010, a zabrániť konkurenčným výhodám získaným
            odďaľovaním pristúpenia k nemu.
     (13)   Členské štáty by preto mali byť oprávnené ratifikovať protokol z roku 2010 alebo k
            nemu pristúpiť v súvislosti s aspektmi týkajúcimi sa justičnej spolupráce v
            občianskych veciach. Ustanovenia dohovoru, ktoré patria do právomoci prenesenej na
            Úniu, iné ako ustanovenia týkajúce sa justičnej spolupráce v občianskych veciach,
            budú predmetom rozhodnutia prijatého súbežne s týmto rozhodnutím17.
     (14)   Pri ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo pristúpení k nemu by členské štáty mali
            predložiť vyhlásenie o uznávaní a výkone rozsudkov, ktoré patria do rozsahu
            pôsobnosti Dohovoru HNS z roku 2010.
     (15)   Spojené kráľovstvo a Írsko sú viazané nariadením (EÚ) č. 1215/2012 a preto sa v plnej
            miere zúčastňujú na prijatí a uplatňovaní tohto rozhodnutia.
     (16)   V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska18, ktorý je pripojený k
            Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko
            nezúčastňuje na prijatí tohto rozhodnutia a nie je viazané týmto rozhodnutím ani
            nepodlieha jeho uplatňovaniu,
     PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

                                                     Článok 1
     Členské štáty sa týmto splnomocňujú na ratifikáciu protokolu z roku 2010 v mene Únie alebo
     na pristúpenie k nemu v súvislosti s aspektmi týkajúcimi sa justičnej spolupráce v
     občianskych veciach za podmienok stanovených v článkoch 2, 3 a 4 tohto rozhodnutia.

                                                     Článok 2
     1.      Členské štáty podniknú potrebné kroky, aby svoje ratifikačné alebo prístupové listiny
             k protokolu z roku 2010 uložili bezodkladne a v každom prípade najneskôr do dvoch
             rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia.
     2.      Členské štáty oznámia Rade a Komisii do jedného roka odo dňa nadobudnutia
             účinnosti tohto rozhodnutia predpokladaný termín ukončenia svojich procesov
             ratifikácie alebo pristúpenia.
     3.      Členské štáty sa snažia o výmenu informácií o stave svojich procesov ratifikácie
             alebo pristúpenia, najmä vytvorením systému predkladania správ o náklade, ktorý
             podlieha príspevku podľa protokolu 2010.

                                                     Článok 3
     Pri ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo pristúpení k nemu členské štáty predložia aj
     vyhlásenie uvedené v prílohe k tomuto rozhodnutiu.

     17
            Ú. v. EÚ.
     18
            Protokol č. 22 o postavení Dánska, (Ú. v. EÚ C 326, 26.10.2012, s. 299).

SK                                                       14                                          SK
 ---pagebreak---                                              Článok 4
     Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom
     vestníku Európskej únie.

                                             Článok 5
     Toto rozhodnutie je určené členským štátom v súlade so zmluvami.
     V Bruseli

                                               Za Radu
                                               predseda

SK                                              15                                       SK
 ---documentbreak---                              EURÓPSKA
                             KOMISIA

                                                     V Bruseli 22. 6. 2015
                                                     COM(2015) 305 final

                                                     ANNEX 1

                                          PRÍLOHA

                                               k

                                   návrhu rozhodnutia Rady

        o ratifikácii zo strany členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému
      dohovoru o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých
     látok na mori a o ich pristúpení k nemu v mene Únie v súvislosti s aspektmi týkajúcimi
                            sa justičnej spolupráce v občianskych veciach.

SK                                                                                SK
 ---pagebreak---                                                    PRÍLOHA
                                                         k

                                          návrhu rozhodnutia Rady

            o ratifikácii zo strany členských štátov Protokolu z roku 2010 k Medzinárodnému
          dohovoru o zodpovednosti a náhrade škody pri preprave nebezpečných a škodlivých
         látok na mori a o ich pristúpení k nemu v mene Únie v súvislosti s aspektmi týkajúcimi
                                sa justičnej spolupráce v občianskych veciach.

     Vyhlásenie, ktoré majú členské štáty predložiť pri ratifikácii protokolu z roku 2010 alebo
     pristúpení k nemu, v zmysle článku 3 rozhodnutia Rady:
     „Pokiaľ súdne rozhodnutia vo veciach, na ktoré sa vzťahuje dohovor zmenený protokolom z
     roku 2010, vydá súd [..1.], sú uznávané a vykonávané v [..2.] podľa príslušných pravidiel
     Európskej únie v súvislosti s daným predmetom3.
     Pokiaľ rozsudky vo veciach, na ktoré sa vzťahuje dohovor zmenený protokolom z roku 2010,
     vydá súd Dánskeho kráľovstva, sú uznávané a vykonávané v [..4.] v súlade s Dohodou z roku
     2005 medzi Európskym spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a
     výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach5.
     Pokiaľ rozsudky vo veciach, na ktoré sa vzťahuje dohovor zmenený protokolom z roku 2010,
     vydá súd tretieho štátu viazaného Luganským dohovorom o právomoci a o uznávaní a výkone
     rozsudkov v občianskych a obchodných veciach z 30. októbra 20076, sú uznávané a
     vykonávané v [..7.] v súlade s uvedeným dohovorom.“

     1
              Všetky členské štáty Európskej únie okrem členského štátu, ktorý vydáva vyhlásenie, a s výnimkou
              Dánska.
     2
              Členský štát vydávajúci vyhlásenie.
     3
              V súčasnosti sú tieto pravidlá stanovené nariadením (EÚ) č. 1215/2012 o právomoci a o uznávaní a
              výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, Ú. v. EÚ L 351, 20.12.2012, s. 1.
     4
              Členský štát vydávajúci vyhlásenie.
     5
              Ú. v. EÚ L 299, 16.11.2005, s. 62.
     6
              Ú. v. EÚ L 339, 21.12.2007, s. 3.
     7
              Členský štát vydávajúci vyhlásenie.

SK                                                       2                                                       SK


Dôležité právne oznámenie

|

52004PC0618

Návrh rozhodnutia Rady ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 439/2000/ES z 29. júna 2000 o finančnom príspevku spoločenstva na výdavky, ktoré vynaložili určité členské štáty pri zbieraní údajov a na financovanie štúdií a pilotných projektov na uskutočnenie Spoločnej politiky rybného hospodárstva  /* KOM/2004/0618 v konečnom znení - CNS 2004/0213 */

	Brusel, 29.9.2004KOM(2004) 618 v konečnom znení2004/0213 (CNS)NávrhROZHODNUTIA RADYktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 439/2000/ES z 29. júna 2000 o finančnom príspevku spoločenstva na výdavky, ktoré vynaložili určité členské štáty pri zbieraní údajov a na financovanie štúdií a pilotných projektov na uskutočnenie Spoločnej politiky rybného hospodárstva(predložená Komisiou)ODÔVODNENIECieľom tohto rozhodnutia je prispôsobiť obdobie uplatňovania rozhodnutia (ES) č. 439/2000[1] z 29. júna 2000 o finančnom príspevku spoločenstva na výdavky, ktoré vynaložili členské štáty pri zbieraní údajov a na financovanie štúdií a pilotných projektov na uskutočnenie Spoločnej politiky rybného hospodárstva.Rozhodnutie (ES) č. 439/2000 pokrýva obdobie rokov 2000 až 2005. Je úzko spojené s nariadením (ES) č. 1543/2000[2] z 29. júna 2000 ustanovujúcim rámec spoločenstva pre zbieranie a manažment údajov potrebných na výkon Spoločnej politiky rybného hospodárstva, ktoré stanovuje, že členské štáty budú vypracúvavať národný program na šesťročné obdobia. Avšak prvé programové obdobie by malo výnimočne pokrývať roky 2002 až 2006 vrátane, zatiaľ čo zbieranie a manažment údajov v roku 2001 sa organizovali prostredníctvom výziev na prekladanie návrhov a ponukových konaní, na ktoré sa taktiež vzťahuje rozhodnutie (ES) č. 439/2000.Členské štáty, ktoré si želajú získať finančný príspevok na výdavky vynaložené počas prvého programového obdobia od 1. januára 2002 do 31. decembra 2006, mali Komisii predložiť svoje predpokladané ročné výdavky v tomto období najneskôr do 31. mája 2001 a následne ročnú aktualizáciu každoročne do 31. mája. Na základe týchto informácií by Komisia mala každý rok rozhodnúť o oprávnenosti predpokladaných výdavkov a o výške finančnej výpomoci od spoločenstva na nasledujúci rok. Príprava národných programov na obdobie rokov 2002 až 2006 a príslušného rozhodnutia Komisie o ich spolufinancovaní sa preto mala uskutočniť v roku pred ich realizáciou.Avšak, z dôvodu oneskoreného prijatia vykonávacích pravidiel týkajúcich sa uplatňovania nariadenia (ES) č. 1543/2000 predložili členské štáty svoje národné programy a predpokladané výdavky namiesto mája roku 2001 až na jeseň roku 2001. Toto oneskorené predloženie na jednej strane a zdĺhavé postupy ich preskúmania (prostredníctvom externých konzultantov) na druhej strane znemožnili viazanie finančných prostriedkov na prvé uplatňovanie (2002) v roku pred ním (2001). Namiesto toho sa viazanie výdavkov uskutočnilo v roku realizácie, t. j. v roku 2002. Rovnaký jav spočívajúci v posunutom administratívnom a finančnom cykle sa udial v rokoch 2003 a 2004. V dôsledku toho sa rozhodnutie Komisie týkajúce sa výšky finančnej výpomoci od spoločenstva na výdavky, ktoré budú vynaložené v roku 2006, pripraví a prijme až v roku 2006 namiesto roku 2005.Preto sa navrhuje, aby bolo referenčné obdobie uvedené v článku 1 ods. 2 zmenené z obdobia rokov 2000 až 2005 na obdobie rokov 2001 až 2006.Finančné odporúčanie rozpočtového postupu stanovené v článku 1 rozhodnutia 439/2000/ES už nezodpovedá súčasným potrebám, ktoré boli aktuálne pre predošlé roky, ani aktualizovaným odhadom pre nasledujúce roky. Navyše neberie do úvahy potreby nových členských štátov. Finančné odporúčanie rozpočtového postupu by sa preto malo prispôsobiť aktualizovaným odhadom.2004/0213 (CNS)NávrhROZHODNUTIA RADYktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 439/2000/ES z 29. júna 2000 o finančnom príspevku spoločenstva na výdavky, ktoré vynaložili určité členské štáty pri zbieraní údajov a na financovanie štúdií a pilotných projektov na uskutočnenie Spoločnej politiky rybného hospodárstvaRADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, najmä na jej článok 37,so zreteľom na návrh Komisie[3],so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu[4],keďže:(1) Podľa rozhodnutia Rady 439/2000/ES[5] môže spoločenstvo poskytnúť finančný príspevok na výdavky, ktoré členské štáty vynaložili pri zbieraní údajov o rybolove v rámci spoločenstva tak, ako je to stanovené v nariadení Rady (ES) č. 1543/2000[6] na obdobie 2002 až 2006 vrátane.(2) Zbieranie a manažment údajov v roku 2001 sa organizovalo prostredníctvom výzvy na predkladanie návrhov v súlade s rozhodnutím 439/2000/ES.(3) Realizácia poskytnutia finančnej výpomoci na výdavky vynaložené určitými členskými štátmi v období medzi rokmi 2002 a 2006, prípravy na národné programy a príslušného rozhodnutia Komisie o ich spolufinancovaní bola naplánovaná na jeden rok pred ich uskutočnením. Preto bolo obdobie uplatňovania stanovené v článku 1 rozhodnutia 439/2000/ES na obdobie od roku 2000 do 2005.(4) Kvôli podceneniu dĺžky obdobia potrebného na administratívne a finančné konanie sa ukázalo, že prípravné a rozhodovacie postupy nie je možné uskutočniť jeden rok pred uskutočnením národných programov. Namiesto toho sa zistilo, že administratívne a finančné konania sa môžu uskutočniť v ten istý rok ako samotná realizácia. Preto obdobie stanovené v článku 1 rozhodnutia 439/2000/ES by sa malo zmeniť tak, by pokrývalo obdobie realizácie od roku 2001 po 2006.(5) Finančné odporúčanie rozpočtového postupu stanovené v článku 1 rozhodnutia 439/2000/ES už ďalej nezohľadňuje súčasné potreby, ktoré boli aktuálne pre predošlé roky, ani aktualizované odhady pre nasledovné roky. Neberie do úvahy ani potreby nových členských štátov. Finančné odporúčanie rozpočtového postupu by sa preto malo prispôsobiť aktualizovaným odhadom.(6) Rozhodnutie 2000/439/ES by sa preto malo adekvátne zmeniť a doplniť,PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:Článok 1Rozhodnutie 2000/439/ES sa mení a dopĺňa nasledovne:(1) V článku 1 ods. 2 sa prvá veta nahrádza nasledovnou:“Finančné odporúčanie rozpočtového postupu na uplatnenie opatrení, podľa ktorých sa poskytuje finančná výpomoc na obdobie 2001 až 2006, bude predstavovať [164,5] miliónov eúr.“(2) V článku 4 ods. 3 písm. b) sa slová „na nasledujúci rok” odstránia.Článok 2Toto rozhodnutie je adresované členským štátom.V BruseliZa RaduPredseda+++++ TABLE +++++LEGISLATIVE FINANCIAL STATEMENT – ANNEX+++++ TABLE +++++[1] Ú. v. ES L 176, 15.7.2000, s. 42[2] Ú. v. ES L 176, 15.7.2000, s. 1[3] Ú. v. ES C , , s.[4] Ú.v.ES C , , s.[5] Ú.v. ES OJ L176, 15.7.2000 s.42[6] Ú.v. ES L176, 15.7.2000 s1


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli11. 8. 2017
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o uzavretí Dohody o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskou úniou a Libanonskou republikou, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonskej republiky na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA)

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               •Dôvody a ciele návrhu

                  Rada 30. mája 2017 poverila Komisiu začať rokovania v mene Únie s Libanonskou republikou (ďalej len „Libanon“) o medzinárodnej dohode medzi Úniou a Libanonom, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonu na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (ďalej len „PRIMA“).

                  Podľa ustanovení poverovacieho rozhodnutia Rady mohli rokovania začať až po prijatí rozhodnutia Európskeho parlamentu a Rady o účasti Únie na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA), na ktorom sa spoločne podieľajú niektoré členské štáty.

                  Rokovania sa začali 26. júna 2017 a boli úspešne ukončené 18. júla 2017, keď hlavní vyjednávači budúcich strán podpísali zápisnicu potvrdzujúcu ukončenie rokovacieho procesu. Návrh dohody pripojený k tomuto návrhu je v súlade so smernicami na rokovania, ktoré vydala Rada. Konkrétne sa v ňom stanovuje, že podmienky účasti Libanonu na programe PRIMA sú tie, ktoré sú uvedené v rozhodnutí (EÚ) 2017/1324
                     1
                  , čím sa priamo odkazuje na legislatívny akt Únie.

                  V záujme ochrany finančných záujmov Únie, najmä pokiaľ ide o právomoci Komisie, Európskeho úradu pre boj proti podvodom, Dvora audítorov a vykonávacej štruktúry PRIMA-IS vykonávať audity a vyšetrovania v súlade s platnými právnymi predpismi Únie, dohoda obsahuje konkrétny odkaz na príslušné ustanovenia rozhodnutia (EÚ) 2017/1324 a zaväzuje strany, aby poskytli všetku potrebnú pomoc s cieľom zabezpečiť ich vykonávanie. Navyše sa v budúcej dohode stanovuje, že strany sa musia dohodnúť na podrobných podmienkach pomoci, keďže takéto podmienky sú nevyhnutné na spoluprácu na základe tejto dohody. Na žiadosť Libanonu, a ako bolo dohodnuté počas rokovaní, bolo do preambuly dohody vložené dodatočné odôvodnenie s cieľom zohľadniť, že z hľadiska vykonávania budúcej dohody je nesmierne dôležité, aby príslušné orgány oboch budúcich strán navzájom v plnej miere spolupracovali a boli čo najlepšie skoordinované.

               •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky

                  Ako sa objasňuje aj v správe o posúdení vplyvu partnerstva PRIMA
                     2
                  , otvorenosť programu PRIMA účasti tretích krajín, akou je Libanon, je v súlade s cieľmi medzinárodnej spolupráce v oblasti výskumu a inovácií, ako sa uvádza v oznámení Komisie z roku 2012 s názvom „Posilnenie a zameranie medzinárodnej spolupráce EÚ v oblasti výskumu a inovácií: strategický prístup“
                     3
                  , a rámcového programu Horizont 2020, ktorým sa podporuje spolupráca s tretími krajinami v oblasti vedy, technológií a inovácií v záujme riešenia globálnych spoločenských výziev, ako aj posilnenia vonkajších politík Únie. Táto dohoda je tiež v súlade s existujúcou Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej
                     4
                  , ktorá upravuje spoluprácu medzi Úniou a Libanonom v oblasti výskumu a technologického rozvoja a podporuje výskumné a vývojové činnosti v oblastiach spoločného záujmu.

               •Súlad s ostatnými politikami Únie

                  Vykonávanie programu PRIMA v úzkej spolupráci s tretími krajinami, akou je Libanon, je tiež v súlade s inými politikami Únie, napríklad v oblasti migračnej politiky, rozvojovej politiky a politiky susedstva, a je pre ne významné.

               2.PRÁVNE PRVKY NÁVRHU

                  Návrh rozhodnutia Rady vychádza z článku 186 a článku 218 ods. 6 písm. a) Zmluvy o fungovaní Európskej únie.

               Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia navrhuje, aby Rada uzavrela dohodu v mene Únie.

               2017/0199 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o uzavretí Dohody o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskou úniou a Libanonskou republikou, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonskej republiky na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA)

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 186 v spojení s článkom 218 ods. 6 písm. a),

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu,

               keďže:

               (1)Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1324
                  5
                upravuje účasť Únie na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (ďalej len „PRIMA“), na ktorom sa spoločne podieľajú niektoré členské štáty.

               (2)Libanonská republika (ďalej len „Libanon“) vyjadrila želanie pripojiť sa k programu PRIMA ako zúčastnený štát a rovnocenne s členskými štátmi a krajinami pridruženými k programu Horizont 2020 zúčastňujúcimi sa na partnerstve PRIMA.

               (3)V súlade s článkom 1 ods. 2 rozhodnutia (EÚ) 2017/1324 sa Libanon stane zúčastneným štátom programu PRIMA, ak s Úniou uzavrie medzinárodnú dohodu o vedeckej a technickej spolupráci, ktorou sa stanovia podmienky účasti Libanonu na programe PRIMA.

               (4)V súlade s rozhodnutím Rady <XXX>
                  6
                Dohoda o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskou úniou a Libanonskou republikou, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonskej republiky na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA), bola podpísaná v mene Únie XX. XX. 20XX s výhradou jej uzavretia k neskoršiemu dátumu.

               (5)Dohoda by sa mala v mene Únie schváliť,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Týmto sa v mene Únie schvaľuje Dohoda o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskou úniou a Libanonskou republikou, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonskej republiky na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA).

               Text dohody je pripojený k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Predseda Rady určí osobu(-y) splnomocnenú(-é) vydať v mene Únie oznámenie v súlade s článkom 5 ods. 2 dohody s cieľom vyjadriť súhlas Únie s tým, že bude touto dohodou viazaná.

               Článok 3

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť [dátum jeho prijatia].

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)
                  Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1324 zo 4. júla 2017 o účasti Únie na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA), na ktorom sa spoločne podieľajú niektoré členské štáty (Ú. v. EÚ L 185, 18.7.2017, s. 1).

                     (2)
                  SWD(2016) 332 final, 18.10.2016.

                     (3)
                  COM(2012) 497 final.

                     (4)
                  Ú. v. EÚ L 143, 30.5.2006, s. 2.

                     (5)
                  Rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1324 zo 4. júla 2017 o účasti Únie na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA), na ktorom sa spoločne podieľajú niektoré členské štáty (Ú. v. EÚ L 185, 18.7.2017, s. 1).

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli11. 8. 2017
            COM(2017) 433 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu ROZHODNUTIA RADY
            o uzavretí Dohody o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskou úniou a Libanonskou republikou, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonskej republiky na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA)

               Dohoda o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskou úniou a Libanonskou republikou, ktorou sa stanovujú podmienky účasti Libanonskej republiky na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA)

               Európska únia (ďalej len „Únia“)

               na jednej strane

               a

               Libanonská republika (ďalej len „Libanon“)

               na strane druhej

               (ďalej len „strany“),

               keďže Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej, ktorá nadobudla platnosť 1. apríla 2006, upravuje vedeckú a technologickú spoluprácu,

               keďže rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1324 o účasti Únie na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA), na ktorom sa spoločne podieľajú niektoré členské štáty, upravuje podmienky účasti členských štátov EÚ a krajín pridružených k programu Horizont 2020, ktoré sú zúčastnenými štátmi uvedenej iniciatívy, najmä pokiaľ ide o ich finančné povinnosti a účasť v riadiacich štruktúrach iniciatívy,

               keďže podľa podmienok rozhodnutia (EÚ) 2017/1324 sa Libanon stane zúčastneným štátom programu PRIMA, ak s Úniou uzavrie medzinárodnú dohodu o vedeckej a technickej spolupráci, ktorou sa stanovia podmienky účasti Libanonu na programe PRIMA,

               keďže Libanon vyjadril želanie pripojiť sa k programu PRIMA ako zúčastnený štát, a to rovnocenne s členskými štátmi EÚ a krajinami pridruženými k programu Horizont 2020 zúčastňujúcimi sa na partnerstve PRIMA,

               keďže na reguláciu práv a povinností Libanonu ako štátu zúčastneného na programe PRIMA je potrebné prijať medzinárodnú dohodu medzi Úniou a Libanonom,

               keďže z hľadiska vykonávania tejto dohody je nesmierne dôležité, aby príslušné orgány oboch strán navzájom v plnej miere spolupracovali a boli čo najlepšie skoordinované,

               SA DOHODLI TAKTO:

               Článok 1

               Účel

               Účelom tejto dohody je stanoviť podmienky účasti Libanonu na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (ďalej len „PRIMA“).

               Článok 2

               Podmienky účasti Libanonu na programe PRIMA

               Podmienky účasti Libanonu na programe PRIMA sú tie, ktoré sú uvedené v rozhodnutí Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1324 o účasti Únie na Partnerstve pre výskum a inováciu v oblasti Stredozemia (PRIMA), na ktorom sa spoločne podieľajú niektoré členské štáty. Strany musia dodržiavať povinnosti stanovené v tomto rozhodnutí a prijať vhodné opatrenia na zabezpečenie uplatňovania jeho článku 10 ods. 2 a článku 11 ods. 3 a 4, a to najmä poskytnutím všetkej potrebnej pomoci. Strany sa dohodnú na podrobných dojednaniach o pomoci, keďže sú nevyhnutné na ich spoluprácu na základe tejto dohody.

               Článok 3

               Územná pôsobnosť

               Táto dohoda sa na jednej strane vzťahuje na územia, na ktoré sa vzťahuje Zmluva o fungovaní Európskej únie a Zmluva o Európskej únii, a na druhej strane na územie Libanonu.

               Článok 4

               Podpis a predbežné vykonávanie

               Táto dohoda sa predbežne vykonáva odo dňa jej podpisu.

               Článok 5

               Nadobudnutie platnosti a trvanie

               1. Strany túto dohodu schvália v súlade s vlastnými postupmi.

               2. Táto dohoda nadobúda platnosť dňom, keď si obe strany navzájom diplomatickou cestou oznámia, že postupy uvedené v prvom odseku boli ukončené.

               3. Táto dohoda ostane v platnosti tak dlho, ako bude v účinnosti rozhodnutie (EÚ) 2017/1324, pokiaľ ju žiadna zo strán nevypovie v súlade s článkom 6.

               Článok 6

               Vypovedanie

               1. Ktorákoľvek strana môže kedykoľvek vypovedať túto dohodu písomným oznámením, v ktorom o tomto úmysle informuje druhú stranu.

               Vypovedanie nadobúda účinnosť šesť mesiacov po tom, čo adresát prijme toto písomné oznámenie.

               2. Projekty a aktivity, ktoré budú v čase ukončenia tejto dohody stále v štádiu realizácie, budú pokračovať až do ich ukončenia za podmienok stanovených v tejto dohode.

               3. Strany sa vzájomne dohodnú na riešení prípadných ďalších dôsledkov vypovedania.

               Článok 7

               Urovnávanie sporov

               Postup urovnávania sporov stanovený v článku 82 Euro-stredomorskej dohody o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej sa vzťahuje na všetky spory týkajúce sa vykonávania alebo výkladu tejto dohody.

               Táto dohoda je vypracovaná v dvoch vyhotoveniach v anglickom, arabskom, bulharskom, českom, dánskom, estónskom, fínskom, francúzskom, gréckom, holandskom, chorvátskom, litovskom, lotyšskom, maďarskom, maltskom, nemeckom, poľskom, portugalskom, rumunskom, slovenskom, slovinskom, španielskom, švédskom a talianskom jazyku, pričom každé znenie je rovnako autentické.


				|

		52014PC0024

			Návrh ROZHODNUTIE RADY, ktorým sa mení rozhodnutie 2004/162/ES, pokiaľ ide o jeho uplatňovanie na Mayotte od 1. januára 2014 /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	DÔVODOVÁ SPRÁVA
1.           Kontext návrhu
V ustanoveniach Zmluvy o fungovaní Európskej
únie (ZFEÚ), ktoré sa uplatňujú na najvzdialenejšie regióny Únie, ku
ktorým patria aj štyri francúzske zámorské departementy (DOM), sa
v zámorských departementoch v zásade nepovoľujú žiadne rozdiely
v zdaňovaní miestnych výrobkov a výrobkov pochádzajúcich
z metropolitného Francúzska alebo iných členských štátov. V
článku 349 ZFEÚ (predtým článok 299 ods. 2 Zmluvy o ES) sa však
predpokladá možnosť zaviesť osobitné opatrenia v prospech
týchto regiónov, keďže existujú pretrvávajúce znevýhodnenia, ktoré majú
vplyv na hospodársku a sociálnu situáciu v najvzdialenejších regiónoch.
Rozhodnutím Rady 2004/162/ES z 10. februára 2004
(zmeneným rozhodnutiami Rady 2008/439/ES z 9. júna 2008 a 448/2011/EÚ z 19.
júla 2011), prijatým na základe článku 299 ods. 2 Zmluvy
o ES sa Francúzsku povoľuje uplatňovať do 1. júla 2014
oslobodenia od dane alebo zníženia dane nazývanej „octroi de mer“ v prípade
určitých výrobkov vyrábaných v zámorských departementoch Guadeloupe,
Guyana, Martinik a Réunion. Príloha k uvedenému rozhodnutiu obsahuje
zoznam výrobkov, na ktoré sa môže vzťahovať oslobodenie od dane alebo
jej zníženie. Rozdiel v zdanení miestne vyrábaných výrobkov a iných
výrobkov nesmie v závislosti od daného výrobku prekročiť 10, 20
resp. 30 percentuálnych bodov.
V rozhodnutí 2004/162/ES sa uvádzajú dôvody, z
ktorých vychádzalo prijatie osobitných opatrení: odľahlosť,
závislosť od dodávok surovín a energie, nutnosť vytvárať
väčšie zásoby, malý miestny trh v kombinácii s málo rozvinutým
vývozom atď. Všetky tieto znevýhodnenia sa prejavujú v podobe zvýšených
výrobných nákladov a tým aj vyššej výrobnej ceny miestne vyrábaných
výrobkov, ktoré by bez osobitných opatrení boli menej konkurencieschopné
v porovnaní s výrobkami z dovozu, a to aj po
zohľadnení nákladov na dopravu do zámorských departementov. Z týchto
dôvodov by bolo ťažšie zachovať miestnu výrobu. Osobitné opatrenia
obsiahnuté v rozhodnutí 2004/162/ES boli preto navrhnuté
s cieľom posilniť miestny priemysel tak, aby sa zlepšila jeho
konkurencieschopnosť.
Európska rada svojím rozhodnutím 2012/419/EÚ,
ktorým sa mení a dopĺňa štatút Mayotte vo vzťahu k Európskej
únii, rozhodla, že Mayotte bude mať od 1. januára 2014 namiesto
štatútu zámorskej krajiny a územia v zmysle článku 355 ods. 2 Zmluvy o
fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“) štatút najvzdialenejšieho
regiónu v zmysle článku 349 ZFEÚ. Na tento účel sa podľa
uvedeného rozhodnutia Európskej rady Mayotte dopĺňa do zoznamu
najvzdialenejších regiónov vymenovaných v článku 349 ZFEÚ. Od tejto zmeny
štatútu bude teda na Mayotte uplatniteľná celá zmluva a daňové právne
predpisy Únie.
Návrh smernice zo 7. augusta 2013[1] sa zameriava na to, aby
sa k Mayotte, pokiaľ ide o DPH a spotrebnú daň, pristupovalo rovnako
ako k ostatným najvzdialenejším francúzskym regiónom, pričom tento DOM sa
vyjme z územnej pôsobnosti smerníc o DPH a o spotrebných daniach, a to s
účinnosťou od 1. januára 2014.
Francúzske orgány informovali Komisiu, že majú v
úmysle zaviesť na Mayotte daň „octroi de mer“ za podobných podmienok
ako vo Francúzskej Guyane a požiadali Komisiu o povolenie uplatňovať
diferencované zdaňovanie v závislosti od toho, či sa výrobky vyrábajú
na miestnej úrovni alebo nie. V tejto súvislosti francúzske orgány predložili
vo svojej žiadosti z 24. mája 2013 Komisii zoznam približne stovky výrobkov, na
ktoré by chceli získať povolenie uplatňovať diferencované
zdanenie v závislosti od toho, či sa dané výrobky vyrábajú na miestnej
úrovni alebo nie. Francúzske orgány boli viackrát vyzvané, aby poskytli
ďalšie informácie a predložili pre jednotlivé výrobky, ktoré sú predmetom
žiadosti, podklady týkajúce sa existencie miestnej výroby, trhového podielu
miestnej výroby a dodatočných nákladov, ktoré sú kladené na túto miestnu
výrobu v porovnaní s tými istými výrobkami z dovozu.
2.           VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO
ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU
Žiadosť francúzskych orgánov týkajúca sa
Mayotte bola predložená na základe želaní vyjadrených zainteresovanými
hospodárskymi odvetviami.
Komisia nedala vypracovať posúdenie vplyvu.
3.           PRÁVNE PRVKY NÁVRHU
 Zhrnutie navrhovaných opatrení Návrh spočíva v úprave rozhodnutia Rady 2004/162/ES tak, aby sa vzťahovalo na Mayotte. Okrem iného sa v ňom stanovuje pre Mayotte zoznam výrobkov, na ktoré by Francúzsko bolo oprávnené uplatňovať v rámci určitých obmedzení oslobodenia od dane alebo zníženia dane nazývanej „octroi de mer“ v prípade niektorých miestne vyrábaných výrobkov. V návrhu sa plánuje povoliť diferencované zdaňovanie pre 59 výrobkov, ktorých miestna výroba existuje na Mayotte. Francúzske orgány boli schopné pre všetky tieto výrobky doložiť predovšetkým existenciu miestnej výroby, existenciu „dovozu“ v značnom rozsahu (z kontinentálneho Francúzska a ostatných členských štátov vrátane), ktorý môže ohroziť zachovanie miestnej výroby, a napokon aj dodatočných nákladov, ktoré zasahujú miestnu výrobu v porovnaní s „dovážanými“ výrobkami a ktoré narúšajú konkurencieschopnosť výrobkov vyrábaných na mieste. Povolená diferenčná odchýlka zdanenia nesmie presiahnuť výšku doložených dodatočných nákladov. Výrobkov, ktoré sa navrhujú zahrnúť do prílohy k rozhodnutiu Rady 2004/162/ES, je 11, pokiaľ ide o časť A prílohy (povolená diferenčná odchýlka zdanenia 10 percentuálnych bodov), 32, pokiaľ ide o časť B prílohy (povolená diferenčná odchýlka zdanenia 20 percentuálnych bodov), a 16, pokiaľ ide o časť C prílohy (povolená diferenčná odchýlka zdanenia 30 percentuálnych bodov). Príslušné výrobky sú podrobne uvedené v odôvodneniach 5 až 7 návrhu rozhodnutia Rady.
 Právny základ Článok 349 ZFEÚ.
 Zásada subsidiarity Podľa článku 349 ZFEÚ je iba Rada oprávnená prijímať osobitné opatrenia v prospech najvzdialenejších regiónov s cieľom prispôsobiť uplatňovanie zmlúv vrátane spoločných politík týmto regiónom z dôvodu existencie pretrvávajúcich znevýhodnení, ktoré majú vplyv na hospodársku a sociálnu situáciu v najvzdialenejších regiónoch. Návrh je preto v súlade so zásadou subsidiarity.
 Zásada proporcionality Návrh je v súlade so zásadou proporcionality z týchto dôvodov:
 Návrh spočíva v úprave rozhodnutia Rady 2004/162/ES tak, aby sa vzťahovalo na Mayotte. Týka sa len výrobkov, v prípade ktorých sa doložili dodatočné náklady, ktoré znáša ich miestna výroba. ||
 Aj navrhovaná maximálna diferenčná odchýlka zdanenia sa pre každý výrobok, na ktorý sa vzťahuje tento návrh, obmedzuje iba na to, čo je nevyhnutné z hľadiska vyšších nákladov, ktoré znáša každá príslušná miestna výroba. Daňové zaťaženie výrobkov dovážaných do francúzskeho zámorského departementu Mayotte tak nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na vykompenzovanie nižšej konkurencieschopnosti miestne vyrábaných výrobkov.
 Výber nástrojov
 Navrhovaný nástroj: rozhodnutie Rady.
 Iné nástroje by neboli primerané z týchto dôvodov: samotné znenie, ktoré je predmetom úpravy, predstavuje rozhodnutie Rady prijaté na rovnakom právnom základe (v danom čase článok 299 ods. 2 Zmluvy o ES).
4.           VPLYV NA ROZPOČET
Návrh nemá žiadny vplyv na rozpočet Európskej
únie.
2014/0010 (CNS)
Návrh
ROZHODNUTIE RADY,
ktorým sa mení rozhodnutie 2004/162/ES,
pokiaľ ide o jeho uplatňovanie na Mayotte od 1. januára 2014
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní
Európskej únie, a najmä na jej článok 349,
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
po postúpení návrhu legislatívneho aktu
národným parlamentom,
so zreteľom na stanovisko Európskeho
parlamentu[2],
konajúc v súlade s mimoriadnym
legislatívnym postupom,
keďže:
(1)       V rozhodnutí Rady 2004/162/ES[3] sa francúzskym orgánom
povoľuje ustanoviť oslobodenia od dane nazývanej „octroi de mer“
alebo jej zníženie v prípade výrobkov vyrábaných na mieste vo francúzskych
zámorských departementoch, ktoré sú uvedené v prílohe k danému
rozhodnutiu. Takéto oslobodenia od dane alebo zníženia dane predstavujú
osobitné opatrenia na vyrovnanie osobitných obmedzení, ktorým čelia
najvzdialenejšie regióny a ktoré majú za následok zvýšenie výrobných nákladov
miestnych podnikov a zhoršenú konkurencieschopnosť ich výrobkov v
porovnaní s rovnakými výrobkami z kontinentálneho Francúzska a iných
členských štátov. Mayotte sa nachádza v rovnakej situácii ako ostatné
najvzdialenejšie francúzske regióny.
(2)       V súlade s rozhodnutím
2012/419/EÚ[4]
sa Mayotte stáva od 1. januára 2014 najvzdialenejším regiónom v zmysle
článku 349 zmluvy. Všetky ustanovenia zmluvy sa tak budú na Mayotte
uplatňovať od tohto dátumu.
(3)       Francúzske orgány požiadali o
to, aby sa rozhodnutie 2004/162/ES o tzv. „octroi de mer“ uplatňovalo na
Mayotte od 1. januára 2014 a poskytli zoznam výrobkov, v prípade ktorých si
želajú uplatňovať diferencované zdaňovanie v závislosti od toho,
či sa dané výrobky vyrábajú na miestnej úrovni alebo nie.
(4)       Týmto rozhodnutím by sa malo
francúzskym orgánom umožniť, aby uplatňovali diferencované
zdaňovanie na výrobky, v prípade ktorých predovšetkým preukázali existenciu
miestnej výroby, ďalej existenciu dovozu tovaru v značnom rozsahu (a
to aj z kontinentálneho Francúzska a iných členských štátov), ktorý môže
ohroziť zachovanie miestnej výroby, a napokon existenciu dodatočných
nákladov predražujúcich výrobnú cenu domácej výroby v porovnaní s dovážanými
výrobkami a ohrozujúcich konkurencieschopnosť výrobkov vyrábaných na
mieste. Nemalo by sa stať, že povolená diferenčná odchýlka zdanenia
by presiahla výšku odôvodnených dodatočných nákladov. Uplatňovanie
týchto zásad umožní vykonávať ustanovenia článku 349 zmluvy iba
v nevyhnutnej miere a bez toho, aby vytvárali neopodstatnené výhody pre miestnu
výrobu.
(5)       Výrobky, pre ktoré francúzske
orgány poskytli tieto tri druhy dôkazov, sú uvedené v častiach A, B a C
prílohy k rozhodnutiu Rady 2004/162/ES. Príslušné výrobky uvedené v časti
A prílohy k rozhodnutiu (povolená diferenčná odchýlka zdanenia 10
percentuálnych bodov) sú korenie (výrobky 0904 11 a 0904 12[5]), vanilka (výrobok
0905), čokoláda (výrobok 1806), určité plastové výrobky (výrobky
3925 10 10, 3925 90 80, 3926 90 90 a
3926 90 97), tehly (výrobky 6901 a 6902) a zubné protézy
(výrobok 9021 21 90).
(6)       Príslušné výrobky uvedené v
časti B prílohy k rozhodnutiu Rady 2004/162/ES (povolená diferenčná
odchýlka zdanenia 20 percentuálnych bodov) sú ryby (výrobky 0301, 0302, 0303,
0304 a 0305), určité výrobky z dreva (výrobky 4407, 4409, 4414, 4418,
4419, 4420 a 4421), určité výrobky z papiera alebo lepenky (výrobky 4819
a 4821), určité výrobky z oblasti tlače a vydavateľskej
činnosti (výrobky 4902, 4909, 4910 a 4911), určité výrobky z
tabuľového skla (výrobky 7003 a 7005), určité výrobky zo železa
(výrobky 7210, 7301, 7312, 7314, 9406 00 31 a 9406 00 38),
určité výrobky z hliníka (výrobky 7606, 7610 10 a 8310) a určité
sedadlá (výrobky 9401 69, 9401 90 30 a 9403 40).
(7)       Výrobky uvedené v časti
C prílohy k rozhodnutiu Rady 2004/162/ES (povolená diferenčná odchýlka
zdanenia 30 percentuálnych bodov) sú mlieko a mliečne výrobky (výrobky
0401, 0403 a 0406), určité spracované mäsové výrobky (výrobky 1601
a 1602), určité pekárenské a cukrárenské výrobky (výrobky 1901
a 1905), zmrzliny (výrobok 2105), minerálne vody a nealkoholické nápoje
(výrobky 2201 a 2202), pivo (výrobok 2203), ylang-ylang (výrobky 3301 29 11
a 3301 29 31), mydlá a čistiace prostriedky (výrobky
3401 a 3402) a penové matrace (výrobok 9404 29 90).
(8)       Rozhodnutie 2004/162/ES by sa
preto malo zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
(9)       Vzhľadom na
naliehavosť situácie by sa mala uplatniť výnimka z osemtýždňovej
lehoty uvedenej v článku 4 protokolu č. 1 o úlohe národných
parlamentov v Európskej únii, ktorý je pripojený k Lisabonskej zmluve,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Rozhodnutie 2004/162/ES sa mení takto:
1. V článku 1 ods. 1 sa prvý pododsek
nahrádza takto:
„Odchylne od článkov 28, 30 a 110 Zmluvy
o fungovaní Európskej únie sa francúzskym orgánom povoľuje do 1. júla 2014
uplatňovať oslobodenia od dane alebo zníženia dane nazývanej „octroi
de mer“ v prípade výrobkov uvedených v prílohe, ktoré sa vyrábajú na mieste vo
francúzskych zámorských departmentoch Guadeloupe, Guyana, Martinik, Mayotte a
Réunion.“
2. Príloha sa mení takto:
a) V časti A sa dopĺňa tento
bod 5:
„5. Departement Mayotte
0904 11, 0904 12, 0905,1806,
3925 10 00, 3925 90 80, 3926 90 90,
3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90. “
b) V časti B sa dopĺňa tento
bod 5:
„5. Departement Mayotte
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210,
7301, 7312, 7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30,
9403 40, 9406 00 31, 9406 00 38. “
c) V časti C sa dopĺňa tento
bod 5:
„5. Departement Mayotte
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105,
2201, 2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402,
9404 29 90. “
Článok 2
Toto
rozhodnutie sa uplatňuje od 1. januára 2014.
Článok 3
Toto
rozhodnutie je určené Francúzskej republike.
V Bruseli
                                                                       Za
Radu
                                                                       predseda
[1]               Návrh smernice Rady COM(2013) 577 final zo 7. augusta
2013, ktorou sa menia smernice 2006/112/ES a 2008/118/ES, pokiaľ ide o
najvzdialenejšie francúzske regióny, a najmä Mayotte.
[2]               Ú. v. EÚ C [...], [...], s. [...].
[3]               Rozhodnutie Rady 2004/162/ES z 10. februára 2004 o
systéme tzv. octroi de mer (námornej dane) a ktorým sa predlžuje platnosť
rozhodnutia 89/688/EHS (Ú. v. EÚ L 52, 21.2.2004, s. 64).
[4]               Ú. v. EÚ L 204,
31.7.2012, s. 131.
[5]               Podľa zatriedenia nomenklatúry Spoločného
colného sadzobníka.