               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli20. 10. 2020
            COM(2020) 655 final
            2020/0294(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v Spoločnom výbore pre colnú spoluprácu EÚ – Kanada v súvislosti s prijatím rozhodnutia o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.Predmet návrhu

               Tento návrh sa týka rozhodnutia, ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má zaujať v mene Únie v Spoločnom výbore pre spoluprácu v colnej oblasti EÚ – Kanada v súvislosti s plánovaným prijatím rozhodnutia o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie.

               2.Kontext návrhu

               2.1.Dohoda medzi Európskou úniou a Kanadou o spolupráci a vzájomnej pomoci v colných záležitostiach a Dohoda medzi Európskou úniou a Kanadou o spolupráci v colnej oblasti v záležitostiach súvisiacich s bezpečnosťou dodávateľského reťazca

               Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Kanadou o spolupráci a vzájomnej pomoci v colných záležitostiach (ďalej len „CMAA“, z angl. Customs Cooperation and Mutual Assistance in Customs Matters Agreement) má za cieľ rozvíjať dvojstrannú colnú spoluprácu zahŕňajúcu všetky záležitosti týkajúce sa uplatňovania colných predpisov a poskytovať právny základ pre vzájomnú administratívnu pomoc. CMAA nadobudla platnosť v roku 1998.

               2.2.Dohoda medzi Európskou úniou a Kanadou o spolupráci v colnej oblasti v záležitostiach súvisiacich s bezpečnosťou dodávateľského reťazca

               Dohoda medzi Európskou úniou a Kanadou o spolupráci v colnej oblasti v záležitostiach súvisiacich s bezpečnosťou dodávateľského reťazca (ďalej len „SCSA“, z angl. Supply-Chain Security Agreement) má za cieľ zdokonaliť praktické postupy na zaistenie bezpečnosti dodávateľského reťazca, ktoré by zvýšili efektívnosť v colnej oblasti na účely, čím by sa zaistila bezpečnosť kompletného dodávateľského reťazca a uľahčil zákonný dvojstranný obchod. SCSA nadobudla platnosť v roku 2014.

               2.3.Spoločný výbor pre colnú spoluprácu

               Spoločný výbor pre colnú spoluprácu (ďalej len „JCCC“, z angl. Joint Customs Cooperation Committee), zriadený podľa článku 20 CMAA, pozostáva zo zástupcov colných orgánov EÚ a Kanady. Podľa článku 5 SCSA je JCCC oprávnený prijímať rozhodnutia o vzájomnom uznávaní metód riadenia rizika, noriem v oblasti rizika, bezpečnostných kontrol a programov obchodného partnerstva.

               2.4.Pripravovaný akt Spoločného výboru pre colnú spoluprácu

               Na svojom piatom zasadnutí, ktoré je naplánované na jeseň 2020, má JCCC prijať rozhodnutie o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie (ďalej len „pripravovaný akt“).

               Cieľom pripravovaného aktu je posilniť bezpečnosť kompletných medzinárodných dodávateľských reťazcov tým, že colné orgány budú môcť vykonávať účinnejšie hraničné kontroly a zároveň uľahčovať zákonný obchod.

               Pripravovaný akt sa stane pre zmluvné strany záväzným v súlade s článkom 5 SCSA v spojení s článkom 20 CMAA.

               3.Pozícia, ktorá sa má zaujať v mene Únie

               Legislatíva EÚ týkajúca sa schválených hospodárskych subjektov (AEO) bola zavedená zmenou Colného kódexu Spoločenstva Európskej únie [nariadenie (ES) č. 648/2005 prijaté v apríli 2005]. Súčasný právny rámec programu AEO je zahrnutý v Colnom kódexe Únie a jeho vykonávacích ustanoveniach [nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013 z 9. októbra 2013; vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2015/2447 z 24. novembra 2015; delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2015/2446 z 28. júla 2015)] a dopĺňajú ho usmernenia týkajúce sa AEO, ktoré boli prijaté a sú pravidelne aktualizované v rámci skupiny colných expertov. Cieľom programov obchodného partnerstva, akým je program AEO, je uľahčiť činnosť obchodným subjektom, ktoré preukazujú ochotu a úsilie pri zabezpečovaní ich časti medzinárodného dodávateľského reťazca. Podľa databázy schválených hospodárskych subjektov EÚ malo koncom roka 2019 viac ako 9 000 spoločností povolenia AEO pre oblasť bezpečnosti a ochrany.

               Vzájomným uznávaním programov obchodného partnerstva sa zlepšuje bezpečnosť kompletného dodávateľského reťazca a zároveň sa uľahčuje obchod. Upevňuje sa tak prístup dohodnutý v rámci noriem pre zabezpečenie a zjednodušenie celosvetového obchodu Svetovej colnej organizácie (tzv. rámec SAFE). Reaguje sa tým na požiadavky podnikateľskej komunity v EÚ a na celom svete, aby sa normy vykonávali rovnakým spôsobom a aby sa zabránilo šíreniu požiadaviek a postupov špecifických pre jednotlivé krajiny.

               Vzájomné uznávanie programov obchodného partnerstva medzi EÚ a Kanadou je dlhodobý projekt dvojstrannej spolupráce v colnej oblasti, ktorý podporujú podniky EÚ zapojené do transatlantického obchodu s Kanadou, ako aj členské štáty EÚ a Kanada. S nadobudnutím platnosti SCSA v roku 2014 začali Komisia a Kanadský úrad pohraničnej služby pracovať na vzájomnom uznávaní programov. Vykonalo sa hĺbkové porovnanie oboch programov, tak kanadského Partners in Protection, ako aj programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie vrátane viacerých spoločných overovacích návštev v EÚ a Kanade. Posúdenie rovnocennosti kanadského programu Partners in Protection s programom schválených hospodárskych subjektov EÚ bolo dokončené v roku 2015 a závery o rovnocennosti programov boli opätovne potvrdené v roku 2019, keď sa obe strany vzájomne informovali o najnovšom vývoji svojich programov obchodného partnerstva.

               V spoločnom vyhlásení zo samitu EÚ – Kanada zo 17. – 18. júla 2019 sa uvádza, že EÚ a Kanada vyjadrili potešenie nad pokrokom v rokovaniach o vzájomnom uznávaní našich programov schválených hospodárskych subjektov a odhodlanie urýchlene uzavrieť vzájomné uznávanie programov. Ďalej sa v ňom uvádza, že vzájomné uznávanie by zjednodušilo pohraničné postupy a zvýšilo by bezpečnosť dodávateľského reťazca pre registrované kanadské a európske podniky a že spoločne s Komplexnou hospodárskou a obchodnou dohodou medzi EÚ a Kanadou ešte viac uľahčí obojstranný obchod cez Atlantik.

               4.Právny základ

               4.1.Procesnoprávny základ

               4.1.1.Zásady

               V článku 218 ods. 9 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa stanovujú rozhodnutia, ktorými sa určujú „pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie v rámci orgánu zriadeného dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať akty s právnymi účinkami s výnimkou aktov dopĺňajúcich alebo meniacich inštitucionálny rámec danej dohody.“

               Pojem „akty s právnymi účinkami“ zahŕňa akty, ktoré majú právne účinky na základe pravidiel medzinárodného práva, ktorým sa riadi predmetný orgán. Zahŕňa aj nástroje, ktoré nemajú záväzný účinok podľa medzinárodného práva, ale „môžu rozhodujúcim spôsobom ovplyvniť obsah právnej úpravy prijatej normotvorcom EÚ“
                  1
               .

               4.1.2.Uplatnenie na tento prípad

               JCCC je orgán zriadený dohodou, konkrétne CMAA.

               Akt, ktorý má JCCC prijať, predstavuje akt s právnymi účinkami.

               Pripravovaný akt bude pre zmluvné strany záväzný podľa medzinárodného práva v súlade s článkom 5 SCSA v spojení s článkom 20 CMAA.

               Pripravovaný akt nedopĺňa ani nemení inštitucionálny rámec CMAA.

               Procesnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 218 ods. 9 ZFEÚ.

               4.2.Hmotnoprávny základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotnoprávny základ rozhodnutia podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ závisí predovšetkým od cieľa a obsahu pripravovaného aktu, v súvislosti s ktorým sa zaujíma pozícia v mene Únie. Ak pripravovaný akt sleduje dva ciele alebo obsahuje dve zložky a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno určiť ako hlavnú, zatiaľ čo druhý cieľ alebo druhá zložka je len vedľajšia, rozhodnutie podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ musí byť založené na jedinom hmotnoprávnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka.

               4.2.2.Uplatnenie na tento prípad

               Hlavný cieľ a obsah pripravovaného aktu sa týkajú spoločnej obchodnej politiky.

               Hmotnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 207 ZFEÚ, najmä článok 207 ods. 4 prvý pododsek.

               4.3.Záver

               Právnym základom navrhovaného rozhodnutia by mal byť článok 207 ZFEÚ, najmä článok 207 ods. 4 prvý pododsek, v spojení s článkom 218 ods. 9 ZFEÚ.

               2020/0294 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v Spoločnom výbore pre colnú spoluprácu EÚ – Kanada v súvislosti s prijatím rozhodnutia o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 207 ods. 4 prvý pododsek v spojení s jej článkom 218 ods. 9,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               keďže:

               (1)Dohodu medzi Európskym spoločenstvom a Kanadou o spolupráci a vzájomnej pomoci v colných záležitostiach (ďalej len „CMAA“) uzavrela Únia rozhodnutím Rady 98/18/ES z 27. novembra 1997
                  2
                a uvedená dohoda nadobudla platnosť 1. januára 1998.

               (2)V článku 2 CMAA sa colné orgány vyzývajú, aby rozvíjali spoluprácu v colnej oblasti v najširšom možnom rozsahu.

               (3)Podľa článku 20 CMAA bol zriadený Spoločný výbor pre colnú spoluprácu (ďalej len „JCCC“), ktorý môže prijať opatrenia potrebné na spoluprácu v colnej oblasti.

               (4)Dohodu medzi Európskou úniou a Kanadou o spolupráci v colnej oblasti v záležitostiach súvisiacich s bezpečnosťou dodávateľského reťazca (ďalej len „SCSA“) uzavrela Únia rozhodnutím Rady 2014/941/EÚ z 27. júna 2013 a uvedená dohoda nadobudla platnosť v roku 2014.

               (5)Podľa článku 5 SCSA je JCCC oprávnený prijímať rozhodnutia o vzájomnom uznávaní metód riadenia rizika, noriem v oblasti rizika, bezpečnostných kontrol a programov obchodného partnerstva.

               (6)Navrhuje sa, aby JCCC prijal na svojom piatom zasadnutí rozhodnutie o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie.

               (7)Je vhodné stanoviť pozíciu, ktorá sa má zaujať v mene Únie v JCCC, keďže rozhodnutie o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie bude mať právne účinky,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Pozícia, ktorá sa má zaujať v mene Únie na zasadnutí Spoločného výboru pre colnú spoluprácu zriadeného Dohodou medzi Európskym spoločenstvom a Kanadou o spolupráci a vzájomnej pomoci v colných záležitostiach v súvislosti so vzájomným uznávaním programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie, je založená na pripojenom návrhu rozhodnutia Spoločného výboru pre colnú spoluprácu.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie je určené Komisii.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)

                        Rozsudok Súdneho dvora zo 7. októbra 2014, Nemecko/Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (2)

                        Ú. v. ES L 7, 13.1.1998, s. 37.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli20. 10. 2020
            COM(2020) 655 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu rozhodnutia Rady
            o pozícii, ktorá sa má zaujať v mene Európskej únie v Spoločnom výbore pre colnú spoluprácu EÚ – Kanada v súvislosti s prijatím rozhodnutia o vzájomnom uznávaní programu Kanady Partners in Protection a programu schválených hospodárskych subjektov Európskej únie

               NÁVRH

               ROZHODNUTIA č. […/2020] SPOLOČNÉHO VÝBORU KANADY A EURÓPSKEJ ÚNIE PRE COLNÚ SPOLUPRÁCU O VZÁJOMNOM UZNÁVANÍ PROGRAMU KANADY PARTNERS IN PROTECTION A PROGRAMU SCHVÁLENÝCH HOSPODÁRSKYCH SUBJEKTOV EURÓPSKEJ ÚNIE

               SPOLOČNÝ VÝBOR PRE COLNÚ SPOLUPRÁCU (ďalej len „JCCC“),

               so zreteľom na Dohodu medzi Európskym spoločenstvom a Kanadou o spolupráci a vzájomnej pomoci v colných záležitostiach, podpísanú v Ottawe 4. decembra 1997, (ďalej len „CMAA“), a najmä na jej článok 20, ktorým sa zriaďuje JCCC pozostávajúci zo zástupcov colných orgánov zmluvných strán CMAA,

               so zreteľom na Dohodu medzi Európskou úniou a Kanadou o spolupráci v colnej oblasti v záležitostiach súvisiacich s bezpečnosťou dodávateľského reťazca, podpísanú v Bruseli 4. marca 2013 (ďalej len „SCSA“), a najmä na jej článok 5 a ustanovenia týkajúce sa vzájomného uznávania programov bezpečnosti dodávateľského reťazca a príslušnej výmeny informácií a údajov v článku 4 písm. c), d) a f),

               uznávajúc, že Európska únia (ďalej len „EÚ“) a Kanada (ďalej len „zmluvné strany“) sa zaväzujú k posilneniu colnej spolupráce v súlade s dohodami CMAA a SCSA,

               potvrdzujúc záväzok zmluvných strán uľahčovať obchod a zvyšovať bezpečnosť dodávateľského reťazca prostredníctvom programov obchodného partnerstva,

               potvrdzujúc, že bezpečnosť, ochrana a uľahčenie medzinárodného dodávateľského reťazca sa môžu výrazne zlepšiť pomocou vzájomného uznávania príslušných programov obchodného partnerstva, konkrétne programu Partners in Protection (ďalej len „PIP“) v Kanade a programu schválených hospodárskych subjektov (ďalej len „AEO“) v EÚ,

               potvrdzujúc, že programy AEO a PIP sa zakladajú na medzinárodne uznávaných bezpečnostných normách, za ktoré sa zasadzuje rámec noriem na zabezpečenie a uľahčenie globálneho obchodu (Framework of Standards to Secure and Facilitate Global Trade, tzv. rámec SAFE), ktorý prijala Svetová colná organizácia v júni 2005,

               berúc do úvahy, že z návštev na mieste a zo spoločného hodnotenia programu AEO v EÚ a programu PIP v Kanade vyplynulo, že ich kvalifikačné normy na bezpečnostné a ochranné účely sú zlučiteľné a vedú k rovnocenným výsledkom,

               berúc do úvahy, že vzájomné uznávanie umožňuje zmluvným stranám poskytovať výhody hospodárskym subjektom, ktoré investovali do bezpečnosti dodávateľského reťazca a získali povolenia na základe svojich príslušných programov,

               ROZHODOL TAKTO:

               Článok 1

               Vymedzenie pojmov

               Na účely tohto rozhodnutia:

               „Colný orgán“ je colný orgán vymedzený v článku 1 SCSA, ďalej spoločne len „colné orgány“ a jednotlivo len „colný orgán“;

               „hospodársky subjekt“ je strana zapojená do medzinárodnej prepravy tovaru;

               „osobné údaje“ sú všetky informácie, ktoré sa týkajú identifikovanej alebo identifikovateľnej osoby;

               „program“ je:

               a) v EÚ: program AEO, ktorý sa vzťahuje na povolenie AEO – Bezpečnosť a ochrana a na kombinované povolenie AEO – Zjednodušené colné postupy, bezpečnosť a ochrana (AEOC/AEOS);

               b) v Kanade: program PIP; a

               „členovia programu“ sú hospodárske subjekty, ktoré majú status člena programu AEO v EÚ a status člena programu PIP v Kanade, ako sa uvádzajú vo vymedzení pojmu „program“, keď sa na ne odkazuje kolektívne.

               Článok 2

               Vzájomné uznávanie a vykonávanie rozhodnutia

               1. Každá zmluvná strana uznáva prostredníctvom svojho colného orgánu program druhej zmluvnej strany za zlučiteľný a rovnocenný so svojím programom a s členmi programu druhej zmluvnej strany zaobchádza spôsobom, ktorý je v súlade s článkom 4.

               2. Zmluvné strany vykonávajú toto rozhodnutie prostredníctvom svojich príslušných colných orgánov.

               Článok 3

               Zlučiteľnosť

               Colné orgány spolupracujú s cieľom zachovať zlučiteľnosť a rovnocennosť svojich programov, najmä pokiaľ ide o tieto záležitosti:

               a) postup žiadania o udelenie členstva;

               b) posudzovanie žiadostí a

               c) udelenie členstva a správu statusu členstva.

               Článok 4

               Výhody

               1. Každý colný orgán poskytne členom programu colného orgánu druhej strany výhody, ktoré sú porovnateľné s výhodami, ktoré poskytuje členom svojho programu.

               2. K výhodám uvedeným v odseku 1 patrí:

               a) priaznivé zohľadnenie schváleného statusu člena programu, ktorý udelil colný orgán druhej strany, pri posudzovaní rizika, ktoré môže viesť k obmedzeniu inšpekcií alebo kontrol, a prípadne ďalších opatrení týkajúcich sa bezpečnosti a ochrany;

               b) priaznivé zohľadnenie schváleného statusu člena programu, ktorý udelil colný orgán druhej strany, pri posudzovaní požiadaviek na obchodného partnera platných pre žiadateľov v rámci svojho vlastného programu;

               c) úsilie zohľadniť schválený status člena programu, ktorý udelil colný orgán druhej strany, pri zabezpečovaní prednostného zaobchádzania s členmi programu a ich zásielkami, podľa uváženia colného orgánu poskytujúceho výhody, ktoré môžu zahŕňať prioritnú prehliadku, urýchlené spracovanie a urýchlené prepustenie zásielok spojených s členom programu, a

               d) úsilie zriadiť mechanizmus kontinuity činnosti s cieľom zaistiť pre členov programu a ich zásielky v prípade, že to colný orgán poskytujúci výhody považuje za vhodné, zrýchlené colné konanie pri obnove služieb po narušení medzinárodného obchodu v dôsledku zvýšeného stupňa stavu pohotovosti, uzatvorenia hraníc alebo prírodných katastrof, prípadov urgentného rizika alebo iných závažných udalostí.

               3. V nadväznosti na proces preskúmania uvedený v článku 7 ods. 2 môžu colné orgány každej zmluvnej strany v rámci možností poskytnúť v spolupráci s inými štátnymi orgánmi na svojom území ďalšie výhody, ktoré môžu zahŕňať zefektívnenie procesov a zvýšenie predvídateľnosti pohybu na hraniciach.

               4. Každý colný orgán:

               a) môže pozastaviť výhody poskytované členom programu colného orgánu druhej strany podľa tohto rozhodnutia,

               b) oznámi v primeranom čase colnému orgánu druhej strany pozastavenie opísané v písmene a) a dôvody pozastavenia a

               c) k pozastaveniu podľa písmena a) môže pristúpiť iba z dôvodov zodpovedajúcim tým, pre ktoré by tento orgán pozastavil výhody členom svojho programu.

               5. Každý colný orgán, ak to považuje za vhodné, oznámi colnému orgánu druhej strany nezrovnalosti týkajúce sa členov programu colného orgánu druhej strany s cieľom zabezpečiť okamžitú analýzu primeranosti výhod a statusu, ktoré udelil colný orgán druhej strany.

               6. V záujme väčšej istoty treba uviesť, že toto rozhodnutie zmluvnej strane ani colnému orgánu nebráni v tom, aby požiadal o informácie podľa CMAA alebo iného uplatniteľného nástroja medzi zmluvnými stranami alebo medzi colnými orgánmi.

               Článok 5

               Výmena informácií a komunikácia

               1. Na účely účinného vykonávania tohto rozhodnutia colné orgány zintenzívnia komunikáciu týmito spôsobmi:

               a) poskytujú si navzájom podrobné informácie o členoch svojich programov podľa článku 5 ods. 3,

               b) navzájom si včas poskytujú aktualizované informácie o fungovaní a vývoji svojich programov,

               c) vymieňajú si informácie o bezpečnosti dodávateľského reťazca a trendoch a

               d) zabezpečujú účinnú komunikáciu medzi príslušnými útvarmi Európskej komisie a colným orgánom Kanady s cieľom zlepšiť postupy riadenia rizík so zreteľom na bezpečnosť dodávateľského reťazca.

               2. Výmena informácií a komunikácia v rámci tohto rozhodnutia sa uskutočňujú medzi príslušnými útvarmi Európskej komisie a colným orgánom Kanady, pokiaľ sa spoločne nerozhodne inak pred niektorou výmenou informácií alebo komunikáciou.

               3. Po získaní súhlasu od člena svojho programu každý colný orgán pošle colnému orgánu druhej strany výlučne tieto údaje o danom členovi programu:

               a) meno,

               b) adresu,

               c) status členstva (povolené, pozastavené, odvolané alebo zrušené),

               d) dátum validácie alebo povolenia, ak je k dispozícii,

               e) jedinečné identifikačné číslo (napríklad číslo PIP, EORI alebo AEO) a

               f) ďalšie údaje, ktoré môžu vzájomne stanoviť colné orgány s ohľadom, ak je to vhodné, na nevyhnutné bezpečnostné opatrenia.

               V záujme väčšej istoty treba uviesť, že k údajom v písmene c) nepatria dôvody pozastavenia, odvolania či zrušenia členstva.

               4. Colné orgány si informácie uvedené v odseku 3 vymieňajú systematicky elektronickými prostriedkami.

               Článok 6

               Zaobchádzanie s informáciami

               1. Každý colný orgán musí:

               a) pokiaľ nie je v tomto rozhodnutí stanovené inak, používať všetky informácie, a to vrátane všetkých osobných údajov, získaných podľa tohto rozhodnutia výlučne na účely jeho vykonávania vrátane monitorovania a podávania správ a

               b) bez ohľadu na písmeno a) získať predchádzajúce písomné schválenie na použitie informácií na iné účely od colného orgánu, ktorý tieto informácie odoslal. Toto použitie potom podlieha akýmkoľvek obmedzeniam stanoveným týmto orgánom.

               2. Každý colný orgán musí:

               a) zaobchádzať s informáciami získanými podľa tohto rozhodnutia ako s dôvernými a

               b) zabezpečiť aspoň takú úroveň ochrany v prípade informácií získaných podľa tohto rozhodnutia, ako zabezpečuje v prípade informácií získaných od členov svojho programu.

               3. Bez ohľadu na odsek 1 písm. a) colný orgán môže použiť informácie získané podľa tohto rozhodnutia v akomkoľvek súdnom alebo správnom konaní začatom z dôvodu porušenia colných zákonov svojej zmluvnej strany, a to aj vo svojich záznamoch o dôkazoch, v správach a svedectvách. Pred takýmto použitím colný orgán, ktorému boli tieto informácie doručené, informuje colný orgán, ktorý tieto informácie odoslal.

               4. Každý colný orgán musí:

               a) zverejniť informácie získané na základe tohto rozhodnutia len na ten účel, na ktorý boli prijaté, a

               b) bez ohľadu na písmeno a), ak sa od colného orgánu vyžaduje, aby zverejnil informácie v súdnych alebo správnych konaniach alebo ak sa to vyžaduje podľa právnych predpisov jeho zmluvnej strany, informovať o zverejnení colný orgán, ktorý odoslal tieto informácie, vopred a písomnou formou, pokiaľ mu v tom nebránia právne predpisy alebo prebiehajúce prešetrovanie, V takom prípade informuje colný orgán, ktorý odoslal informácie, čo najskôr po zverejnení.

               5. Každý colný orgán musí:

               a) zabezpečiť, aby informácie, ktoré odosiela, boli presné a pravidelne aktualizované,

               b) prijať alebo zachovať vhodné postupy vymazávania informácií,

               c) bezodkladne informovať colný orgán druhej strany, ak zistí, že informácie, ktoré odoslal druhému colnému orgánu sú nepresné, neúplné, nespoľahlivé alebo ak je ich prijatie alebo ďalšie použitie v rozpore s týmto rozhodnutím,

               d) prijať všetky opatrenia, ktoré považuje za vhodné, vrátane doplnenia, vymazania alebo opravy informácií uvedených v písmene c), aby sa zabránilo nesprávnemu spoliehaniu sa na takéto informácie, a

               e) uchovávať informácie získané na základe tohto rozhodnutia len tak dlho, ako je to potrebné na účely vykonávania tohto rozhodnutia okrem prípadov, keď sa to podľa právnych predpisov jeho zmluvnej strany alebo na účely súdneho alebo správneho konania vyžaduje inak.

               6. V nadväznosti na odseky 4 a 5 musí každý colný orgán zabezpečiť najmä, aby:

               a) boli zavedené bezpečnostné opatrenia (vrátane elektronických zabezpečení), ktoré kontrolujú podľa zásady „vedieť len to najnutnejšie“ prístup k informáciám získaným od colného orgánu druhej strany na základe tohto rozhodnutia,

               b) informácie získané od colného orgánu druhej strany na základe tohto rozhodnutia boli chránené pred neoprávneným prístupom, šírením, pozmenením, vymazaním alebo zničením,

               c) sa informácie získané od colného orgánu druhej strany na základe tohto rozhodnutia nezverejnili žiadnej súkromnej osobe alebo strane, žiadnemu štátu či medzinárodnému orgánu, ktorý nie je zmluvnou stranou CMAA alebo SCSA, ani žiadnemu inému verejnému orgánu EÚ alebo Kanady s výnimkou prípadov, keď sa to vyžaduje v súdnych alebo správnych konaniach, alebo ak sa to vyžaduje podľa právnych predpisov jeho zmluvnej strany, a

               d) sa informácie získané od colného orgánu druhej strany na základe tohto rozhodnutia vždy uchovávali v zabezpečených systémoch uchovávania, a to v elektronickej alebo v papierovej podobe, a aby sa o každom prístupe k informáciám získaným od colného orgánu druhej strany a o každom ich zverejnení a použití viedli záznamy alebo dokumentácia.

               7. Každý colný orgán musí:

               a) zabezpečiť, aby sa s osobnými údajmi člena programu druhého colného orgánu, pokiaľ ide o prístup k nim, ich opravu a časový údaj, kedy k nim prišlo, alebo dočasné pozastavenie ich používania, zaobchádzalo spôsobom, ktorý je prinajmenšom rovnocenný so spôsobom zaobchádzania s osobnými údajmi vlastných členov programu, a

               b) uverejniť informácie s cieľom oboznámiť členov svojho programu o postupe, ktorý sa podľa právnych predpisov jeho zmluvnej strany uplatňuje pri žiadostiach podľa písmena a).

               8. Každý colný orgán zabezpečí, aby mali členovia programu, pokiaľ ide o ich osobné údaje, prístup k administratívnemu prostriedku nápravy alebo súdnemu preskúmaniu bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť alebo krajinu pobytu.

               9. Colné orgány uverejnia informácie s cieľom oboznámiť členov programu s možnosťami, ako sa domáhať administratívneho prostriedku nápravy alebo súdneho preskúmania.

               10. Dodržiavanie ustanovení článku 6 každým colným orgánom podlieha preskúmaniu zo strany jeho príslušného orgánu, čím sa zabezpečí, aby sťažnosti týkajúce sa nedodržiavania ustanovení o zaobchádzaní s informáciami boli prijaté, vyšetrené, aby sa na ne odpovedalo a aby sa prijali príslušné nápravné opatrenia. Sú to tieto orgány:

               a) v EÚ: európsky dozorný úradník pre ochranu údajov alebo jeho nástupca a orgány členských štátov EÚ na ochranu údajov;

               b) v Kanade: sekcia pre opravné prostriedky alebo jej nástupca v rámci colného orgánu Kanady.

               Článok 7

               Konzultácia a revízia

               1. Všetky otázky týkajúce sa vykonávania tohto rozhodnutia riešia colné orgány prostredníctvom konzultácií pod záštitou JCCC.

               2. JCCC pravidelne preskúmava vykonávanie tohto rozhodnutia. Postupy preskúmania môžu zahŕňať najmä:

               a) spoločné overovania s cieľom identifikovať slabé a silné stránky, pokiaľ ide o vzájomné uznávanie subjektov,

               b) výmenu názorov na informácie, ktoré sa vymieňajú, a na výhody poskytované členom programu vrátane akýchkoľvek budúcich informácií alebo budúcich výhod v súlade článkom 4,

               c) výmenu názorov na bezpečnostné opatrenia, ako sú protokoly, podľa ktorých treba postupovať počas vážnej bezpečnostnej udalosti a po nej (obnovenie obchodných činností), alebo okolnosti, ktoré opodstatňujú pozastavenie vzájomného uznávania subjektov,

               d) skúmanie pozastavenia výhod uvedených v článku 4 tohto rozhodnutia a

               e) preskúmanie vykonávania článku 6.

               Článok 8

               Všeobecné ustanovenia

               Týmto rozhodnutím sa vytvárajú len práva a povinnosti medzi Kanadou a EÚ podľa medzinárodného práva.

               Článok 9

               Záverečné ustanovenia

               1. Toto rozhodnutie nadobudne platnosť v prvý deň mesiaca nasledujúceho po dni, keď Kanada oznámila EÚ ukončenie postupov potrebných na nadobudnutie jeho platnosti.

               2. JCCC môže toto rozhodnutie zmeniť. Zmeny nadobudnú platnosť v súlade s postupom ustanoveným v odseku 1.

               3. Colný orgán môže kedykoľvek pozastaviť spoluprácu podľa tohto rozhodnutia tým, že písomne informuje colný orgán druhej strany tridsať (30) dní vopred. Takéto písomné oznámenie poskytujú príslušné útvary Európskej komisie colnému orgánu Kanady alebo colný orgán Kanady príslušným útvarom Európskej komisie. Bez ohľadu na pozastavenie účinnosti tohto rozhodnutia musia colné orgány na zabezpečenie ochrany informácií naďalej dodržiavať článok 6 ods. 1, článok 6 ods. 2, článok 6 ods. 4 a článok 6 ods. 6.

               4. Zmluvná strana môže kedykoľvek vypovedať toto rozhodnutie príslušným oznámením druhej zmluvnej strane diplomatickou cestou. Platnosť rozhodnutia sa skončí tridsať (30) dní po doručení písomného oznámenia druhej zmluvnej strane. Bez ohľadu na vypovedanie tohto rozhodnutia musia colné orgány na zabezpečenie ochrany informácií naďalej dodržiavať článok 6 ods. 2, článok 6 ods. 4 a článok 6 ods. 6.

               V xxxx [deň] [mesiac] 20.. v dvoch vyhotoveniach v anglickom a francúzskom jazyku, pričom obe znenia sú rovnako autentické.

               SPOLOČNÝ VÝBOR PRE COLNÚ SPOLUPRÁCU KANADA – EÚ

               V mene EÚ

                     V mene Kanady

               (spolupredsedovia)


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli30. 11. 2020
            COM(2020) 769 final
            2020/0341(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o uzavretí v mene Európskej únie Protokolu, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               •Dôvody a ciele návrhu

                  V súlade s rozhodnutím Rady (EÚ) 2020/[DOPLNIŤ REFERENČNÉ číslo] (
                     1
                  ) podpísala Únia [… 2020] Protokol, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva, s výhradou jeho uzavretia k neskoršiemu dátumu.

                  Geografický rozsah pôsobnosti dohody Interbus je obmedzený na členské krajiny Európskej konferencie ministrov dopravy (ECMT) a krajiny uvedené v článku 30 ods. 2 dohody Interbus. Okrem Európskej únie sú v súčasnosti zmluvnými stranami dohody Albánska republika, Andorrské kniežatstvo, Bosna a Hercegovina, Čierna Hora, Moldavská republika, Severomacedónska republika, Turecká republika a Ukrajina.

               K dohode Interbus môžu pristúpiť krajiny, ktoré sú riadnymi členmi ECMT.

               Marocké kráľovstvo nie je riadnym členom ECMT, ale má v jej rámci štatút pozorovateľa.

               Dohoda Interbus by mala poskytnúť jasný právny základ pre pristúpenie Marockého kráľovstva k nej.

                  Protokolom sa Marocké kráľovstvo pridáva do zoznamu krajín uvedených v článku 30 ods. 2, ktoré môžu pristúpiť k dohode Interbus. Na zozname v článku 30 ods. 2 už figuruje Republika San Marino, Andorrské kniežatstvo a Monacké kniežatstvo.

                  Prípadné pristúpenie Marockého kráľovstva (
                     2
                  ) k dohode Interbus prispeje k ďalšiemu rozvoju vzťahov v oblasti medzinárodnej osobnej dopravy, cestovného ruchu a kultúrnej výmeny nad rámec týchto krajín, ktoré sú v súčasnosti zmluvnými stranami dohody Interbus, a uľahčí ich organizáciu.

                  Treba skutočne pripomenúť, že medzinárodná preprava cestujúcich autokarmi a autobusmi je dôležitým sektorom, ktorý zabezpečuje mobilitu občanom Únie za prijateľnú cenu. Občania EÚ, zahraniční turisti, odvetvie cestovného ruchu aj európske regióny by mali z jej ďalšieho vývoja za hranicami EÚ rovnaký prospech.

                  Možnosť prístupu na trh by sa mala Marockému kráľovstvu ponúknuť na základe ustanovení dohody Interbus pod podmienkou implementácie acquis EÚ v oblasti cestnej osobnej dopravy, vrátane bezpečnosti cestnej premávky, technických ustanovení, kvalifikácie vodiča, sociálnych pravidiel, práv cestujúcich, životného prostredia a prístupu k povolaniu.

                  S cieľom zabrániť problémom s riadením by všetky zmluvné strany dohody Interbus mali podpísať a schváliť alebo ratifikovať protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva pred pristúpením tejto krajiny.

                  S cieľom umožniť zmluvným stranám dohody Interbus podpísať a uzavrieť protokol je vhodné, aby sa v protokole nestanovovalo konkrétne obdobie, počas ktorého je otvorený na podpis.

                  Protokol nadobúda platnosť prvým dňom mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom ho podpísali a schválili alebo ratifikovali všetky zmluvné strany Interbus.

                  Jedna zmluvná strana zmenila svoj názov na Severomacedónsku republiku, čo by sa malo zohľadniť aj v protokole.

                  V protokole sa teraz tiež uvádza, že Andorrské kniežatstvo sa stalo zmluvnou stranou dohody Interbus.

               •Súlad s existujúcimi ustanoveniami v tejto oblasti politiky

                  Protokol je v súlade s politikou EÚ v oblasti cestnej dopravy a dopĺňa ju. Podporuje sa v ňom prístup krajín susediacich s EÚ na trh osobnej dopravy v EÚ (a naopak) vytvorením regulačného rámca na účely organizovania cezhraničného cestovného ruchu v oboch smeroch.

               •Súlad s ostatnými politikami Únie

                  Návrh je v súlade so susedskou politikou EÚ a jej vonkajšími vzťahmi.

               2.VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

               •Získavanie a využívanie expertízy a posúdenie vplyvu

                  Očakávaný celkový vplyv je pozitívny: pristúpením novej krajiny k dohode Interbus vzniknú nové príležitosti pre súčasné zmluvné strany aj pre Marocké kráľovstvo. Keďže sa tým umožní rozšírenie acquis EÚ v oblasti osobnej dopravy na uvedenú krajinu, bude to mať pozitívny vplyv na technické, hospodárske a sociálne podmienky, za ktorých sa príslušná doprava prevádzkuje. Celkový vplyv na životné prostredie by bol obmedzený.

                  Prevádzkovateľmi môžu byť rovnako ako doteraz MSP s menším vozovým parkom autobusov alebo autokarov alebo väčšie spoločnosti s väčším vozovým parkom.

               •Zjednodušenie

                  Rozšírením geografického rozsahu pôsobnosti pravidiel uplatniteľných na príležitostnú autokarovú a autobusovú prepravu cestujúcich podľa dohody Interbus sa zjednoduší prevádzka takejto dopravy s inou treťou krajinou.

               3.PRÁVNE PRVKY NÁVRHU

               Právny základ

               Právnym základom je Zmluva o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ), a najmä hmotnoprávny základ v článku 91 ZFEÚ v spojení s článkom 218 ods. 6 písm. a) ZFEÚ.

               •Výber nástroja

                  V článku 218 ods. 6 písm. a) ZFEÚ sa stanovuje, že uplatniteľným nástrojom je rozhodnutie Rady.

               4.VPLYV NA ROZPOČET

               Žiadny.

               5.NEPOVINNÉ PRVKY

               •Spôsob monitorovania, hodnotenia a podávania správ

               Fungovanie dohody Interbus bude každých päť rokov hodnotiť spoločný výbor zriadený v článku 23 dohody.

               Ďalší postup

               Komisia sa domnieva, že treba začať postup, ktorého cieľom bude uzavrieť protokol. Preto Komisia predkladá Rade tento návrh rozhodnutia Rady o uzavretí v mene Únie Protokolu, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva.

               •Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu

               Osobitné ustanovenia navrhovaného rozhodnutia Rady:

               ·Článkom 1 rozhodnutia Rady sa stanovuje uzatvorenie v mene Únie Protokolu, ktorým sa mení dohoda Interbus zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva.

               ·Článok 2 sa týka právomoci uzavrieť protokol.

               ·Článkom 3 sa stanovuje nadobudnutie účinnosti rozhodnutia Rady.

               Osobitné ustanovenia protokolu:

               ·V článku 1 sa stanovuje zmena dohody Interbus o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi, ktorá spočíva v poskytnutí možnosti Marockému kráľovstvu pristúpiť k dohode.

               ·Články 2 až 6 upravujú administratívne postupy nadobudnutia platnosti protokolu, stanovujú, že všetky zmluvné strany musia protokol podpísať, pristúpiť k nemu alebo ho ratifikovať pred nadobudnutím jeho platnosti, a teda že Marocké kráľovstvo sa môže pripojiť k dohode, a obsahujú ustanovenia o jazykovom režime.

               ·V článku 7 sa stanovuje, že týmto protokolom sa nahrádza protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva, ktorý bol otvorený na podpis od 16. júla 2018 do 16. apríla 2019.

               2020/0341 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o uzavretí v mene Európskej únie Protokolu, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 91 v spojení s článkom 218 ods. 6 písm. a),

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu,

               keďže:

               1.V súlade s rozhodnutím Rady (EÚ) 2020/[DOPLNIŤ REFERENČNÉ číslo] (
                  3
               ) podpísala Únia [dátum 2020] Protokol, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva (ďalej len „protokol“), s výhradou jeho uzavretia k neskoršiemu dátumu.

               2.S cieľom zabrániť problémom s riadením by všetky zmluvné strany dohody Interbus museli podpísať a schváliť alebo ratifikovať protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva pred nadobudnutím platnosti a pristúpením tejto krajiny. Neexistuje žiadne konkrétne obdobie, počas ktorého bude protokol otvorený na podpis. Protokol nadobudne platnosť v prvý deň mesiaca nasledujúceho po ratifikácii všetkými zmluvnými stranami.

               3.Protokol okrem toho zohľadňuje zmenu názvu zmluvnej strany, Severného Macedónska. V protokole sa teraz tiež odkazuje na Andorrské kniežatstvo, ktoré sa stalo zmluvnou stranou dohody Interbus.

               4.Z dôvodu zrozumiteľnosti a s cieľom uľahčiť podpis a nadobudnutie platnosti protokolu sa považuje za vhodné, aby sa pripravil nový protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva, ktorým by sa nahradil protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva, ktorý bol otvorený na podpis od 16. júla 2018 do 16. apríla 2019.

               5.Prípadné pristúpenie Marockého kráľovstva k dohode Interbus by malo prispieť k rozvoju vzťahov v oblasti medzinárodnej osobnej dopravy, cestovného ruchu a kultúrnej výmeny nad rámec týchto krajín, ktoré sú v súčasnosti zmluvnými stranami dohody Interbus. Prípadné pristúpenie Marockého kráľovstva k dohode Interbus by malo tiež pomôcť rozšíriť acquis Únie v oblasti osobnej dopravy na túto krajinu. Malo by mať pozitívny účinok na technické, ekonomické a sociálne podmienky, za ktorých sa príslušné operácie vykonávajú. Marockému kráľovstvu, ktoré má v rámci Európskej konferencie ministrov dopravy štatút pozorovateľa, by sa preto mala poskytnúť príležitosť pristúpiť k dohode Interbus.

               6.Protokol by sa mal preto schváliť v mene Únie,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Týmto sa v mene Únie schvaľuje Protokol, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva.

               Text protokolu je pripojený k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Predseda Rady určí osobu oprávnenú uložiť v mene Európskej únie schvaľovaciu listinu stanovenú v článku 3 protokolu s cieľom vyjadriť súhlas Európskej únie s tým, že bude týmto protokolom viazaná.

               Článok 3

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia
                  4
               .

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)

                        Ú. v. EÚ L […], […], s. […].

                     (2)

                        Vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora vo veciach C-266/16, C-104/16P, T-275/18 a T-180/14 sa dohoda bude uplatňovať na území Marockého kráľovstva, ale nebude sa uplatňovať na nesamosprávnom území Západnej Sahary.

                     (3)

                        Rozhodnutie Rady (EÚ) 2020/[DOPLNIŤ REFERENČNÉ číslo] z [dátum] o podpise Protokolu, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva (Ú. v. EÚ L, .2020, s. ).

                     (4)

                        Deň nadobudnutia platnosti protokolu uverejní Generálny sekretariát Rady v Úradnom vestníku Európskej únie.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli30. 11. 2020
            COM(2020) 769 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu ROZHODNUTIA RADY
            o uzavretí v mene Európskej únie Protokolu, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva

               PROTOKOL,

               KTORÝM SA MENÍ DOHODA O MEDZINÁRODNEJ PRÍLEŽITOSTNEJ PREPRAVE CESTUJÚCICH AUTOKARMI A AUTOBUSMI (DOHODA INTERBUS) ZAHRNUTÍM MOŽNOSTI PRISTÚPENIA MAROCKÉHO KRÁĽOVSTVA

               ZMLUVNÉ STRANY

               SO ZRETEĽOM na Dohodu o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus)
                  1
                a na jej nadobudnutie platnosti 1. januára 2003
                  2
               ,

               SO ZRETEĽOM na vôľu ďalej rozvíjať vzťahy v oblasti medzinárodnej osobnej dopravy, cestovný ruch a kultúrnu výmenu nad rámec krajín, ktoré sú v súčasnosti oprávnené na pristúpenie,

               SO ŽELANÍM umožniť pristúpenie Marockého kráľovstva k dohode Interbus,

               BERÚC DO ÚVAHY, že Protokol, ktorým sa mení Dohoda o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva (ďalej len „protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva“), bol otvorený na podpis v Bruseli od 16. júla 2018 do 16. apríla 2019,

               UZNÁVAJÚC, že počas uvedeného obdobia nepodpísali protokol o Marockom kráľovstve všetky zmluvné strany,

               ŽELAJÚC SI umožniť všetkým zmluvným stranám podpísať protokol,

               BERÚC DO ÚVAHY, že by bolo vhodnejšie, aby protokol týkajúci sa Marockého kráľovstva nadobudol platnosť po ratifikácii protokolu všetkými zmluvnými stranami dohody Interbus,

               keďže:

               (1)Možnosť pristúpiť k Dohode Interbus majú iba členovia Európskej konferencie ministrov dopravy (CEMT) a niektoré iné európske krajiny stanovené v uvedenej dohode.

               (2)Napriek tomu, že Marocké kráľovstvo má v rámci ECMT štatút pozorovateľa, nie je jej členom a v tomto štádiu teda nie je ani oprávnené pristúpiť k dohode Interbus.

               (3)Dohoda Interbus by sa mala zmeniť, aby sa umožnilo pristúpenie Marockého kráľovstva k nej,

               SA ROZHODLI zodpovedajúcim spôsobom zmeniť dohodu Interbus a

               DOHODLI SA TAKTO:

               Článok 1

               V článku 30 Dohody o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) sa odsek 2 nahrádza takto:

               „Táto dohoda je taktiež otvorená na pristúpenie pre Republiku San Marino, Kniežatstvo Andorra, Monacké kniežatstvo a Marocké kráľovstvo.“.

               VŠEOBECNÉ A ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA

               Článok 2

               Tento protokol je otvorený na podpis zmluvnými stranami dohody Interbus na Generálnom sekretariáte Rady Európskej únie, ktorý koná ako depozitár protokolu.

               Článok 3

               Tento protokol podlieha podpisu, schváleniu alebo ratifikácii signatármi v súlade s ich vlastnými postupmi. Doklady o schválení alebo ratifikovaní sa uložia u depozitára protokolu, ktorý túto skutočnosť oznámi všetkým ostatným zmluvným stranám.

               Článok 4

               Tento protokol nadobúda platnosť v prvý deň mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom všetky zmluvné strany uložili svoje listiny o schválení alebo ratifikácii na Generálnom sekretariáte Rady Európskej únie.

               Článok 5

               Tento protokol, vyhotovený v anglickom, francúzskom a nemeckom jazyku, pričom všetky tieto znenia sú rovnako autentické, sa uloží u depozitára, ktorý odovzdá každej zmluvnej strane overenú kópiu.

               Článok 6

               Každá zmluvná strana zabezpečí riadny preklad tohto protokolu do svojho úradného jazyka (jazykov), ktorý je iný ako autentické jazyky uvedené v článku 5. Kópia každého z týchto prekladov sa uloží u depozitára, ktorý odovzdá každej zmluvnej strane kópiu všetkých týchto prekladov.

               Článok 7

               Týmto protokolom sa nahrádza Protokol k Dohode o medzinárodnej príležitostnej preprave cestujúcich autokarmi a autobusmi (dohoda Interbus) zahrnutím možnosti pristúpenia Marockého kráľovstva, ktorý bol otvorený na podpis v Bruseli od 16. júla 2018 do 16. apríla 2019. Predchádzajúci protokol už nemá žiadnu právnu hodnotu.

               V Bruseli

                  NA DÔKAZ TOHO splnomocnení zástupcovia podpísali tento protokol.

               Otvorený na podpis v Bruseli.

               Za Európsku úniu

               Za Albánsku republiku

               Za Andorrské kniežatstvo

               Za Bosnu a Hercegovinu

               Za Moldavskú republiku

               Za Čiernu Horu

               Za Severomacedónsku republiku

               Za Tureckú republiku

               Za Ukrajinu

                     (1)

                        Ú. v. ES L 321, 26.11.2002, s. 13.

                     (2)

                        Ú. v. ES L 321, 26.11.2002, s. 44.


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli20. 7. 2021
            COM(2021) 406 final
            2021/0229(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY,
            ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.Predmet návrhu

               Tento návrh sa týka rozhodnutia, ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej v súvislosti s pripravovaným prijatím rozhodnutia o predĺžení priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               2.Kontext návrhu

               2.1.Dohoda o pridružení

               Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej (ďalej len „dohoda“) bola podpísaná 17. júna 2002 a nadobudla platnosť 1. apríla 2006. Dohoda o pridružení tvorí právny základ dvojstranných vzťahov medzi EÚ a Libanonom. Cieľom dohody je:

               –poskytnúť vhodný rámec pre politický dialóg medzi zmluvnými stranami, ktorý umožní posilnenie ich vzťahov vo všetkých oblastiach, ktoré tieto strany pokladajú za významné pre takýto dialóg,

               –vytvoriť podmienky pre postupnú liberalizáciu obchodu s tovarom, službami a kapitálom,

               –podporovať obchod a rozširovanie harmonických hospodárskych a sociálnych vzťahov medzi zmluvnými stranami, predovšetkým prostredníctvom dialógu a spolupráce tak, aby sa posilňoval rozvoj a prosperita Libanonu a libanonského ľudu, podporovať spoluprácu v hospodárskej, sociálnej, kultúrnej, finančnej a menovej oblasti, podporovať spoluprácu v iných oblastiach spoločného záujmu.

               2.2.Asociačná rada

               Dohodou o pridružení sa zriaďuje Asociačná rada, ktorá má právomoc prijímať rozhodnutia na účely dosiahnutia cieľov dohody v prípadoch, ktoré sú v nej stanovené. Rozhodnutia sú pre zmluvné strany záväzné. Asociačná rada môže vydávať aj odporúčania. Podľa rokovacieho poriadku predsedá Asociačnej rade striedavo EÚ a Libanon počas obdobia 12 mesiacov. Asociačná rada zasadá pravidelne jedenkrát ročne na ministerskej úrovni. Na žiadosť jednej zo zmluvných strán je možné so súhlasom zmluvných strán uskutočniť mimoriadne zasadnutia Asociačnej rady.

               2.3.Pripravovaný akt Asociačnej rady

               Asociačná rada má prijať rozhodnutie o predĺžení priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom na roky 2016 – 2020, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty. V súlade s článkom 10 rokovacieho poriadku Asociačnej rady sa rozhodnutie prijme písomným postupom.

               3.Pozícia, ktorá sa má zaujať v mene Únie

               Pozícia, ktorú má Európska únia zaujať v rámci Asociačnej rady zriadenej dohodou o pridružení, pokiaľ ide o prijatie rozhodnutia týkajúceho sa predĺženia priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, je založená na znení rozhodnutia pripojeného k tomuto rozhodnutiu.

               Rozhodnutím Asociačnej rady č. 1/2016 z 11. novembra 2016 sa EÚ a Libanon dohodli na prioritách partnerstva usmerňujúcich ich partnerstvo v rokoch 2016 – 2020.

               V rámci prebiehajúceho procesu obnovenia partnerstva EÚ s južným susedstvom a v nadväznosti na prijatie viacročného finančného rámca na roky 2021 – 2027 a nového Nástroja susedstva a rozvojovej a medzinárodnej spolupráce (NDICI) sa príprava a prijatie nových aktualizovaných spoločných dokumentov s krajinami južného susedstva vrátane Libanonu plánuje na rok 2021. V tomto rámci a s cieľom vyhnúť sa časovému rozdielu medzi skončením platnosti priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom a prijatím nových priorít je v záujme zmluvných strán predĺžiť súčasné priority partnerstva, až pokým sa neprijmú nové aktualizované dokumenty.

               4.Právny základ

               4.1.Procesnoprávny základ

               4.1.1.Zásady

               V článku 218 ods. 9 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa stanovujú rozhodnutia, ktorými sa určujú „pozície, ktoré sa majú prijať v mene Únie v rámci orgánu zriadeného dohodou, keď je tento orgán vyzvaný prijať akty s právnymi účinkami s výnimkou aktov dopĺňajúcich alebo meniacich inštitucionálny rámec danej dohody.“

               Pojem „akty s právnymi účinkami“ zahŕňa akty, ktoré majú právne účinky na základe pravidiel medzinárodného práva, ktorým sa riadi predmetný orgán. Zahŕňa aj nástroje, ktoré nemajú záväzný účinok podľa medzinárodného práva, ale „môžu rozhodujúcim spôsobom ovplyvniť obsah právnej úpravy prijatej normotvorcom EÚ“
                  1
               .

               4.1.2.Uplatnenie na tento prípad

               Asociačná rada je orgán zriadený dohodou, konkrétne dohodou o pridružení.

               Akt, ktorý má prijať Asociačná rada, predstavuje akt s právnymi účinkami. Pripravovaný akt má právne účinky, pretože súčasné priority partnerstva predĺži, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               Procesnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 218 ods. 9 ZFEÚ.

               4.2.Hmotnoprávny základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotnoprávny základ rozhodnutia podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ závisí predovšetkým od cieľa a obsahu pripravovaného aktu, v súvislosti s ktorým sa zaujíma pozícia v mene Únie. Ak pripravovaný akt sleduje dva ciele alebo obsahuje dve zložky a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno určiť ako hlavnú, zatiaľ čo druhý cieľ alebo druhá zložka je len vedľajšia, rozhodnutie podľa článku 218 ods. 9 ZFEÚ musí byť založené na jedinom hmotnoprávnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka.

               4.2.2.Uplatnenie na tento prípad

               Hlavný cieľ a obsah pripravovaného aktu sa týkajú spolupráce s treťou krajinou v rámci dohody o pridružení a európskej susedskej politiky.

               Hmotnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 217.

               4.3.Záver

               Právnym základom navrhovaného rozhodnutia by mal byť článok 217 v spojení s článkom 218 ods. 9 ZFEÚ.

               5.Uverejnenie pripravovaného aktu

               Keďže sa aktom Asociačnej rady zmení obdobie platnosti priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, po prijatí aktu je potrebné uverejniť ho v Úradnom vestníku Európskej únie.

               2021/0229 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY,

               ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 217 v spojení s jej článkom 218 ods. 9,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               keďže:

               (1)Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej bola podpísaná 17. júna 2002 a nadobudla platnosť 1. apríla 2006
                  2
               .

               (2)Priority partnerstva medzi EÚ a Libanonom prijala Asociačná rada v novembri 2016 do konca roka 2020
                  3
               .

               (3)Obe zmluvné strany sa výmenou listov dohodli, že priority partnerstva medzi EÚ a Libanonom budú aj naďalej platiť ako usmerňujúci dokument, na základe ktorého budú ďalej upevňovať ich partnerstvo, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               (4)Podľa článku 76 Euro-stredomorskej dohody môže Asociačná rada prijímať rozhodnutia na účely dosiahnutia cieľov dohody.

               (5)Asociačná rada má písomným postupom prijať rozhodnutie o predĺžení priorít partnerstva, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               (6)Je vhodné stanoviť pozíciu, ktorá sa má zaujať v mene Únie v Asociačnej rade, pretože dané rozhodnutie bude pre Úniu záväzné,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v rámci Asociačnej rady zriadenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty, je založená na návrhu rozhodnutia Asociačnej rady EÚ – Libanon pripojenom k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie je určené Komisii.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda/predsedníčka

                     (1)

                        Rozsudok Súdneho dvora zo 7. októbra 2014, Nemecko/Rada, vec C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (2)

                        Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej (Ú. v. EÚ L 143, 30.5.2006).

                     (3)

                        Rozhodnutie Asociačnej rady EÚ – Libanon č. 1/2016 z 11. novembra 2016 o dohode na prioritách partnerstva EÚ a Libanonu (Ú. v. EÚ L 350, 22.12.2016, s. 114).

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli20. 7. 2021
            COM(2021) 406 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu ROZHODNUTIA RADY,
            ktorým sa stanovuje pozícia, ktorá sa má v mene Únie zaujať v Asociačnej rade zriadenej Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej, pokiaľ ide o predĺženie priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty

               PRÍLOHA

               ROZHODNUTIE ASOCIAČNEJ RADY EÚ – LIBANON č. xx/2021

               z [dd/mm/rrrr]

               o schválení predĺženia priorít partnerstva medzi EÚ a Libanonom

               ASOCIAČNÁ RADA EÚ – LIBANON,

               so zreteľom na Euro-stredomorskú dohodu o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej (ďalej len „Euro-stredomorská dohoda“),

               keďže:

               (1)Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej bola podpísaná 17. júna 2002 a nadobudla platnosť 1. apríla 2006
                  1
               .

               (2)Podľa článku 76 Euro-stredomorskej dohody má Asociačná rada právomoc prijímať rozhodnutia na účel dosiahnutia cieľov dohody.

               (3)V článku 86 dohody sa stanovuje, že zmluvné strany majú prijať všetky všeobecné alebo špecifické opatrenia potrebné na splnenie svojich povinností, ktoré z nej vyplývajú, a majú zabezpečiť, aby sa dosiahli ciele stanovené v dohode.

               (4)Rozhodnutím Asociačnej rady č. 1/2016 z 11. novembra 2016 sa EÚ a Libanon dohodli na prioritách partnerstva usmerňujúcich ich partnerstvo v rokoch 2016 – 2020 s cieľom podporiť a posilniť odolnosť a stabilitu Libanonu a zároveň sa usilovať riešiť vplyv dlhotrvajúceho konfliktu v Sýrii
                  2
               .

               (5)Obe strany sa výmenou listov dohodli, že priority partnerstva medzi EÚ a Libanonom budú aj naďalej platiť ako usmerňujúci dokument, na základe ktorého budú upevňovať ich partnerstvo, pokým sa neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               (6)V článku 10 rokovacieho poriadku Asociačnej rady sa stanovuje možnosť prijímať rozhodnutia písomným postupom v období medzi zasadnutiami, ak sa na tom zmluvné strany dohodnú;

               ROZHODLA TAKTO:

               Článok 1

               Asociačná rada písomným postupom rozhodla, že priority partnerstva medzi EÚ a Libanonom pripojené k jej rozhodnutiu č. 1/2016 z 11. novembra 2016 sa predlžujú, pokým EÚ a Libanon neprijmú nové aktualizované spoločné dokumenty.

               Článok 2

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

               V xx [deň. mesiac. rok]

                  Za Asociačnú radu

                     (1)

                        Euro-stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Libanonskou republikou na strane druhej (Ú. v. EÚ L 143, 30.5.2006).

                     (2)

                        Rozhodnutie Asociačnej rady EÚ – Libanon č. 1/2016 z 11. novembra 2016 o dohode na prioritách partnerstva EÚ a Libanonu (Ú. v. EÚ L 350, 22.12.2016, s. 114).


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli22. 1. 2020
            COM(2020) 24 final
            2020/0011(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY,
            ktorým sa členské štáty splnomocňujú, aby v záujme Európskej únie ratifikovali Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190)

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.PREDMET NÁVRHU

               Navrhované rozhodnutie Rady umožní členským štátom ratifikovať dohovor Medzinárodnej organizácie práce (MOP) o odstránení násilia a obťažovania vo svete práce, ktorý sa v prípade záležitostí patriacich do právomoci Únie môže uvádzať ako Dohovor o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190) (ďalej len „dohovor“).

               2.KONTEXT NÁVRHU

               Ako nedávno zdôraznilo hnutie #metoo a súvisiace hnutia, násilie a obťažovanie vo svete práce vrátane rodovo motivovaného násilia a obťažovania sú rozšírené po celom svete. Treba zvýšiť úsilie v oblasti prevencie a chrániť obete.

               S cieľom riešiť túto problematiku bol na 108. zasadnutí (storočnej) Medzinárodnej konferencie práce 21. júna 2019 prijatý Dohovor MOP o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190) spolu s odporúčaním týkajúcim sa násilia a obťažovania z roku 2019 (č. 206) (ďalej len „odporúčanie“).

               Dohovor je prvým medzinárodným nástrojom, ktorým sa stanovujú konkrétne, celosvetovo uplatniteľné normy na boj proti obťažovaniu a násiliu v práci a spresňujú opatrenia, ktoré sa vyžadujú od štátov a iných príslušných aktérov. Cieľom dohovoru a odporúčania je vytvoriť inkluzívny, integrovaný a rodovo citlivý prístup k prevencii a odstraňovaniu násilia a obťažovania vo svete práce.

               Európska únia (EÚ) je odhodlaná presadzovať ľudské práva a dôstojnú prácu vrátane bezpečných a zdravých pracovných podmienok, rovnosti medzi ženami a mužmi a ukončenia diskriminácie, a to interne, ako aj v rámci svojich vonkajších vzťahov.

               V roku 2007 uzavreli európski sociálni partneri v EÚ „rámcovú dohodu o obťažovaní a násilí na pracovisku“
                  1
               , pričom vychádzali z konzultácií Komisie s európskymi sociálnymi partnermi o násilí na pracovisku a jeho vplyve na bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci
                  2
               . Táto dohoda poskytuje zamestnávateľom, pracovníkom a ich zástupcom rámec zameraný na konkrétne opatrenia na identifikáciu, prevenciu a riešenie problémov obťažovania a násilia na pracovisku.

               Je v záujme EÚ, aby podporovala vykonávanie medzinárodného nástroja na boj proti násiliu a obťažovaniu vo svete práce v súlade so svojím vnútorným rámcom, pretože dohovor sa zaoberá určitými oblasťami práva Únie a Európska únia k nemu nemôže pristúpiť. Podstata dohovoru nie je z hľadiska existujúceho acquis EÚ dôvodom na znepokojenie. Je preto v záujme EÚ, aby dohovor ratifikovali členské štáty EÚ. Na tento účel a vzhľadom na právomoc EÚ v oblastiach, ktorými sa dohovor zaoberá, treba na úrovni EÚ odstrániť všetky právne prekážky brániace ratifikácii dohovoru členskými štátmi EÚ.

               2.1.Obsah dohovoru

               Obsah Dohovoru MOP o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190) možno zhrnúť takto:

               Preambula dohovoru:

               ·uznáva právo každého jednotlivca na svet práce bez násilia a obťažovania,

               ·uznáva, že násilie a obťažovanie vo svete práce môžu predstavovať porušovanie alebo potláčanie ľudských práv a že násilie a obťažovanie predstavujú hrozbu pre rovnaké príležitosti, sú neprijateľné a nezlučiteľné s dôstojnou prácou,

               ·uznáva, že násilie a obťažovanie vo svete práce ovplyvňujú psychické, fyzické a sexuálne zdravie jednotlivca, jeho dôstojnosť a rodinné a sociálne prostredie a môžu brániť niektorým osobám, najmä ženám, v prístupe na trh práce a v zotrvaní a postupe na tomto trhu.

               V časti I venovanej vymedzeniu pojmov dohovor:

               ·stanovuje jednotné vymedzenie pojmu „násilie a obťažovanie“, ktoré zahŕňa celý rad neprijateľného správania a praktík, alebo ich hrozieb, či už ide o jednorazový alebo opakovaný výskyt, ktorých cieľom, následkom alebo pravdepodobným následkom je fyzická, psychická, sexuálna alebo ekonomická ujma [článok 1 písm. a)],

               ·vymedzuje rodovo motivované násilie a obťažovanie [článok 1 písm. b)],

               ·bez toho, aby bolo dotknuté jednotné vymedzenie pojmu „násilie a obťažovanie“, stanovuje, že násilie a obťažovanie možno vo vnútroštátnych zákonoch a iných právnych predpisoch vymedzovať ako jeden pojem alebo ako samostatné pojmy (článok 1 ods. 2).

               V časti II venovanej rozsahu pôsobnosti dohovor:

               ·chráni pracovníkov a iné osoby vo svete práce vrátane zamestnancov v zmysle vnútroštátneho práva a praxe, ako aj pracujúce osoby bez ohľadu na ich zmluvné postavenie; osoby zúčastňujúce sa na odbornej príprave vrátane stážistov a učňov; pracovníkov, ktorých zamestnanie bolo ukončené; dobrovoľníkov; osoby, ktoré si hľadajú prácu a ktoré sa o ňu uchádzajú; a osoby, ktoré majú právomoci, povinnosti alebo zodpovednosť zamestnávateľa (článok 2),

               ·sa vzťahuje na násilie a obťažovanie vo „svete práce“, ktorý presahuje pracovisko a zahŕňa zariadenia a komunikačné prostriedky, cestovanie a spoločenské aktivity súvisiace s prácou, ako aj ubytovanie poskytované zamestnávateľom a dochádzanie do práce a z práce (článok 3).

               V zmysle časti III venovanej základným zásadám ratifikujúce štáty okrem iného:

               ·prijmú inkluzívny, integrovaný a rodovo citlivý prístup k prevencii a odstraňovaniu násilia a obťažovania vo svete práce, ktorý bude zahŕňať zákonom stanovený zákaz násilia a obťažovania (článok 4 ods. 2),

               ·zabezpečia, aby sa príslušné politiky zaoberali násilím a obťažovaním [článok 4 ods. 2 písm. b)],

               ·prijmú komplexnú stratégiu na boj proti násiliu a obťažovaniu a zabezpečia obetiam prístup k prostriedkom nápravy a podpore [článok 4 ods. 2 písm. c)],

               ·prijmú zákony, právne predpisy a politiky, ktorými sa zabezpečí právo na rovnosť a nediskrimináciu v zamestnaní, a to aj pre zraniteľné skupiny a skupiny v zraniteľnom postavení (článok 6).

               V zmysle časti IV venovanej ochrane a prevencii ratifikujúce štáty predovšetkým:

               ·prijmú náležité opatrenia na prevenciu násilia a obťažovania v kontexte práce (článok 8),

               ·prijmú zákony a iné právne predpisy, na základe ktorých budú zamestnávatelia povinní predchádzať násiliu a obťažovaniu, a to okrem iného posudzovaním rizík násilia a obťažovania, poskytovaním informácií a zabezpečovaním odbornej prípravy dotknutým osobám (článok 9).

               V zmysle časti V venovanej presadzovaniu a prostriedkom nápravy ratifikujúce štáty prijmú vhodné opatrenia na zabezpečenie jednoduchého prístupu k náležitým a účinným prostriedkom nápravy, uznajú dôsledky domáceho násilia a, pokiaľ to bude prakticky uskutočniteľné, zmiernia jeho vplyv vo svete práce a zabezpečia, aby mali pracovníci právo vymaniť sa z pracovnej situácie, v ktorej im hrozí bezprostredné a vážne nebezpečenstvo súvisiace s násilím a obťažovaním (článok 10).

               Dohovor ďalej obsahuje ustanovenia o usmerňovaní, odbornej príprave a zvyšovaní informovanosti.

               2.2.Právo Únie v oblasti násilia a obťažovania vo svete práce

               Niektoré aspekty dohovoru doplnené odporúčaním zahŕňajú oblasti, na ktoré sa vzťahuje právo EÚ, a to najmä:

               ·článok 153 ods. 1 písm. a) a i) a článok 157 ods. 3 ZFEÚ, podľa ktorých Únia podporuje a dopĺňa činnosti členských štátov, pokiaľ ide o zlepšovanie pracovného prostredia s ohľadom na ochranu zdravia a bezpečnosti pracovníkov a rovnosť medzi mužmi a ženami, pokiaľ ide o rovnaké príležitosti na trhu práce a rovnaké zaobchádzanie v práci, a prijíma opatrenia na zabezpečenie uplatňovania zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami v otázkach zamestnania a povolania,

               ·rámcová smernica 89/391/EHS
                  3
               , ktorá zahŕňa všetky riziká týkajúce sa bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci vrátane psychosociálnych rizík, ako sú obťažovanie a násilie,

               ·„rámcová dohoda o obťažovaní a násilí na pracovisku“
                  4
                z roku 2007, ktorú uzavreli európski sociálni partneri podľa článku 138 Zmluvy o ES (v súčasnosti článok 155 ZFEÚ), v ktorej sa zamestnávateľom, pracovníkom a ich zástupcom poskytuje rámec zameraný na konkrétne opatrenia na identifikáciu, prevenciu a riešenie problémov obťažovania a násilia na pracovisku,

               ·strategický rámec EÚ v oblasti ochrany zdravia a bezpečnosti pri práci na obdobie rokov 2014 – 2020
                  5
                a oznámenie Komisie s názvom Bezpečnejšia a zdravšia práca pre všetkých – modernizácia právnych predpisov a politiky EÚ v oblasti bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci
                  6
               , v ktorých sa zdôrazňuje význam zlepšenia prevencie psychosociálnych rizík na pracovisku,

               ·smernica 2006/54/ES o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania, ktorá obsahuje ustanovenia o zákaze obťažovania a sexuálneho obťažovania
                  7
               ,

               ·smernica 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní
                  8
               ,

               ·smernica Rady 2000/43/ES, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod
                  9
               ,

               ·rozhodnutia Rady z 11. mája 2017
                  10
                o podpise Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu, tzv. Istanbulského dohovoru
                  11
               , v mene Únie a prebiehajúca diskusia v Rade o pristúpení Únie k Istanbulskému dohovoru, ktorý obsahuje ustanovenia o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu, vrátane sexuálneho obťažovania, o ochrane obetí takéhoto násilia a o trestaní páchateľov.

               Niektoré aspekty dohovoru a odporúčania sa ďalej týkajú oblastí, na ktoré sa vzťahuje právo Únie v oblasti justičnej spolupráce a práv obetí
                  12
               , migrácie, azylu a slobody pohybu
                  13
               , pričom v sekundárnych právnych predpisoch Únie
                  14
                sa stanovuje právo obetí trestných činov a ich rodinných príslušníkov dostávať primerané informácie, podporu a ochranu, zúčastňovať sa na trestnom konaní a právo na uznanie a úctivé a nediskriminačné zaobchádzanie.

               Dohovor a odporúčanie obsahujú aj ustanovenia, ktoré patria do právomoci členských štátov, najmä pokiaľ ide o kolektívne vyjednávanie.

               3.VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

               Neuvádza sa.

               4.SPLNOMOCNENIE RATIFIKOVAŤ DOHOVOR V ZÁUJME ÚNIE

               Dohovor sa zaoberá určitými oblasťami práva Únie, ako sú bezpečnosť a ochrana zdravia pri práci, rovnosť a nediskriminácia, v ktorých miera regulácie dosiahla pokročilé štádium.

               V súlade s pravidlami týkajúcimi sa vonkajších právomocí, ktoré vypracoval Súdny dvor Európskej únie
                  15
               , a konkrétnejšie s pravidlami týkajúcimi sa uzatvárania a ratifikácie dohovorov MOP
                  16
               , samotné členské štáty nemôžu dohovor ratifikovať, keďže časti dohovoru patria podľa článku 3 ods. 2 ZFEÚ do právomocí Únie.

               EÚ však nemôže ratifikovať dohovor MOP, pretože podľa Ústavy MOP
                  17
                sa zmluvnými stranami takýchto dohovorov môžu stať iba štáty.

               Inštitúcie EÚ a členské štáty preto musia prijať potrebné opatrenia na spoluprácu pri ratifikácii dohovoru a pri plnení záväzkov, ktoré z neho vyplývajú
                  18
               .

               Od roku 2005 Rada splnomocnila členské štáty ratifikovať v záujme EÚ päť dohovorov MOP a jeden protokol MOP, ktorých časti patria do oblastí právomoci EÚ
                  19
               .

               Hmotnoprávne ustanovenia dohovoru nie sú z hľadiska existujúceho acquis dôvodom na znepokojenie. V súlade s článkom 19 ods. 8 Ústavy MOP sa v dohovore stanovujú minimálne normy. Znamená to, že právne predpisy EÚ môžu byť prísnejšie než ustanovenia dohovoru a naopak
                  20
               .

               Navrhovaným rozhodnutím Rady sa preto členské štáty splnomocnia, aby v záujme EÚ ratifikovali tie časti dohovoru, ktoré patria do oblastí právomoci EÚ, a odporučí sa im, aby tak podľa možnosti urobili do konca roku 2022.

               5.PRÁVNY ZÁKLAD

               5.1.Procesnoprávny základ

               Článok 218 ods. 6 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa uplatňuje bez ohľadu na to, či je Únia členom organizácie, ktorá prijala medzinárodnú dohodu
                  21
               .

               5.2.Hmotnoprávny základ

               5.2.1.Zásady

               Hmotnoprávny základ rozhodnutia podľa článku 218 ods. 6 ZFEÚ závisí predovšetkým od cieľa a obsahu medzinárodnej dohody, ktorá sa ratifikuje v záujme Únie. Ak dohoda sleduje dva ciele alebo obsahuje dve zložky a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno určiť ako hlavnú, zatiaľ čo druhý cieľ alebo druhá zložka je len vedľajšia, rozhodnutie podľa článku 218 ods. 6 ZFEÚ musí byť založené na jedinom hmotnoprávnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka. Ak dohoda sleduje viacero cieľov zároveň alebo obsahuje viacero zložiek, ktoré sú nerozlučne spojené bez toho, aby jeden cieľ alebo zložka boli oproti ostatným vedľajšie, hmotnoprávny základ rozhodnutia podľa článku 218 ods. 6 ZFEÚ bude musieť výnimočne zahŕňať viaceré zodpovedajúce právne základy.

               5.2.2. Uplatnenie na tento prípad (pozri aj podrobnosti o práve Únie, ktoré sa v súčasnosti uvádzajú v bode 2)

               Hoci dohovor obsahuje aj prvky týkajúce sa nediskriminácie, justičnej spolupráce a práv obetí, hlavný cieľ a obsah dohovoru sa týkajú sociálnej politiky, najmä pokiaľ ide o zlepšenie pracovného prostredia na ochranu zdravia a bezpečnosti pracovníkov [článok 153 ods. 1 písm. a) ZFEÚ] a o rovnosť medzi mužmi a ženami z hľadiska príležitostí na trhu práce a zaobchádzania v práci [článok 153 ods. 1 písm. i) ZFEÚ], v oblastiach, v ktorých boli prijaté smernice podľa článku 153 ods. 2 ZFEÚ, ako aj pokiaľ ide o uplatňovanie zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami vo veciach zamestnania a povolania podľa článku 157 ods. 3 ZFEÚ.

               Cieľ a obsah dohovoru sa doplnkovo týkajú boja proti diskriminácii podľa článku 19.

               Hmotnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 153 ods. 2 ZFEÚ v spojení s článkom 153 ods. 1 písm. a), článkom 153 ods. 1 písm. i) a článkom 157 ods. 3 ZFEÚ.

               6.Záver

               Právnym základom navrhovaného rozhodnutia by mal byť článok 153 ods. 2 ZFEÚ, článok 153 ods. 1 písm. a) ZFEÚ, článok 153 ods. 1 písm. i) ZFEÚ a článok 157 ods. 3 ZFEÚ, ktoré poskytujú hlavný právny základ pre právo Únie týkajúce sa bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci a rovnosti medzi mužmi a ženami v zamestnaní a povolaní v spojení s článkom 218 ods. 6 ZFEÚ.

               2020/0011 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY,

               ktorým sa členské štáty splnomocňujú, aby v záujme Európskej únie ratifikovali Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190)

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 153 ods. 2 v spojení s článkom 153 ods. 1 písm. a) a i), článkom 157 ods. 3 a článkom 218 ods. 6 písm. a) bodom v),

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu,

               keďže:

               (1)Medzinárodná konferencia práce prijala v roku 2019 na svojom 108. zasadnutí Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o odstránení násilia a obťažovania vo svete práce, ktorý sa môže uvádzať ako Dohovor o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190) (ďalej len „dohovor“).

               (2)Únia podporuje ratifikáciu medzinárodných dohovorov v oblasti práce, ktoré Medzinárodná organizácia práce označila za aktuálne, s cieľom podporovať dôstojnú prácu pre všetkých, bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci a rodovú rovnosť, ako aj bojovať proti diskriminácii.

               (3)Na niektoré ustanovenia dohovoru sa vzťahuje acquis Únie v oblastiach sociálnej politiky v súlade s článkom 153 ods. 2, článkom 153 ods. 1 písm. a) a i) a článkom 157 ods. 3 ZFEÚ, pokiaľ ide o bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci a rovnosť medzi mužmi a ženami v zamestnaní a povolaní
                  22
               . Na niektoré ustanovenia dohovoru sa vzťahuje acquis Únie v oblasti nediskriminácie
                  23
               .

               (4)Niektoré časti dohovoru preto patria do právomoci Únie a členské štáty nesmú mimo inštitucionálneho rámca Únie v súvislosti s týmito časťami prijímať žiadne záväzky
                  24
               .

               (5)Únia nemôže dohovor ratifikovať, pretože jeho zmluvnými stranami môžu byť len štáty.

               (6)V tejto situácii by členské štáty mali byť splnomocnené na to, aby konajúc spoločne v záujme Únie ratifikovali tie časti dohovoru, ktoré patria do právomoci Únie,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Členské štáty sa týmto splnomocňujú ratifikovať Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o násilí a obťažovaní z roku 2019 (č. 190), pokiaľ ide o časti patriace do právomoci, ktorá bola Európskej únii udelená v článku 153 ods. 2, článku 153 ods. 1 písm. a) a i) a v článku 157 ods. 3 ZFEÚ.

               Článok 2

               Členské štáty by mali podniknúť potrebné kroky, aby svoje ratifikačné listiny k dohovoru čo najskôr uložili u generálneho riaditeľa Medzinárodnej organizácie práce, a to najlepšie do 31. decembra 2022.

               Článok 3

               Toto rozhodnutie je určené členským štátom.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)

                        KOM (2007) 686.

                     (2)

                        K/2004/5220.

                     (3)

                        Smernica Rady z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci (89/391/EHS), Ú. v. ES L 183, 29.6.1989, s. 1 – 8.

                     (4)

                        KOM (2007) 686.

                     (5)

                        COM(2014) 332 final.

                     (6)

                        COM(2017) 12 final.

                     (7)

                        Ú. v. EÚ L 204, 26.7.2006, s. 23 – 36. Podobné ustanovenia sa uvádzajú aj v smernici Rady 2004/113/ES z 13. decembra 2004 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania medzi mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a k ich poskytovaniu (Ú. v. EÚ L 373, 21.12.2004, s. 37 – 43) a v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2010/41/EÚ zo 7. júla 2010 o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania so ženami a mužmi vykonávajúcimi činnosť ako samostatne zárobkovo činné osoby a o zrušení smernice Rady 86/613/EHS (Ú. v. EÚ L 180, 15.7.2010, s. 1 – 6).

                     (8)

                        Ú. v. ES L 303, 2.12.2000, s. 16 – 22.

                     (9)

                        Ú. v. ES L 180, 19.7.2000, s. 22 – 26.

                     (10)

                        Rozhodnutie Rady (EÚ) 2017/865 z 11. mája 2017 o podpise Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu, pokiaľ ide o záležitosti týkajúce sa justičnej spolupráce v trestných veciach, v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 131, 20.5.2017, s. 11 – 12), rozhodnutie Rady (EÚ) 2017/866 z 11. mája 2017 o podpise Dohovoru Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu, pokiaľ ide o azyl a zásadu zákazu vyhostenia alebo vrátenia (zásada non-refoulement), v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 131, 20.5.2017, s. 13 – 14).

                     (11)

                        Dohovor Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu, služby Rady Európy zamerané na zmluvy – č. 210, dostupný na adrese
                  https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168008482e
                  .

                     (12)

                        Články 82, 83, 84 a 156 ZFEÚ.

                     (13)

                        Články 21, 46, 78 a 79 ZFEÚ.

                     (14)

                        Smernica 2012/29/EÚ z 25. októbra 2012, ktorou sa stanovujú minimálne normy v oblasti práv, podpory a ochrany obetí trestných činov (Ú. v. EÚ L 315, 14.11.2012, s. 57 – 73).

                     (15)

                        Rozsudok Súdneho dvora vo veci AETR 22/70 z 31. marca 1971, Zb. 1971, s. 263.

                     (16)

                        Stanovisko Súdneho dvora 2/91 z 19. marca 1993, Zb. 1993, s. I-1061 k Dohovoru MOP č. 170 o chemických látkach.

                     (17)

                        Ústava MOP, článok 1 ods. 2.

                     (18)

                        Stanovisko Súdneho dvora 2/91 (tamže), body 36, 37 a 38.

                     (19)

                        Rozhodnutie Rady zo 14. apríla 2005, ktorým sa členské štáty oprávňujú ratifikovať v záujme Európskeho spoločenstva Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o dokladoch totožnosti námorníkov (dohovor č. 185) (Ú. v. EÚ L 136, 30.5.2005, s. 1), rozhodnutie Rady zo 7. júna 2007, ktorým sa členské štáty v záujme Európskeho spoločenstva splnomocňujú na ratifikáciu Dohovoru Medzinárodnej organizácie práce o pracovných normách v námornej doprave z roku 2006 (Ú. v. EÚ L 161, 22.6.2007, s. 63), rozhodnutie Rady zo 7. júna 2010, ktorým sa členské štáty splnomocňujú, aby v záujme Európskej únie ratifikovali Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o práci v odvetví rybárstva z roku 2007 (dohovor č. 188) (Ú. v. EÚ 145, 11.6.2010, s. 12), rozhodnutie Rady z 28. januára 2014, ktorým sa členské štáty splnomocňujú, aby v záujme Európskej únie ratifikovali Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o bezpečnosti pri používaní chemických látok pri práci z roku 1990 (dohovor č. 170) (2014/52/EÚ), rozhodnutie Rady z 28. januára 2014, ktorým sa členské štáty splnomocňujú, aby v záujme Európskej únie ratifikovali Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o dôstojných pracovných podmienkach pre pracovníkov v domácnosti z roku 2011 (dohovor č. 189) (2014/51/EÚ), rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/2071 z 10. novembra 2015, ktorým sa členské štáty splnomocňujú ratifikovať v záujme Európskej únie Protokol z roku 2014 k Dohovoru Medzinárodnej organizácie práce z roku 1930 o nútenej alebo povinnej práci, pokiaľ ide o články 1 až 4 protokolu vzťahujúce sa na záležitosti týkajúce sa justičnej spolupráce v trestných veciach (Ú. v. EÚ L 301, 18.11.2015), rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/2037 z 10. novembra 2015, ktorým sa členské štáty splnomocňujú ratifikovať v záujme Európskej únie Protokol z roku 2014 k Dohovoru Medzinárodnej organizácie práce z roku 1930 o nútenej alebo povinnej práci, pokiaľ ide o záležitosti týkajúce sa sociálnej politiky (Ú. v. EÚ L 298, 14.11.2015).

                     (20)

                        Stanovisko Súdneho dvora 2/91 (tamže), bod 18.

                     (21)

                        Stanovisko Súdneho dvora 2/91 (tamže) k Dohovoru č. 170 o chemických látkach a rozsudok Súdneho dvora zo 7. októbra 2014, Nemecko/Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (22)

                        Smernica Rady z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci (89/391/EHS) (Ú. v. ES L 183, 29.6.1989, s. 1 – 8), smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/54/ES z 5. júla 2006 o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami vo veciach zamestnanosti a povolania (prepracované znenie) (Ú. v. EÚ L 204, 26.7.2006, s. 23 – 36), ako aj smernica Rady 2004/113/ES z 13. decembra 2004 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania medzi mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a k ich poskytovaniu (Ú. v. EÚ L 373, 21.12.2004, s. 37 – 43) a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/41/EÚ zo 7. júla 2010 o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania so ženami a mužmi vykonávajúcimi činnosť ako samostatne zárobkovo činné osoby a o zrušení smernice Rady 86/613/EHS (Ú. v. EÚ L 180, 15.7.2010, s. 1 – 6).

                     (23)

                        Smernica Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Ú. v. ES L 303, 2.12.2000, s. 16 – 22), smernica Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod (Ú. v. ES L 180, 19.7.2000, s. 22 – 26).

                     (24)

                        Stanovisko Súdneho dvora 2/91 z 19. marca 1993, Zb. 1993, s. I-1061, bod 26.