               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli2. 3. 2016
            COM(2016) 107 final
            2016/0060(CNS)
            Návrh
            NARIADENIE RADY
            o právomoci, rozhodnom práve a uznávaní a výkone rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.Kontext návrhu

               1.1.Všeobecný kontext

               V článku 67 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie sa stanovuje, že Únia vytvára priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti pri rešpektovaní základných práv a rozličných právnych systémov. Podľa odseku 4 uvedeného článku Únia uľahčuje prístup k spravodlivosti najmä prostredníctvom zásady vzájomného uznávania súdnych a mimosúdnych rozhodnutí v občianskych veciach. V článku 81 zmluvy sa výslovne uvádzajú opatrenia zamerané na zabezpečenie „vzájomného uznávania a výkonu súdnych a mimosúdnych rozhodnutí medzi členskými štátmi“, ako aj „zlučiteľnosti kolíznych noriem a noriem určujúcich právomoc uplatniteľných v členských štátoch“. Na tomto základe sa už prijalo mnoho nástrojov, najmä nariadenie Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000. Žiadny z týchto nástrojov však neupravuje majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev.

               Už v programe vzájomného uznávania rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach, ktorý Rada prijala 30. novembra 2000
                  1
               , sa stanovovalo vytvorenie nástroja týkajúceho sa súdnej právomoci, uznávania a výkonu rozhodnutí v oblasti „majetkových práv vyplývajúcich z manželského zväzku a majetkových dôsledkov rozchodu nezosobášených partnerov“. V Haagskom programe
                  2
               , prijatom na zasadnutí Európskej rady 4. a 5. novembra 2004, ktorý za hlavnú prioritu stanovil vykonávanie programu vzájomného uznávania, bola Komisia vyzvaná, aby predložila zelenú knihu o „kolízii zákonov vo veciach týkajúcich sa vlastníckych vzťahov v manželstve vrátane otázky právomoci a vzájomného uznávania“, a bola v ňom zdôraznená potreba prijať nástroj v tejto oblasti do roku 2011.

               V Štokholmskom programe, ktorý Európska rada prijala 11. decembra 2009, sa tiež uvádza, že vzájomné uznávanie by sa malo rozšíriť na majetkové práva vyplývajúce z manželského zväzku a majetkové dôsledky rozvodu alebo rozluky.

               V „Správe o občianstve EÚ za rok 2010: odstránenie prekážok vykonávania práv občanov EÚ“, prijatej 27. októbra 2010
                  3
               , Komisia konštatovala, že jednou z hlavných prekážok, s ktorými sa občania EÚ stále stretávajú v každodennom živote pri výkone svojich práv spojených s občianstvom EÚ za hranicami svojho štátu, je neistota v oblasti majetkových práv medzinárodných párov. Komisia preto v správe uviedla, že na nápravu tejto situácie sa v roku 2011 prijme návrh legislatívneho nástroja, ktorý medzinárodným párom (manželom alebo registrovaným partnerom) umožní ľahšie zistiť, ktoré súdy sú príslušné a ktoré právne predpisy sa vzťahujú na ich majetkové práva.

               Komisia 16. marca 2011 prijala návrh
                  4
                nariadenia Rady o súdnej príslušnosti, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí vo veciach majetkových režimov manželov a návrh
                  5
                nariadenia Rady o súdnej príslušnosti, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev
                  6
               .

               Právnym základom navrhovaných nariadení Rady bol článok 81 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie. Návrhy sa týkali justičnej spolupráce v občianskych veciach pokrývajúcej „aspekty súvisiace s rodinným právom“. Podľa tohto právneho základu prijíma opatrenia jednomyseľne Rada po porade s Európskym parlamentom. Európsky parlament doručil svoje stanovisko 10. septembra 2013
                  7
               .

               O návrhoch Komisie sa rokovalo v rámci pracovnej skupiny Rady pre občianskoprávne veci (majetkové režimy manželov a majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev) až do konca roku 2014. V decembri 2014 sa Rada rozhodla poskytnúť členským štátom, ktoré mali naďalej výhrady, čas na rozmyslenie; toto obdobie by však nemalo trvať dlhšie ako jeden rok. Rada na svojom zasadnutí 3. decembra 2015 dospela k záveru, že nie je možné dosiahnuť jednomyseľný súhlas s prijatím návrhov nariadenia o majetkových režimoch manželov a nariadenia o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev, a preto ciele spolupráce v tejto oblasti nemôže Únia ako celok dosiahnuť v primeranom čase. Rada tiež uviedla, že viaceré členské štáty vyjadrili ochotu zvážiť nadviazanie posilnenej spolupráce v otázkach, na ktoré sa návrhy vzťahujú.

               V období od decembra 2015 do februára 2016 17 členských štátov
                  8
                adresovalo Komisii žiadosť, v ktorej vyjadrili želanie nadviazať medzi sebou posilnenú spoluprácu v oblasti majetkových režimov medzinárodných párov – konkrétne v oblasti právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov manželov a právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev – a požiadali Komisiu, aby na tento účel predložila Rade návrh.

               Reakciou Komisie na žiadosť uvedených 17 členských štátov (ďalej len „zúčastnené členské štáty“) je návrh rozhodnutia Rady, ktorým sa povoľuje posilnená spolupráca v oblasti právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov medzinárodných párov, vzťahujúca sa na veci majetkových režimov manželov, ako aj na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev; tento návrh nariadenia Rady o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev a súbežný návrh nariadenia Rady o majetkových režimoch manželov, ktorými sa vykonáva posilnená spolupráca a ktoré Komisia prijala súčasne. Návrh rozhodnutia Rady obsahuje podrobné posúdenie právnych podmienok, ktoré upravujú zavedenie posilnenej spolupráce v oblasti právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov medzinárodných párov, vzťahujúcej sa na veci majetkových režimov manželov, ako aj na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev, a tiež vhodnosti zavedenia tejto spolupráce.

               1.2.Dôvody a ciele návrhu

               Zvyšujúci sa pohyb osôb v rámci priestoru bez vnútorných hraníc vedie k výraznému nárastu počtu všetkých foriem zväzkov medzi štátnymi príslušníkmi rôznych členských štátov, ktorí žijú v inom členskom štáte, než z ktorého pochádzajú, alebo ktorí nadobúdajú majetok vo viacerých členských štátoch. Štúdia, ktorú vypracovalo konzorcium ASSER-UCL v roku 2003
                  9
               , poukázala na rozsah fenoménu medzinárodných párov v Únii a na praktické a právne ťažkosti, ktorým tieto páry musia čeliť tak pri každodennej správe svojho majetku, ako aj v čase zániku zväzku z dôvodu rozchodu partnerov alebo úmrtia jedného z nich. Hoci najbežnejšou formou zväzku je manželstvo, rozšírili sa tiež nové formy zväzkov, medzi ktoré patrí aj registrované partnerstvo označujúce zväzok dvoch osôb žijúcich v stabilnom vzťahu, ktorý je formálne zaregistrovaný orgánom verejnej moci. Ťažkosti párov, ktoré zaregistrovali svoje partnerstvo, často súvisia so značnými rozdielmi v platných normách hmotného práva, ako aj medzinárodného práva súkromného, ktoré upravujú majetkové dôsledky týchto zväzkov.

               Z dôvodu rozdielnych charakteristík registrovaného partnerstva a manželstva a rôznych právnych dôsledkov týchto dvoch foriem zväzku Komisia predkladá dva samostatné návrhy nariadení: jeden návrh sa týka právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev a druhý návrh sa týka právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov manželov. Tieto dva návrhy sú vykonávacími opatreniami posilnenej spolupráce nadviazanej v oblasti právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov medzinárodných párov, vzťahujúcej sa na veci majetkových režimov manželov, ako aj na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev.

               Cieľom tohto návrhu je najmä vytvoriť v Európskej únii jasný právny rámec na určenie právomoci a rozhodného práva vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev a uľahčiť pohyb príslušných rozhodnutí a verejných listín medzi členskými štátmi.

               2.Výsledok konzultácií – posúdenie vplyvu

               Príprave návrhu Komisie z roku 2011 predchádzali rozsiahle konzultácie s členskými štátmi, ostatnými inštitúciami Únie a verejnosťou. Dňa 17. júla 2006 Komisia v nadväznosti na štúdiu vypracovanú v roku 2003 zverejnila Zelenú kniha o kolízii právnych predpisov v oblasti manželských majetkových režimov
                  10
               , zaoberajúcu sa najmä otázkou súdnej právomoci a vzájomného uznávania, ktorou sa začali rozsiahle konzultácie v tejto oblasti. Na účely vypracovania návrhu Komisia zriadila expertnú skupinu nazvanú „PRM/III“. Skupina bola zložená z odborníkov pochádzajúcich z rôznych profesijných oblastí a zastupujúcich rôzne európske právne kultúry; táto skupina sa stretla v rokoch 2008 až 2010 päťkrát. Komisia tiež 28. septembra 2009 zorganizovala verejné vypočutie, na ktorom participovala približne stovka účastníkov. V rámci diskusií sa potvrdilo, že na úrovni Únie je potrebné vytvoriť nástroj v tejto oblasti, ktorý by sa týkal najmä právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí. Dňa 23. marca 2010 sa uskutočnilo stretnutie s odborníkmi z členských štátov, na ktorom sa hovorilo o hlavných rysoch pripravovaného návrhu. Komisia taktiež vypracovala spoločné posúdenie vplyvu návrhu nariadenia o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev a návrhu nariadenia o majetkových režimoch manželov.

               Dva nové návrhy týkajúce sa majetkových režimov manželov a majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev obsahujú riešenia, ktoré sú podobné riešeniam predstaveným v návrhoch z roku 2011, pričom zohľadňujú diskusie, ktoré prebiehali v Rade a v Európskom parlamente do konca roku 2015.

               3.Právne aspekty návrhu

               3.1.Právny základ

               Právnym základom tohto návrhu je článok 81 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, ktorým sa Rade udeľuje právomoc prijať jednomyseľne po porade s Európskym parlamentom opatrenia týkajúce sa rodinného práva, ktoré majú cezhraničné dôsledky.

               Rovnako ako v prípade majetkových režimov manželov sú majetkové vzťahy medzi partnermi na jednej strane a medzi partnermi a tretími osobami na druhej strane podmienené predchádzajúcou existenciou registrovaného partnerstva. Majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev vznikajú zaregistrovaním partnerstva – rovnako ako majetkový režim manželov vzniká uzatvorením manželstva – a zanikajú jeho zrušením. Zaregistrovaním partnerstva pred orgánom verejnej moci vzniká medzi partnermi stabilný právne uznaný vzťah. Väčšina členských štátov, ktorých právne poriadky upravujú partnerstvá, stanovuje príslušné normy tak, aby boli čo najviac podobné normám vzťahujúcim sa na manželstvo.

               Cieľom tohto návrhu je vytvoriť komplexný súbor noriem medzinárodného práva súkromného uplatniteľných na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev. Návrh sa preto týka právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev. Navrhované normy sa vzťahujú výhradne na situácie, ktoré majú cezhraničný charakter. Požiadavka cezhraničných dôsledkov uvedená v článku 81 ods. 3 zmluvy je teda splnená. Tento sa návrh sa týka len majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva a nevymedzuje inštitút registrovaného partnerstva, ani neukladá povinnosť uznať registrované partnerstvo v inom členskom štáte.

               3.2.Zásada subsidiarity

               Ciele návrhu možno dosiahnuť len prijatím spoločných noriem v oblasti majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ktoré musia byť totožné vo všetkých zúčastnených členských štátoch, aby sa zabezpečila právna istota a predvídateľnosť pre občanov. Jednostranné opatrenia členských štátov by preto boli v rozpore s týmto cieľom. V danej oblasti neexistujú žiadne platné medzinárodné dohovory s výnimkou dohovoru o uznávaní registrovaných partnerstiev Medzinárodnej komisie pre osobný stav z 5. septembra 2007. Uvedený dohovor sa však týka len uznávania partnerstiev a ešte nenadobudol platnosť, takže je nepravdepodobné, že by mohol priniesť potrebné riešenia celého radu problémov, na ktoré sa zameriava tento návrh a na ktoré poukázalo posúdenie vplyvu a verejné konzultácie. Vzhľadom na charakter a rozsah problémov, ktorým občania Únie čelia, možno ciele návrhu dosiahnuť iba na úrovni Únie.

               3.3.Zásada proporcionality

               Návrh je v súlade so zásadou proporcionality, keďže sa obmedzuje výlučne na to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie jeho cieľov. Neusiluje sa o harmonizáciu hmotného práva členských štátov v oblasti majetkových aspektov registrovaných partnerstiev a nie je ním dotknutý spôsob, akým členské štáty zdaňujú vyporiadanie majetku registrovaných partnerstiev. V dôsledku tohto návrhu nevznikne žiadna finančnú ani administratívnu záťaž pre občanov a len veľmi obmedzená dodatočná záťaž pre vnútroštátne orgány.

               3.4.Vplyv na základné práva

               V súlade so stratégiou účinného uplatňovania Charty základných práv Európskou úniou
                  11
                Komisia overila, že návrh rešpektuje práva uvedené v charte.

               Nie sú ním dotknuté práva uvedené v článkoch 7 a 9 charty, teda právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života a právo uzavrieť manželstvo a založiť rodinu v súlade s vnútroštátnymi zákonmi.

               Posilňuje sa vlastnícke právo uvedené v článku 17 charty. Predvídateľnosť toho, aké právo bude rozhodné pre celý majetok páru, totiž partnerom umožní účinnejší výkon ich majetkových práv.

               Komisia takisto overila, či je návrh v súlade s článkom 9 charty o práve založiť rodinu v súlade s vnútroštátnymi zákonmi a s článkom 21 charty, ktorým sa zakazuje akákoľvek diskriminácia.

               Návrh by zlepšil prístup občanov Únie k spravodlivosti, a to najmä v prípade registrovaných partnerstiev. Uľahčil by vykonávanie článku 47 charty, ktorý zaručuje právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces. Stanovením objektívnych kritérií na určenie súdu, ktorý má právomoc, možno zabrániť paralelným konaniam a unáhleným odvolaniam podaným najaktívnejším účastníkom.

               3.5.Výber nástroja

               Vzhľadom na potrebu právnej istoty a predvídateľnosti sú nutné jasné a jednotné pravidlá vo forme nariadenia. Navrhované normy týkajúce sa právomoci, rozhodného práva a voľného pohybu rozhodnutí sú stanovené jasne a podrobne a nevyžadujú si žiadnu transpozíciu do vnútroštátneho práva. Ciele právnej istoty a predvídateľnosti by boli ohrozené, ak by sa členským štátom pri vykonávaní týchto noriem ponechal priestor na voľné uváženie.

               4.Vplyv na rozpočet, zjednodušenie a súlad s ostatnými politikami Únie

               4.1.Vplyv na rozpočet

               Návrh nebude mať vplyv na rozpočet Únie.

               4.2.Zjednodušenie

               Harmonizáciou noriem o určení právomoci sa výrazne zjednodušia konania, pretože tak bude možné na základe spoločných noriem určiť súd, ktorý má právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev. Ak sa právomoc súdov, ktoré konajú vo veci zániku partnerstva alebo v dedičskej veci po smrti jedného z partnerov na základe existujúcich právnych predpisov EÚ, rozšíri na súvisiace konania vo veciach majetkových dôsledkov partnerstva, bude to pre občanov znamenať, že so všetkými aspektmi ich situácie sa bude môcť zaoberať ten istý súd.

               Harmonizáciou kolíznych noriem sa podstatne zjednodušia konania, pretože rozhodné právo sa určí na základe jediného súboru noriem, ktorým sa nahradia rozdielne vnútroštátne kolízne normy zúčastnených členských štátov.

               Navrhované pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu súdnych rozhodnutí zase uľahčia pohyb občanov medzi rôznymi členskými štátmi.

               4.3.Súlad s ostatnými politikami Únie

               Tento návrh je súčasťou úsilia Komisie o odstránenie prekážok, s ktorými sa občania EÚ stretávajú v každodennom živote pri výkone práv, ktoré im poskytuje EÚ, ako sa stanovuje v už zmienenej Správe o občianstve EÚ za rok 2010.

               5.Poznámky k jednotlivým článkom

               5.1.Kapitola I: Rozsah pôsobnosti a vymedzenie pojmov

               Článok 1

               Pojem „majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev“ sa musí vykladať autonómne a musí zahŕňať tak aspekty súvisiace s každodennou správou majetku partnerov, ako aj vyporiadanie tohto majetku v dôsledku rozchodu partnerov alebo smrti jedného z nich.

               Pokiaľ ide o určenie oblastí, na ktoré sa bude budúci nástroj vzťahovať, považovalo sa za vhodnejšie vypracovať taxatívny výpočet vecí, na ktoré sa nariadenie nevzťahuje. Z rozsahu pôsobnosti nariadenia sú tak vylúčené veci, ktoré sú už upravené v platných predpisoch Únie, ako je napríklad vyživovacia povinnosť
                  12
               , najmä medzi partnermi, či záležitosti vyplývajúce z dedičského práva
                  13
               .

               Nariadením nie je dotknutá existencia ani platnosť registrovaného partnerstva podľa vnútroštátneho právneho poriadku, ani uznanie partnerstva zaregistrovaného v jednom členskom štáte v inom členský štáte. Nie sú ním dotknuté ani otázky sociálneho zabezpečenia alebo nároku na dôchodkové práva v prípade zrušenia registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné.

               Nariadenia sa netýka povahy vecných práv vzťahujúcich sa na majetok, klasifikácie majetku a práv, ani určenia výsad držiteľa týchto práv.

               Z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia sú tiež vylúčené požiadavky na zápis do katastra nehnuteľností a účinky zápisu alebo opomenutia zápisu do katastra.

               Článok 3

               V záujme súladu a uľahčenia ich zrozumiteľnosti sú niektoré pojmy v tomto nariadení vymedzené rovnako ako v iných platných nástrojoch EÚ.

               Majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev, ktoré sú jediným predmetom tohto nariadenia, sú vymedzené osobitne tak, že sú obmedzené na existujúce majetkové vzťahy medzi partnermi a medzi partnermi a tretími osobami, ktoré vyplývajú zo vzťahu inštitucionalizovaného zaregistrovaním partnerstva.

               Navrhované vymedzenie pojmu „súd“, zahŕňa orgány a príslušníkov právnických povolaní (napr. notárov), ktorí vykonávajú funkcie justičného orgánu alebo konajú na základe poverenia súdom, aby sa s ich rozhodnutiami zaobchádzalo na účely uznania a výkonu v inom členskom štáte, než v ktorom boli vydané, ako so súdnymi rozhodnutiami.

               5.2.Kapitola II: Právomoc

               Súdne konania vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev sa často týkajú vyporiadania majetku v čase ukončenia spolužitia páru buď v dôsledku smrti jedného z partnerov či rozchodu partnerov, alebo v dôsledku zrušenia registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné.

               Cieľom tohto nariadenia je umožniť občanom, aby sa rôznymi navzájom súvisiacimi konaniami zaoberali súdy toho istého členského štátu. Na tento účel má toto nariadenia zabezpečiť, aby normy na určenie právomoci súdov, ktoré majú konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, boli v súlade s existujúcimi pravidlami stanovenými v iných nástrojoch Únie, a najmä aby sa právomoc vo veciach majetkových režimov sústredila v členskom štáte, ktorého súdy konajú v dedičskej veci týkajúcej sa jedného z partnerov alebo vo veci zrušenia registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné.

               Článok 4

               S cieľom zaistiť, aby v prípade smrti jedného z partnerov mohol príslušný súd konať nielen vo veci dedičstva po zosnulom partnerovi, ale aj vo veci vyporiadania majetku v registrovanom partnerstve, v tomto článku sa stanovuje, že súd, ktorý má podľa pravidiel stanovených v nariadení (EÚ) č. 650/2012 právomoc konať v dedičskej veci, by tiež mal mať právomoc rozhodovať o vyporiadaní majetkového režimu registrovaného partnerstva súvisiaceho s touto dedičskou vecou.

               Článok 5

               Podobne súd, ktorý koná vo veci zrušenia partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné, by tiež mal rozhodovať o vyporiadaní majetku v registrovanom partnerstve súvisiacom so zrušením tohto registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásením za neplatné, ak sa na tom partneri dohodnú.

               Články 6 a 7

               V článku 6 sa stanovujú pravidlá na určenie právomoci, ktoré by sa uplatnili, ak veci týkajúce sa majetkového režimu v registrovanom partnerstve nesúvisia s konaniami v dedičskej veci alebo vo veci zrušenia partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné (napríklad keď chcú partneri zmeniť majetkový režim vo svojom registrovanom partnerstve). Členský štát, ktorého súdy by mali právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, by sa určil na základe zoznamu hierarchicky usporiadaných kolíznych kritérií.

               Medzi navrhované kritériá patrí miesto spoločného obvyklého pobytu partnerov, miesto posledného spoločného obvyklého pobytu, ak tam jeden z partnerov stále býva, a miesto obvyklého pobytu odporcu; tieto bežne používané kritériá sa často zhodujú s miestom, kde sa nachádza majetok partnerov. Ďalším kritériom je spoločná štátna príslušnosť partnerov a posledným kritériom je členský štát, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo.

               V takýchto prípadoch by článok 7 v záujme zlepšenia predvídateľnosti a slobody výberu partnerov taktiež umožňoval, aby sa partneri dohodli na tom, že vo veciach ich majetkového režimu by mali konať súdy členského štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, alebo súdy členského štátu, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo.

               Článok 9

               Výnimočne môže súd členského štátu, ktorý má právomoc, odmietnuť vykonávať túto právomoc, ak sa v právnom poriadku jeho členského štátu neustanovuje inštitút registrovaného partnerstva. Aby bol v takýchto prípadoch zabezpečený prístup partnerov k spravodlivosti, partneri sa môžu dohodnúť, že v konaní budú rozhodovať súdy členského štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, alebo súdy členského štátu, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo. V ostatných prípadoch sa členský štát, ktorého súdy by mali vo veci rozhodovať, určí na základe kritérií stanovených v článku 5.

               V každom prípade súdy členského štátu, ktorý má právomoc, nebudú môcť odmietnuť túto právomoc vykonávať, ak partneri dosiahli zrušenie svojho registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenie za neplatné a toto zrušenie či vyhlásenie za neplatné možno uznať v členskom štáte, v ktorom sa súd nachádza.

               Článok 10

               Ak žiaden členský štát nemá právomoc podľa predchádzajúcich článkov, týmto článkom sa zabezpečuje prístup partnerov a zainteresovaných tretích osôb k spravodlivosti pred súdmi členského štátu, na území ktorého sa nachádza nehnuteľný majetok jedného alebo oboch partnerov. V takýchto prípadoch by však súdy rozhodovali len v súvislosti s dotknutou nehnuteľnosťou nachádzajúcou sa na území tohto členského štátu.

               5.3.Kapitola III: Rozhodné právo

               Článok 20

               Rozhodným právom pre veci týkajúce sa majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva môže byť právny poriadok členského štátu alebo právny poriadok nečlenského štátu.

               Článok 21

               V nariadení sa navrhuje jednotný režim: všetok majetok partnerov by bez ohľadu na jeho povahu (hnuteľný majetok alebo nehnuteľný majetok) a miesto, kde sa nachádza, podliehal tomu istému právnemu poriadku, konkrétne rozhodnému právu pre majetkový režim registrovaného partnerstva.

               V majetku párov majú osobitné postavenie nehnuteľnosti a jednou z možností by mohlo byť podriadiť túto oblasť právu krajiny, v ktorej sa dané nehnuteľnosti nachádzajú (lex situs), čo by viedlo k určitému „roztriešteniu“ rozhodného práva pre majetkový režim registrovaného partnerstva. Toto riešenie však so sebou prináša problémy, a to najmä pri vyporiadaní majetku v registrovanom partnerstve, pretože by viedlo k nežiaducej fragmentácii jednoty majetku v registrovanom partnerstve (zatiaľ čo na záväzky by sa naďalej vzťahoval jednotný režim) a k použitiu rôznych právnych predpisov na rôzne časti majetku v majetkovom režime registrovaného partnerstva. V nariadení sa preto stanovuje, že rozhodné právo pre majetok v registrovanom partnerstve – či už bolo zvolené partnermi alebo, pokiaľ takéto právo nezvolili, určené podľa iných ustanovení – sa použije na celý majetok partnerov, hnuteľný alebo nehnuteľný, bez ohľadu na to, kde sa nachádza.

               Článok 22

               V priebehu konzultácií došlo k značnej zhode v tom, že treba manželom ponechať určitú voľnosť pri výbere rozhodného práva pre ich majetkový režim manželov, aby sa im tak uľahčila správa ich majetku. Možnosť voľby rozhodného práva pre majetkový režim registrovaného partnerstva by sa mala vzťahovať aj na registrovaných partnerov. Táto možnosť by sa mala jasne upraviť, aby sa predišlo voľbe práva, ktoré má obmedzenú väzbu s reálnou situáciou páru alebo jeho minulosťou: zvolené právo preto musí byť právom štátu obvyklého pobytu alebo štátnej príslušnosti partnerov alebo budúcich partnerov alebo jedného z nich, alebo právom štátu, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo.

               Okrem možnosti partnerov zvoliť si rozhodné právo v čase vzniku ich registrovaného partnerstva sa v tomto článku stanovuje možnosť urobiť túto voľbu neskôr. Podobne partneri, ktorí si rozhodné právo zvolili v čase vzniku ich registrovaného partnerstva, sa môžu neskôr rozhodnúť pre jeho zmenu. Ak sa partneri rozhodnú zmeniť rozhodné právo pre svoj majetkový režim, môžu si zvoliť len jeden z právnych poriadkov, ktoré si mohli zvoliť v čase vzniku ich registrovaného partnerstva.

               Zmena rozhodného práva je možná len na dobrovoľnom základe. V snahe predísť právnej neistote toto nariadenie neumožňuje automatickú zmenu rozhodného práva bez toho, aby partneri vyjadrili súhlas s takouto zmenou alebo bez toho, aby s ňou boli oboznámení.

               Aby zmena rozhodného práva pre majetkový režim registrovaného partnerstva nemala pre partnerov nežiaduce dôsledky, má účinky len do budúcnosti, pokiaľ sa partneri nerozhodnú, že bude mať retroaktívny účinok.

               Práva tretích osôb, ktorých záujmy by mohli byť poškodené zmenou rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, sú chránené: v nariadení sa stanovuje, že účinky retroaktívnej zmeny rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva nesmú mať nepriaznivý vplyv na práva tretích osôb.

               Články 23 až 25

               V týchto článkoch sa stanovujú pravidlá pre postupy, ktoré musia dodržať partneri pri voľbe rozhodného práva a pri dohode o svojom majetkovom režime prostredníctvom dohody o majetkovom režime partnerov.

               Článok 26

               Ak si partneri nezvolia rozhodné právo pre majetkový režim svojho registrovaného partnerstva, je dôležité, aby v zúčastnených členských štátoch existovali spoločné normy na určenie rozhodného práva v prípade absencie tejto voľby partnermi. Rozhodným právom by bol právny poriadok štátu, v ktorom registrované partnerstvo vzniklo. Výnimočne však môže jeden z partnerov súdu navrhnúť, aby rozhodným právom bol právny poriadok štátu, v ktorom mali partneri posledný spoločný obvyklý pobyt.

               Články 27 a 28

               V nariadení sa uvádza zoznam niektorých záležitosti, ktoré by sa spravovali rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva. Patrí medzi ne vyporiadanie majetku a tiež účinky majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva na vzťah medzi jedným z partnerov a treťou osobou. Na účely ochrany práv tretích strán sa však v nariadení stanovuje, že partner sa nemôže dovolávať rozhodného práva voči tretej osobe v spore okrem prípadov, keď táto tretia osoba vedela alebo mala vedieť o rozhodnom práve pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva. V nariadení sa uvádzajú prípady, v ktorých by platil predpoklad, že tretia osoba vedela alebo mala vedieť o rozhodnom práve pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva.

               Článok 29

               S cieľom zohľadniť vnútroštátne predpisy v oblasti ochrany spoločného obydlia toto ustanovenie umožňuje štátu vylúčiť použitie cudzieho práva v prospech jeho vlastného práva. Na účely ochrany spoločného obydlia tak členský štát, na území ktorého sa toto obydlie nachádza, bude môcť uplatniť svoje vlastné predpisy na ochranu spoločného obydlia. Výnimočne môže tento členský štát použiť svoje právo na všetky osoby s pobytom na jeho území a „uprednostniť“ ho pred ustanoveniami obvykle rozhodného práva alebo práva vyplývajúceho z dohody o majetkovom režime partnerov uzatvorenej v inom členskom štáte.

               5.4.Kapitola IV: Uznávanie, vykonateľnosť a výkon

               V návrhu nariadenia sa stanovuje voľný pohyb rozhodnutí, verejných listín a súdnych zmierov vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev. Zaviedlo by sa ním tak vzájomné uznávanie založené na vzájomnej dôvere, ktorá je výsledkom integrácie členských štátov v rámci Európskej únie.

               Tento voľný pohyb by mal podobu jednotného konania pre uznávanie a výkon rozhodnutí, verejných listín a súdnych zmierov pochádzajúcich z iného členského štátu. Toto konanie nahrádza vnútroštátne konania uplatňované v jednotlivých členských štátoch. Dôvody neuznania alebo odmietnutia výkonu sú tiež harmonizované na úrovni Únie alebo sú obmedzené na nevyhnutné minimum. Nahrádzajú rôzne, často širšie dôvody, ktoré v súčasnosti existujú na vnútroštátnej úrovni.

               Rozhodnutia

               Navrhnuté pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu rozhodnutí sú zosúladené s pravidlami stanovenými v nariadení č. 650/2012 o dedičstve. Odkazuje sa v nich preto na konanie o vyhlásenie vykonateľnosti ustanovené v uvedenom nariadení. Znamená to, že každé rozhodnutie vydané v jednom členskom štáte by sa uznalo v ostatných členských štátoch bez osobitného konania a že na dosiahnutie výkonu rozhodnutia v inom členskom štáte by navrhovatelia museli začať jednotné konanie v členskom štáte výkonu, aby získali vyhlásenie vykonateľnosti. Toto konanie je jednostranné a v prvej fáze sa obmedzuje na overenie dokumentov. Až v neskoršej fáze, ak odporca namieta, by sudca pristúpil k preskúmaniu prípadných dôvodov odmietnutia. To poskytuje primeranú ochranu práv odporcov.

               Tieto pravidlá sú v porovnaní so súčasnou situáciou výrazným krokom vpred. Uznávanie a výkon rozhodnutí sa v súčasnosti riadia vnútroštátnym právnym poriadkom členských štátov alebo dvojstrannými dohodami medzi niektorými členskými štátmi. Príslušné konania sa v jednotlivých členských štátoch líšia, rovnako ako dokumenty potrebné na získanie vyhlásenia vykonateľnosti a dôvody, na základe ktorých môžu byť cudzie rozhodnutia odmietnuté.

               Ako už bolo vysvetlené, toto nariadenie je prvým krokom v oblasti majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev a týka sa rodinného práva (pozri bod 3.1). Vzhľadom na osobitné okolnosti podlieha voľný pohyb rozhodnutí konaniu o vyhlásenie vykonateľnosti. Podobne ako v iných oblastiach by však bolo možné uvažovať o zrušení konaní, ktoré predchádzajú uznaniu a výkonu rozhodnutí, (konanie o vyhlásenie vykonateľnosti) v neskoršej fáze po vyhodnotení pravidiel obsiahnutých v tomto nariadení a rozvoji justičnej spolupráce vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev.

               Akty orgánov, ktoré vykonávajú svoju právomoc na základe poverenia v súlade s vymedzením súdu uvedeným v článku 2 tohto nariadenia, sa budú považovať za rovnocenné s rozhodnutiami, a preto sa na ne budú vzťahovať ustanovenia tejto kapitoly týkajúce sa uznávania a výkonu.

               Verejné listiny

               Vzhľadom na praktický význam verejných listín vo veciach majetkových aspektov registrovaných partnerstiev a s cieľom zaistiť súlad tohto nariadenia s inými nástrojmi EÚ v tejto oblasti by sa týmto nariadením malo zaistiť ich prijímanie, a tak umožniť ich voľný pohyb.

               Prijímanie verejných listín znamená, že tieto listiny budú mať rovnakú dôkaznú silu, pokiaľ ide o obsah verejnej listiny a o skutočnosti, ktoré sú v nej uvedené, s bude sa ne vzťahovať rovnaká domnienka pravosti a vykonateľnosti ako v krajine ich pôvodu.

               2016/0060 (CNS)

               Návrh

               NARIADENIE RADY

               o právomoci, rozhodnom práve a uznávaní a výkone rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 81 ods. 3,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,

               so zreteľom na stanovisko Európskeho parlamentu
                  14
               ,

               so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru
                  15
               ,

               konajúc v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom,

               keďže:

               (1)Európska únia si stanovila za cieľ udržiavať a rozvíjať priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, v ktorom je zaručený voľný pohyb osôb. Na postupné vytvorenie takéhoto priestoru musí Únia prijať opatrenia v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach, ktoré majú cezhraničné dôsledky, najmä ak sú potrebné pre riadne fungovanie vnútorného trhu.

               (2)V súlade s článkom 81 ods. 2 písm. c) Zmluvy o fungovaní Európskej únie môžu takéto opatrenia zahŕňať opatrenia zamerané na zabezpečenie zlučiteľnosti kolíznych noriem a noriem o určení právomoci, ktoré sa uplatňujú v členských štátoch.

               (3)Európska rada na svojom zasadnutí 15. a 16. októbra 1999 v Tampere schválila zásadu vzájomného uznávania rozsudkov a iných rozhodnutí súdnych orgánov ako základný kameň justičnej spolupráce v občianskych veciach a vyzvala Radu a Komisiu, aby prijali program opatrení na vykonávanie tejto zásady.

               (4)Spoločný program opatrení Komisie a Rady na uplatňovanie zásady vzájomného uznávania rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach
                  16
                bol prijatý 30. novembra 2000. V tomto programe sa identifikujú opatrenia týkajúce sa harmonizácie kolíznych noriem ako opatrenia uľahčujúce vzájomné uznávanie rozhodnutí a ustanovuje sa v ňom vypracovanie nástroja týkajúceho sa majetkových režimov manželov a majetkových dôsledkov rozchodu nezosobášených partnerov.

               (5)Európska rada prijala na zasadnutí v Bruseli 4. a 5. novembra 2004 nový program s názvom „Haagsky program: posilňovanie slobody, bezpečnosti a spravodlivosti v Európskej únii“
                  17
               . Rada v tomto programe vyzvala Komisiu, aby predložila zelenú knihu o kolízii právnych predpisov v oblasti manželských majetkových režimov, zaoberajúcu sa najmä otázkou súdnej právomoci a vzájomného uznávania. V programe sa zdôraznila aj potreba prijať nástroj v tejto oblasti.

               (6)Komisia prijala 17. júla 2006 Zelenú knihu o kolízii právnych predpisov v oblasti manželských majetkových režimov, zaoberajúcu sa najmä otázkou súdnej právomoci a vzájomného uznávania
                  18
               . Touto zelenou knihou sa začali široké konzultácie o celom rade ťažkostí, s ktorými sa v európskom kontexte stretávajú páry pri vyporiadaní spoločného majetku, a o dostupných právnych prostriedkoch na nápravu situácie. Zelená kniha sa tiež venovala súboru otázok medzinárodného práva súkromného, s ktorými sa stretávajú páry žijúce v inom než manželskom zväzku, a to najmä páry v registrovanom partnerstve, ako aj špecifickým otázkam, ktoré musia tieto páry riešiť.

               (7)Európska rada prijala na svojom zasadnutí 10. a 11. decembra 2009 v Bruseli nový viacročný program s názvom „Štokholmský program – otvorená a bezpečná Európa, ktorá slúži občanom a chráni ich“
                  19
               . Európska rada v tomto programe konštatovala, že vzájomné uznávanie by sa malo rozšíriť aj na oblasti, ktoré ešte nie sú jeho predmetom, avšak pre každodenný život sú kľúčové, ako sú napríklad majetkové dôsledky rozchodu partnerov, a to so zreteľom na právne systémy členských štátov vrátane verejného poriadku (ordre public) a vnútroštátne tradície v tejto oblasti.

               (8)V „Správe o občianstve EÚ za rok 2010: Odstránenie prekážok vykonávania práv občanov EÚ“, prijatej 27. októbra 2010
                  20
               , Komisia oznámila, že prijme legislatívny návrh, ktorý umožní odstrániť prekážky voľného pohybu osôb, a najmä ťažkosti, s ktorými sa páry stretávajú pri správe svojho majetku alebo pri jeho delení.

               (9)Komisia 16. marca 2011 prijala návrh
                  21
                nariadenia Rady o súdnej príslušnosti, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí vo veciach majetkových režimov manželov a návrh
                  22
                nariadenia Rady o súdnej príslušnosti, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev.

               (10)Rada na svojom zasadnutí 3. decembra 2015 dospela k záveru, že nie je možné dosiahnuť jednomyseľný súhlas s prijatím návrhov nariadenia o majetkových režimoch manželov a nariadenia o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev, a preto ciele spolupráce v tejto oblasti nemôže Únia ako celok dosiahnuť v primeranom čase.

               (11)V období od decembra 2015 do februára 2016 Švédsko, Belgicko, Grécko, Chorvátsko, Slovinsko, Španielsko, Francúzsko, Portugalsko, Taliansko, Malta, Luxembursko, Nemecko, Česká republika, Holandsko, Rakúsko a Bulharsko a Fínsko adresovali Komisii žiadosti, v ktorých vyjadrili želanie nadviazať medzi sebou posilnenú spoluprácu v oblasti majetkových režimov medzinárodných párov – konkrétne v oblasti právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov manželov a právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev – a požiadali Komisiu, aby na tento účel predložila Rade návrh.

               (12)[…] prijala Rada rozhodnutie […], ktorým sa povoľuje posilnená spolupráca v oblasti právomoci, rozhodného práva a uznávania a výkonu rozhodnutí vo veciach majetkových režimov medzinárodných párov, vzťahujúca sa na veci majetkových režimov manželov, ako aj na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev.

               (13)V súlade s článkom 328 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie je posilnená spolupráca pri nadviazaní otvorená všetkým členským štátom a podmienená dodržaním všetkých podmienok účasti, ktoré ustanovuje rozhodnutie, ktorým bola povolená. Naďalej im má byť kedykoľvek otvorená, pokiaľ okrem uvedených podmienok dodržiavajú aj právne akty už prijaté v jej rámci. Komisia a členské štáty zúčastnené na posilnenej spolupráci by mali zabezpečiť podporu účasti čo najväčšieho počtu členských štátov. Toto nariadenie by malo byť záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné len v zúčastnených členských štátoch v súlade so zmluvami.

               (14)V súlade s článkom 81 Zmluvy o fungovaní Európskej únie by sa toto nariadenie malo uplatňovať v súvislosti s majetkovými dôsledkami registrovaných partnerstiev, ktoré majú cezhraničné dôsledky.

               (15)S cieľom poskytnúť nezosobášeným párom právnu istotu vo vzťahu k ich majetku a ponúknuť im určitú mieru predvídateľnosti by sa všetky normy vzťahujúce sa na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev mali upraviť v jednom nástroji.

               (16)Iné formy zväzkov než manželstvo sú v právnych predpisoch jednotlivých členských štátov upravené odlišne a malo by sa rozlišovať medzi pármi, ktorých zväzok je inštitucionálne potvrdený registráciou partnerstva orgánom verejnej moci, a pármi, ktoré žijú len vo faktickom zväzku. Hoci niektoré členské štáty takéto faktické zväzky upravujú, mali by sa odlišovať od registrovaných partnerstiev, ktorých formálny charakter umožňuje zohľadniť ich osobitné rysy a stanoviť pre ne pravidlá v právnych predpisoch Únie. Na zabezpečenie hladkého fungovania vnútorného trhu je potrebné odstrániť prekážky voľného pohybu osôb, ktoré zaregistrovali svoje partnerstvo, a to najmä ťažkosti, s ktorými sa tieto páry stretávajú pri správe svojho majetku alebo pri jeho delení. V záujme dosiahnutia týchto cieľov by sa v tomto nariadení mali sústrediť ustanovenia o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní, prípadne prijatí, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí, verejných listín a súdnych zmierov.

               (17)Toto nariadenie by sa malo vzťahovať na otázky súvisiace s majetkovými dôsledkami registrovaných partnerstiev. Pojem „registrované partnerstvo“ by sa mal vymedziť len pre potreby tohto nariadenia. Samotný obsah tohto pojmu by mal byť naďalej vymedzený vo vnútroštátnych právnych poriadkoch členských štátov. Žiadnym ustanovením tohto nariadenia sa členskému štátu, ktorého právny poriadok nepozná inštitút registrovaného partnerstva, neukladá povinnosť ustanoviť ho vo svojom vnútroštátnom právnom poriadku.

               (18)Do pôsobnosti tohto nariadenia by sa mali zahrnúť všetky občianskoprávne aspekty súvisiace s majetkovými dôsledkami registrovaných partnerstiev, týkajúce sa tak každodennej správy majetku partnerov, ako aj jeho vyporiadania, a to najmä v dôsledku rozchodu partnerov alebo smrti jedného z nich.

               (19)Toto nariadenie by sa nemalo vzťahovať na oblasti občianskeho práva týkajúce sa iných otázok ako majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev. Z dôvodu jednoznačnosti by sa viaceré otázky, ktoré možno považovať za súvisiace s registrovanými partnerstvami, mali výslovne vylúčiť z pôsobnosti tohto nariadenia.

               (20)Toto nariadenie by sa preto nemalo vzťahovať na otázky všeobecnej právnej spôsobilosti partnerov; toto vylúčenie by však nemalo zahŕňať osobitné oprávnenia a práva niektorého z partnerov alebo oboch partnerov k majetku vo vzťahu medzi nimi navzájom alebo vo vzťahu k tretím osobám, keďže tieto oprávnenia a práva by mali patriť do pôsobnosti tohto nariadenia.

               (21)Toto nariadenie by sa nemalo vzťahovať na predbežné otázky, ako napríklad existenciu, platnosť alebo uznanie registrovaného partnerstva, ktoré upravujú vnútroštátne právne poriadky členských štátov vrátane ich noriem medzinárodného práva súkromného.

               (22)Keďže vyživovacia povinnosť medzi partnermi je upravená nariadením Rady (ES) č. 4/2009 z 18. decembra 2008 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a o spolupráci vo veciach vyživovacej povinnosti
                  23
               , mala by sa z pôsobnosti tohto nariadenia vylúčiť, rovnako ako otázky týkajúce sa dedičstva po zosnulom partnerovi, ktoré sú upravené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 650/2012 zo 4. júla 2012 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a prijatí a výkone verejných listín v dedičských veciach a o zavedení európskeho osvedčenia o dedičstve
                  24
               .

               (23)Otázky oprávnenia previesť alebo upraviť medzi partnermi práva na starobný alebo invalidný dôchodok, bez ohľadu na ich povahu, nadobudnuté počas trvania registrovaného partnerstva, ktoré neviedli k príjmom z dôchodku počas trvania registrovaného partnerstva, by mali zostať vylúčené z pôsobnosti tohto nariadenia, pričom sa zohľadnia konkrétne systémy existujúce v členských štátoch. Táto výnimka by sa však mala vykladať reštriktívne. Toto nariadenie by sa preto malo vzťahovať najmä na otázku klasifikácie dôchodkových aktív, na sumy, ktoré sa už vyplatili jednému z partnerov počas trvania registrovaného partnerstva, a na prípadnú náhradu, ktorá by sa priznala v prípade dôchodku nadobudnutého za spoločné aktíva.

               (24)Toto nariadenie by malo umožniť vznik alebo prevod práva k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam vyplývajúce z majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev v súlade s ustanoveniami rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev. Nemal by ním však byť dotknutý obmedzený počet (numerus clausus) vecných práv, ktoré poznajú vnútroštátne právne poriadky niektorých členských štátov. Od členského štátu by sa nemalo požadovať uznanie vecného práva, ktoré sa vzťahuje na majetok nachádzajúci sa v danom členskom štáte, pokiaľ jeho právny poriadok dané vecné právo nepozná.

               (25)Aby však partneri mohli užívať v inom členskom štáte práva, ktoré vznikli alebo na nich prešli na základe majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, malo by sa týmto nariadením zabezpečiť, aby sa neznáme vecné právo prispôsobilo najbližšiemu rovnocennému právu podľa právneho poriadku tohto iného členského štátu. V súvislosti s takýmto prispôsobovaním by sa mali zohľadniť ciele a záujmy, ktoré sa konkrétnym vecným právom sledujú, a účinky, ktoré sú s ním spojené. Na účely určenia najbližšieho rovnocenného vnútroštátneho práva môžu byť kontaktované príslušné orgány alebo osoby v štáte, ktorého právnym poriadkom sa majetkové dôsledky registrovaného partnerstva spravovali, s cieľom získať ďalšie informácie o povahe a účinkoch daného práva. Na tento účel by sa mohli využiť existujúce siete v oblasti justičnej spolupráce v občianskych a obchodných veciach, ako aj akékoľvek ďalšie dostupné prostriedky uľahčujúce pochopenie cudzieho právneho poriadku.

               (26)Prispôsobením neznámych vecných práv, ako sa výslovne stanovuje v tomto nariadení, by nemali byť dotknuté iné formy prispôsobenia v rámci uplatňovania tohto nariadenia.

               (27)Požiadavky na zápis práva k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam do registra by sa mali z pôsobnosti tohto nariadenia vylúčiť. Zákonné podmienky a spôsob vykonania zápisu, ako aj orgány zodpovedné za kontrolu toho, či sú splnené všetky požiadavky a či je predložená alebo vyhotovená dokumentácia úplná alebo obsahuje potrebné informácie – ako sú katastre nehnuteľností alebo notári, by sa preto mali určiť v právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie (v prípade nehnuteľností lex rei sitae). Orgány môžu predovšetkým skontrolovať, či právo partnera k majetku, ktoré je uvedené v dokumente predloženom na zápis, je právom, ktoré je ako také zapísané v registri alebo ktoré je inak preukázané v súlade s právnym poriadkom členského štátu, v ktorom sa register vedie. S cieľom vyhnúť sa duplicite písomností by mali registračné orgány uznať písomnosti, ktoré vyhotovili príslušné orgány v inom členskom štáte a ktorých pohyb sa ustanovuje v tomto nariadení. To by však orgánom, ktoré sa venujú registrácii, nemalo brániť v tom, aby osobu žiadajúcu o zápis požiadali o poskytnutie takých dodatočných informácií alebo predloženie takých dodatočných písomností, ktoré sa požadujú podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa vedie register, napríklad informácií alebo písomností týkajúcich sa zaplatenia daní. Príslušný orgán môže osobu žiadajúcu o zápis poučiť o spôsobe doplnenia chýbajúcich informácií alebo písomností.

               (28)Z pôsobnosti tohto nariadenia by sa tiež mali vylúčiť účinky zápisu práva do registra. To, či má zápis napríklad deklaratórny alebo konštitutívny účinok, by mal preto určiť právny poriadok členského štátu, v ktorom sa register vedie. Takže ak si napríklad nadobudnutie práva k nehnuteľnosti podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom sa register vedie, vyžaduje zápis do registra s cieľom zabezpečiť účinok erga omnes alebo s cieľom chrániť právne úkony, mal by sa moment takéhoto nadobudnutia práva spravovať právnym poriadkom tohto členského štátu.

               (29)V tomto nariadení by sa mali zohľadniť rôzne systémy úpravy majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ktoré sa uplatňujú v jednotlivých členských štátoch. Na účely tohto nariadenia by mal mať preto pojem „súd“ široký význam, aby zahŕňal nielen súdy v pravom zmysle slova vykonávajúce funkcie justičného orgánu, ale napríklad aj notárov v určitých členských štátoch, ktorí v niektorých veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev vykonávajú funkcie justičného orgánu ako súdy, a notárov a príslušníkov právnických povolaní, ktorí v niektorých členských štátoch vykonávajú funkcie justičného orgánu vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva na základe poverenia súdom. Všetky súdy v zmysle vymedzenia podľa tohto nariadenia by sa mali riadiť normami o určení právomoci, ktoré sú stanovené v tomto nariadení. Pojem „súd“ by naopak nemal zahŕňať nejustičné orgány členského štátu, ktoré majú podľa vnútroštátneho právneho poriadku právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ako napríklad notári, ktorí vo väčšine členských štátov bežne nevykonávajú funkcie justičného orgánu.

               (30)Toto nariadenie by malo umožniť všetkým notárom, ktorí majú v členských štátoch právomoc konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, aby túto právomoc vykonávali. To, či sa budú na notárov v určitom členskom štáte vzťahovať normy o určení právomoci stanovené v tomto nariadení, by malo závisieť od toho, či sa na nich vzťahuje pojem „súd“ na účely tohto nariadenia.

               (31)Listiny vydané notármi v členských štátoch vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev by mali byť v obehu podľa tohto nariadenia. Ak notári vykonávajú funkcie justičného orgánu, sú viazaní normami o určení právomoci a ich rozhodnutia by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o uznávaní, vykonateľnosti a výkone rozhodnutí. Ak notári nevykonávajú funkcie justičného orgánu, nie sú viazaní normami o určení právomoci a verejné listiny, ktoré vydávajú, by mali byť v obehu v súlade s ustanoveniami o verejných listinách.

               (32)V záujme zohľadnenia narastajúcej mobility párov a s cieľom zabezpečiť riadny výkon spravodlivosti by normy o určení právomoci v tomto nariadení mali občanom umožniť, aby v ich rôznych súvisiacich konaniach konali súdy toho istého členského štátu. Na tento účel by sa v tomto nariadení malo usilovať o to, aby sa právomoc vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev sústredila v členskom štáte, ktorého súdy majú podľa nariadenia (EÚ) č. 650/2012 právomoc konať v dedičskej veci týkajúcej sa jedného z partnerov alebo o zrušení registrovaného partnerstva alebo o jeho vyhlásení za neplatné.

               (33)V nariadení by sa malo ustanoviť, že v prípadoch, keď na súde členského štátu na základe nariadenia (EÚ) č. 650/2012 prebieha konanie v dedičskej veci po jednom z partnerov, mali by mať súdy daného členského štátu právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev súvisiacich s touto dedičskou vecou.

               (34)Podobne by vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev súvisiacich s konaním o zrušenie registrovaného partnerstva alebo o jeho vyhlásenie za neplatné, ktoré prebieha na súde členského štátu, mali konať súdy daného členského štátu, ak s tým partneri súhlasia.

               (35)Ak veci majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev nesúvisia s prebiehajúcimi konaniami v dedičskej veci po jednom z partnerov alebo vo veci zrušenia registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné, mal by sa v tomto nariadení ustanoviť zoznam kolíznych kritérií na určenie právomoci začínajúci obvyklým pobytom partnerov v čase začatia konania. Posledné kritérium v zozname kolíznych kritérií by sa malo vzťahovať na členský štát, podľa ktorého právneho poriadku sa partnerstvo povinne zaregistrovalo na účely jeho vzniku. Tieto kolízne kritériá sa stanovujú vzhľadom na narastajúcu mobilitu občanov a s cieľom zabezpečiť, aby kolízne kritériá zodpovedali skutočnej väzbe medzi partnermi a členským štátom, v ktorom sa právomoc vykonáva.

               (36)Vzhľadom na to, že inštitút registrovaného partnerstva neexistuje vo všetkých členských štátoch, súdy členského štátu, ktorého právny poriadok inštitút registrovaného partnerstva nepozná, môže mať výnimočne potrebu odmietnuť vykonávať právomoc podľa tohto nariadenia. V takom prípade súdy konajú rýchlo a dotknutý účastník konania by mal mať možnosť predložiť vec v ktoromkoľvek inom členskom štáte, ktorý zodpovedá kolíznemu kritériu umožňujúcemu výkon právomoci, a to bez ohľadu na poradie týchto kritérií právomoci, pričom by sa zároveň mala dodržať autonómia účastníkov. Ktorýkoľvek súd, ktorý začal konať po odmietnutí vykonávať právomoc, okrem súdov členského štátu, podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo, ktoré majú právomoc na základe dohody o voľbe súdu alebo dostavenia sa odporcu na súd, môže mať tiež výnimočne potrebu odmietnuť vykonávať právomoc. Nakoniec pre prípady, keď žiadny súd nemá právomoc rozhodovať vo veci podľa ostatných ustanovení tohto nariadenia, sa stanovuje pravidlo o subsidiárnej právomoci, aby sa predišlo riziku odoprenia spravodlivosti.

               (37)S cieľom zvýšiť právnu istotu, predvídateľnosť a autonómiu strán, by sa malo v tomto nariadení stranám umožniť, aby za určitých podmienok uzavreli dohodu o voľbe súdu v prospech súdov členského štátu rozhodného práva alebo súdov členského štátu, podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo.

               (38)Týmto nariadením by sa stranám nemalo brániť vo vyporiadaní veci mimosúdnym zmierom, napríklad pred notárom, v členskom štáte, ktorý si zvolia, ak to právny poriadok daného členského štátu umožňuje. Malo by sa tak postupovať aj v prípade, ak rozhodné právo pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva nie je právom tohto členského štátu.

               (39)S cieľom zabezpečiť, aby súdy všetkých členských štátov mohli za rovnakých podmienok vykonávať právomoc vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev partnerov, by sa v tomto nariadení mali taxatívne stanoviť kritériá, na základe ktorých možno vykonávať subsidiárnu právomoc.

               (40)S cieľom napraviť najmä prípady odoprenia spravodlivosti by sa v tomto nariadení malo ustanoviť forum necessitatis a umožniť tak súdu členského štátu konať vo výnimočných prípadoch vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, ktoré má úzku väzbu na tretí štát. Takýto výnimočný prípad môže nastať vtedy, keď sa konanie v danom treťom štáte ukáže ako nemožné, napríklad z dôvodu občianskej vojny, alebo keď od partnera nemožno rozumne očakávať, že v tomto štáte začne alebo bude viesť konanie. Právomoc založenú na forum necessitatis by však malo byť možné vykonávať iba vtedy, ak má daná vec dostatočnú väzbu na členský štát konajúceho súdu.

               (41)V záujme harmonického fungovania spravodlivosti by sa malo predchádzať vydávaniu nezlučiteľných rozhodnutí v rôznych členských štátoch. Na tento účel by sa mali v tomto nariadení ustanoviť všeobecné procesné pravidlá, ktoré budú podobné pravidlám obsiahnutým v iných nástrojoch Únie v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach. Jedným takýmto procesným pravidlom je pravidlo prekážky začatej veci, ktoré sa uplatní v prípade, že sa na rôzne súdy v rôznych členských štátoch podajú návrhy na začatia konania v tej istej veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva. Na základe tohto pravidla sa následne určí, ktorý súd by mal začať konanie vo veci.

               (42)S cieľom umožniť občanom využívať výhody vnútorného trhu v situácii úplnej právnej istoty by im toto nariadenie malo umožniť vopred poznať rozhodné právo pre majetkové dôsledky ich registrovaného partnerstva. Mali by sa preto zaviesť harmonizované kolízne normy, aby sa zamedzilo protichodným výsledkom. Základné pravidlo by malo zabezpečiť, že sa majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev budú predvídateľne spravovať právnym poriadkom, s ktorým majú úzku väzbu. Z dôvodu právnej istoty a s cieľom predísť roztriešteniu by sa mali rozhodným právom spravovať majetkové dôsledky registrovaného partnerstva ako celok, t. j. všetky majetkové dôsledky, ktoré sa viažu k registrovanému partnerstvu, bez ohľadu na povahu majetku a bez ohľadu na to, či sa majetok nachádza v inom členskom štáte alebo v treťom štáte.

               (43)Právny poriadok určený týmto nariadením sa uplatňuje aj v prípade, že nie je právnym poriadkom členského štátu.

               (44)S cieľom uľahčiť partnerom správu ich majetku by sa im v tomto nariadení malo umožniť, aby si z právnych poriadkov, s ktorými majú úzku väzbu napríklad z dôvodu obvyklého pobytu alebo štátnej príslušnosti, zvolili rozhodné právo pre majetkové dôsledky svojho registrovaného partnerstva bez ohľadu na povahu majetku alebo miesto, kde sa nachádza. S cieľom predísť situáciám, keď voľba rozhodného práva bude neúčinná a partneri budú ponechaní v právnom vákuu, by sa možnosť voľby rozhodného práva mala obmedziť na právny poriadok, podľa ktorého majú registrované partnerstvá majetkové dôsledky. Rozhodné právo by malo byť možné si zvoliť kedykoľvek, pred registráciou partnerstva, v čase registrácie partnerstva alebo počas trvania registrovaného partnerstva.

               (45)S cieľom zabezpečiť právnu istotu právnych úkonov a zabrániť, aby sa zmena rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev uskutočnila bez oboznámenia partnerov, mala by byť zmena rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev možná len na výslovnú žiadosť strán. Takáto zmena vykonaná partnermi by nemala mať retroaktívny účinok, pokiaľ to partneri výslovne neurčia. V žiadnom prípade však nemožno zasahovať do práv tretích osôb.

               (46)S cieľom uľahčiť informovanú voľbu partnerov a rešpektovať ich súhlas by sa v záujme zabezpečenia právnej istoty, ako aj lepšieho prístupu k spravodlivosti mali vymedziť normy týkajúce sa vecnej a formálnej platnosti dohody o voľbe rozhodného práva. Pokiaľ ide o formálnu platnosť, mali by sa zaviesť určité záruky, ktorými by sa zabezpečilo, že si partneri budú vedomí dôsledkov svojej voľby. Dohoda o voľbe rozhodného práva by prinajmenšom mala byť vyhotovená v písomnej forme, mal by v nej byť uvedený dátum a mala by byť podpísaná obidvoma stranami. Ak sa však v právnom poriadku členského štátu, v ktorom majú obaja partneri obvyklý pobyt v čase uzavretia dohody, stanovujú dodatočné formálne náležitosti, tieto náležitosti by mali byť splnené. Takéto dodatočné formálne náležitosti môžu napríklad existovať v členskom štáte, kde je dohoda vložená do dohody o majetkovom režime partnerov. Ak majú partneri v čase uzavretia dohody obvyklý pobyt v rôznych členských štátoch, ktoré stanovujú rôzne formálne náležitosti, malo by stačiť splniť formálne náležitosti jedného z týchto štátov. Ak má v čase uzavretia dohody len jeden z partnerov obvyklý pobyt v členskom štáte, ktorého právny poriadok ustanovuje dodatočné formálne náležitosti, tieto náležitosti by mali byť splnené.

               (47)Dohoda o majetkovom režime partnerov je druhom naloženia s majetkom partnerov, ktorého prípustnosť a akceptovanie sa v jednotlivých členských štátoch líši. S cieľom uľahčiť uznávanie nadobudnutia majetkových práv v dôsledku dohody o majetkovom režime partnerov v členských štátoch by sa mali stanoviť normy týkajúce sa formálnej platnosti dohôd o majetkovom režime partnerov. Dohoda by prinajmenšom mala byť vyhotovená v písomnej forme, mal by v nej byť uvedený dátum a mala by byť podpísaná obidvoma stranami. Dohoda by však tiež mala spĺňať ďalšie náležitosti formálnej platnosti stanovené v rozhodnom práve pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev určenom podľa nariadenia a v právnom poriadku členského štátu, v ktorom majú partneri obvyklý pobyt. V tomto nariadení by sa malo tiež určiť, ktorým právnym poriadkom by sa mala spravovať vecná platnosť takejto dohody.

               (48)Ak sa nezvolí rozhodné právo, v záujme vyváženia predvídateľnosti a právnej istoty a zohľadnenia okolností života konkrétneho páru by sa v tomto nariadení malo ustanoviť, že na majetkové dôsledky registrovaného partnerstva by sa mal vzťahovať právny poriadok štátu, podľa ktorého sa partnerstvo povinne zaregistrovalo na účely jeho vzniku.

               (49)Ak sa v tomto nariadení odkazuje na štátnu príslušnosť ako kolízne kritérium, otázka, ako posudzovať osobu s viacnásobnou štátnou príslušnosťou, je predbežnou otázkou a nepatrí do pôsobnosti tohto nariadenia a mala by sa riešiť podľa vnútroštátneho právneho poriadku a v prípade potreby aj podľa medzinárodných dohovorov, pričom by sa mali úplne dodržiavať všeobecné zásady Európskej únie. Rozhodnutie o tejto otázky by nemalo mať žiaden vplyv na platnosť voľby práva uskutočnenej v súlade s týmto nariadením.

               (50)Pokiaľ ide o určenie rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev, keď nedošlo k voľbe rozhodného práva ani uzavretiu dohody o majetkovom režime partnerov, mal by mať justičný orgán členského štátu vo výnimočných prípadoch – ak sa partneri presťahovali do štátu svojho obvyklého pobytu na dlhé obdobie – možnosť na žiadosť ktoréhokoľvek z partnerov dospieť k záveru, že možno uplatniť právny poriadok tohto štátu, ak sa ho manželia dovolávali. V žiadnom prípade však nemožno zasahovať do práv tretích osôb.

               (51)Právom určeným ako rozhodné právo pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva by sa mali spravovať tieto dôsledky od klasifikácie majetku jedného alebo oboch partnerov na jednotlivé kategórie počas trvania registrovaného partnerstva a po jeho zrušení až po vyporiadanie majetku. Malo by sa vzťahovať na účinky majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva na právne vzťahy medzi niektorým z partnerov a tretími osobami. Vo vzťahu k týmto účinkom sa však jeden z partnerov môže rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva dovolávať voči tretej osobe len v prípade, že právne vzťahy medzi partnerom a treťou osobou vznikli v čase, keď táto tretia osoba o tomto rozhodnom práve vedela alebo mala vedieť.

               (52)Vo výnimočných prípadoch by súdy alebo iné príslušné orgány členských štátov mali mať možnosť uplatniť z dôvodov verejného záujmu, ako je napríklad ochrana politického, sociálneho alebo hospodárskeho zriadenia členského štátu, výnimky založené na imperatívnych normách. Pojem „imperatívne normy“ by mal zahŕňať normy imperatívnej povahy, ako napríklad normy na ochranu obydlia. Táto výnimka z uplatňovania rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev si však vyžaduje reštriktívny výklad, aby zostala zlučiteľná so všeobecným cieľom tohto nariadenia.

               (53)Dôvody verejného záujmu by mali súdom a iným príslušným orgánom, ktoré v členských štátoch konajú vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, tiež umožniť, aby za výnimočných okolností nezohľadnili určité ustanovenia cudzieho právneho poriadku, ak by uplatnenie týchto ustanovení v danej veci bolo zjavne nezlučiteľné s verejným poriadkom (ordre public) dotknutého členského štátu. Súdy alebo iné príslušné orgány by však nemali mať možnosť uplatňovať výnimku týkajúcu sa verejného poriadku s cieľom odmietnuť právny poriadok iného štátu alebo odmietnuť uznať alebo prípadne prijať alebo vykonať rozhodnutie, verejnú listinu alebo súdny zmier z iného členského štátu, pokiaľ by to bolo v rozpore s Chartou základných práv Európskej únie, a najmä s jej článkom 21 o zásade nediskriminácie.

               (54)Keďže v niektorých štátoch existujú dva alebo viaceré právne systémy alebo súbory noriem vzťahujúcich sa na záležitosti upravené týmto nariadením, malo by sa stanoviť, do akej miery sa ustanovenia tohto nariadenia uplatňujú v rámci jednotlivých územných celkov týchto štátov.

               (55)V tomto nariadení by sa vzhľadom na jeho všeobecný cieľ, ktorým je vzájomné uznávanie rozhodnutí vydaných v členských štátoch vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, mali stanoviť pravidlá týkajúce sa uznávania, vykonateľnosti a výkonu rozhodnutí, ktoré by boli podobné pravidlám obsiahnutým v iných nástrojoch Únie prijatých v oblasti justičnej spolupráce v občianskych veciach.

               (56)V záujme zohľadnenia rôznych systémov upravujúcich majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev v členských štátoch by toto nariadenie malo zabezpečiť prijatie a vykonateľnosť verejných listín vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev vo všetkých členských štátoch.

               (57)Verejné listiny by mali mať v inom členskom štáte rovnaké dôkazné účinky ako v členskom štáte pôvodu alebo čo najporovnateľnejšie účinky. Pri určovaní dôkazných účinkov určitej verejnej listiny v inom členskom štáte alebo čo najporovnateľnejších účinkov by sa malo odkázať na povahu a rozsah dôkazných účinkov verejnej listiny v členskom štáte pôvodu. Dôkazné účinky, ktoré by konkrétna verejná listina mala mať v inom členskom štáte, budú teda závisieť od právneho poriadku členského štátu pôvodu.

               (58)„Pravosť“ verejnej listiny by mala byť samostatným pojmom zahŕňajúcim napríklad otázku pôvodnosti listiny, formálne náležitosti listiny, právomoci orgánu, ktorý vyhotovuje listinu, a postup vyhotovenia listiny. Mala by zahŕňať aj skutkové okolnosti, ktoré dotknutý orgán vo verejnej listine zaznamenal, ako je napr. skutočnosť, že sa uvedené strany v daný deň dostavili pred tento orgán a že urobili uvedené vyhlásenia. Strana, ktorá chce napadnúť pravosť verejnej listiny, by tak mala urobiť na príslušnom súde v členskom štáte pôvodu verejnej listiny, a to podľa právneho poriadku toho členského štátu.

               (59)Pojem „právne úkony alebo právne vzťahy zaznamenané vo verejnej listine“ by sa mal vykladať ako odkaz na vecný obsah zaznamenaný vo verejnej listine. Strana, ktorá chce napadnúť právne úkony alebo právne vzťahy zaznamenané vo verejnej listine, by tak mala urobiť na súdoch, ktoré majú právomoc podľa tohto nariadenia a ktoré by mali rozhodnúť o napadnutej veci v súlade s rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva.

               (60)Ak v konaní na súde členského štátu vyvstane otázka týkajúca sa právnych úkonov alebo právnych vzťahov zaznamenaných vo verejnej listine ako predbežná otázka, daný súd by mal mať právomoc rozhodnúť o predmetnej otázke.

               (61)Napadnutá verejná listina by v inom členskom štáte, ako je členský štát pôvodu, nemala mať žiadne dôkazné účinky, pokým sa vo veci nerozhodne. Ak sa napadnutie týka len špecifickej otázky súvisiacej s právnymi úkonmi alebo právnymi vzťahmi zaznamenanými vo verejnej listine, dotknutá verejná listina by nemala mať dôkazné účinky v inom členskom štáte, ako je členský štát pôvodu, pokiaľ ide o túto špecifickú otázku, a to pokým sa vo veci nerozhodne. Verejná listina, ktorá bola vyhlásená za neplatnú v dôsledku jej napadnutia, by už nemala mať dôkazné účinky.

               (62)Ak sa orgánu pri uplatňovaní tohto nariadenia predložia dve nezlučiteľné verejné listiny, mal by posúdiť otázku, ktorá verejná listina by sa mala uprednostniť, respektíve či by sa niektorá z verejných listín mala uprednostniť, a to so zreteľom na okolnosti konkrétneho prípadu. Ak nie je z uvedených okolností jasné, ktorá verejná listina by sa mala uprednostniť, respektíve či by sa niektorá z verejných listín mala uprednostniť, o danej otázke by mali rozhodnúť súdy, ktoré majú právomoc podľa tohto nariadenia, alebo, ak táto otázka vyvstane v rámci konania ako predbežná otázka, súd, na ktorom toto konanie prebieha. V prípade nezlučiteľnosti verejnej listiny s rozhodnutím je potrebné zohľadniť dôvody neuznania rozhodnutí podľa tohto nariadenia.

               (63)Uznanie a výkon rozhodnutia vydaného vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva podľa tohto nariadenia by však v žiadnom prípade nemalo znamenať uznanie registrovaného partnerstva, ktorého sa rozhodnutie týka.

               (64)Je potrebné upraviť vzťah medzi týmto nariadením a dvojstrannými alebo viacstrannými dohovormi o majetkových dôsledkoch registrovaných partnerstiev, ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty.

               (65)S cieľom zjednodušiť uplatňovanie tohto nariadenia by sa pre členské štáty mala stanoviť povinnosť oznamovať určité informácie o ich právnych predpisoch a postupoch týkajúcich sa majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev v rámci Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci zriadenej rozhodnutím Rady 2001/470/ES
                  25
               . Aby sa mohli v Úradnom vestníku Európskej únie včas uverejňovať všetky relevantné informácie na účely praktického uplatňovania tohto nariadenia, členské štáty by mali oznamovať tieto informácie Komisii aj pred dátumom začatia uplatňovania tohto nariadenia.

               (66)Rovnako s cieľom uľahčiť uplatňovanie tohto nariadenia a umožniť používanie moderných komunikačných technológií by sa mali zaviesť štandardné tlačivá pre potvrdenia, ktoré sa majú predložiť v súvislosti so žiadosťou o vyhlásenie vykonateľnosti rozhodnutia, verejnej listiny alebo súdneho zmieru.

               (67)Pri určovaní lehôt a termínov stanovených v tomto nariadení by sa malo uplatňovať nariadenie Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 z 3. júna 1971, ktorým sa stanovujú pravidlá pre lehoty, dátumy a termíny
                  26
               .

               (68)S cieľom zabezpečiť jednotné podmienky vykonávania tohto nariadenia by sa mali na Komisiu preniesť vykonávacie právomoci, pokiaľ ide o ustanovenie a následnú zmenu potvrdení a tlačív, ktoré sa týkajú vyhlásenia vykonateľnosti rozhodnutí, súdnych zmierov a verejných listín. Uvedené právomoci by sa mali vykonávať v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie
                  27
               .

               (69)Na prijímanie vykonávacích aktov, ktorými sa ustanovia a budú následne meniť potvrdenia a tlačivá ustanovené v tomto nariadení, by sa mal uplatňovať konzultačný postup, a to v súlade s postupom ustanoveným v článku 4 nariadenia (EÚ) č. 182/2011.

               (70)Keďže ciele tohto nariadenia – voľný pohyb osôb v Európskej únii, možnosť partnerov usporiadať majetkové vzťahy medzi sebou a vo vzťahu k tretím osobám počas spoločného života páru, ako aj v čase vyporiadania ich majetku, väčšia predvídateľnosť a právna istota – nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni samotných členských štátov, ale z dôvodu rozsahu a účinkov tohto nariadenia ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, v prípade potreby prostredníctvom posilnenej spolupráce medzi členskými štátmi. Únia preto môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality stanovenou podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.

               (71)Toto nariadenie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané v Charte základných práv Európskej únie, najmä v jej článkoch 7, 9, 17, 21 a 47, ktoré sa týkajú práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života, práva založiť rodinu v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi, majetkových práv, zásady nediskriminácie a práva na účinný prostriedok nápravy pred súdom a spravodlivé súdne konanie. Súdy a iné príslušné orgány členských štátov musia pri uplatňovaní tohto nariadenia dodržiavať tieto práva a zásady.

               PRIJALA TOTO NARIADENIE:

               Kapitola I

               Rozsah pôsobnosti a vymedzenie pojmov

               Článok 1
               Rozsah pôsobnosti

               1.Toto nariadenie sa vzťahuje na majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev.

                  Nevzťahuje sa na daňové, colné ani správne veci.

               2.Z rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia sú vylúčené:

               a)právna spôsobilosť partnerov;

               b)existencia, platnosť alebo uznanie registrovaného partnerstva;

               c)vyživovacia povinnosť;

               d)dedenie po zosnulom partnerovi;

               e)sociálne zabezpečenie;

               f)oprávnenie previesť alebo upraviť medzi partnermi práva na starobný alebo invalidný dôchodok nadobudnuté počas trvania registrovaného partnerstva, ktoré neviedli k príjmom z dôchodku počas trvania registrovaného partnerstva, v prípade zrušenia registrovaného partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné;

               g)povaha vecných práv vzťahujúcich sa na majetok a

               h)zápis práv k nehnuteľnostiam alebo hnuteľným veciam do registra vrátane právnych náležitostí takéhoto zápisu a účinky zápisu alebo opomenutia zápisu takýchto práv do registra.

               Článok 2
               Právomoc vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev v členských štátoch

               Týmto nariadením nie je dotknutá právomoc orgánov členských štátov konať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev.

               Článok 3
               Vymedzenie pojmov

               1.Na účely tohto nariadenia:

               a)„registrované partnerstvo“ je inštitút spolužitia dvoch osôb, ktorý je upravený v právnom poriadku, ktorého registrácia je podľa tohto právneho poriadku povinná a ktorý spĺňa právne náležitosti na jeho vznik podľa uvedeného právneho poriadku;

               b)„majetkové dôsledky registrovaného partnerstva“ sú súbor pravidiel týkajúcich sa majetkových vzťahov medzi partnermi a medzi nimi a tretími osobami, ktoré vyplývajú z právneho vzťahu, ktorý vznikol registráciou partnerstva alebo jeho zrušením;

               c)„dohoda o majetkovom režime partnerov“ je každá dohoda medzi partnermi alebo budúcimi partnermi, ktorou upravujú majetkové dôsledky svojho registrovaného partnerstva;

               d)„verejná listina“ je písomnosť vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, ktorá bola úradne vyhotovená alebo zaregistrovaná ako verejná listina v členskom štáte a ktorej pravosť:

               i)sa vzťahuje na podpis a obsah verejnej listiny a

               ii)bola potvrdená orgánom verejnej moci alebo iným orgánom, ktorý na tento účel oprávnil členský štát pôvodu;

               e)„rozhodnutie“ je akékoľvek rozhodnutie vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, ktoré vydal súd členského štátu, bez ohľadu na označenie takéhoto rozhodnutia vrátane rozhodnutia súdneho úradníka o určení trov alebo výdavkov;

               f)„súdny zmier“ je zmier vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, ktorý schválil súd alebo ktorý sa v priebehu konania uzavrel na súde;

               g)„členský štát pôvodu“ je členský štát, v ktorom bolo vydané rozhodnutie, vyhotovená verejná listina, schválený alebo uzavretý súdny zmier;

               h)„členský štát výkonu“ je členský štát, v ktorom sa žiada o uznanie a/alebo výkon rozhodnutia, verejnej listiny alebo súdneho zmieru.

               2.Na účely tohto nariadenia je „súd“ akýkoľvek justičný orgán a akýkoľvek iný orgán alebo príslušník právnického povolania s právomocou vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, ktorý vykonáva funkcie justičného orgánu alebo koná na základe poverenia justičného orgánu alebo pod jeho kontrolou, pokiaľ tento iný orgán alebo príslušník právnického povolania poskytuje záruky nestrannosti a dodržania práva všetkých účastníkov na vypočutie a pokiaľ jeho rozhodnutia podľa právneho poriadku členského štátu, v ktorom koná:

               i)môžu byť napadnuté opravným prostriedkom podaným na justičný orgán alebo preskúmané týmto orgánom a

               ii)majú podobnú právnu silu a účinky ako rozhodnutie justičného orgánu v rovnakej veci.

               Členské štáty v súlade s článkom 64 oznámia Komisii iné orgány a príslušníkov právnických povolaní podľa prvého pododsek.

               Kapitola II

               Právomoc

               Článok 4
               Právomoc v prípade smrti jedného z partnerov

               Ak vo veci dedičstva po jednom z registrovaných partnerov koná súd členského štátu podľa nariadenia (EÚ) č. 650/2012, majú súdy tohto členského štátu právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva súvisiacich s touto dedičskou vecou.

               Článok 5
               Právomoc v prípade zrušenia partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné

               1.Ak o návrhu vo veci zrušenia partnerstva alebo jeho vyhlásenia za neplatné koná súd členského štátu, majú súdy tohto členského štátu právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva súvisiacich s týmto zrušením alebo vyhlásením za neplatné, ak sa na tom partneri dohodnú.

               2.Ak sa dohoda uvedená v odseku 1 uzavrie skôr, ako súd začne konať vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, musí byť v súlade s článkom 7.

               Článok 6
               Právomoc v ostatných prípadoch

               Ak podľa článkov 4 a 5 nemá právomoc žiaden súd členského štátu alebo v iných prípadoch, než sú prípady uvedené v článku 4 alebo 5, právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva majú súdy členského štátu:

               a)na ktorého území mali partneri obvyklý pobyt v čase, keď súd začal vo veci konať, alebo subsidiárne,

               b)na ktorého území mali partneri naposledy obvyklý pobyt, pokiaľ tam mal jeden z partnerov stále pobyt v čase, keď súd začal vo veci konať, alebo subsidiárne,

               c)na ktorého území mal odporca obvyklý pobyt v čase, keď súd začal vo veci konať, alebo subsidiárne,

               d)ktorého štátnu príslušnosť mali obaja partneri v čase, keď súd začal vo veci konať, alebo subsidiárne,

               e)podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo.

               Článok 7
               Voľba súdu

               1.V prípadoch, na ktoré sa vzťahuje článok 6, sa účastníci môžu dohodnúť, že súdy členského štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom podľa článku 22 alebo článku 26 ods. 1, alebo súdy členského štátu, podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo, majú výlučnú právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov ich registrovaného partnerstva.

               2.Dohoda musí byť vyhotovená v písomnej forme, musí v nej byť uvedený dátum a musia ju podpísať dotknutí účastníci. Za rovnocennú s písomnou formou sa považuje každá komunikácia elektronickými prostriedkami, ktorá umožňuje trvalý záznam o dohode.

               Článok 8
               Právomoc založená na účasti odporcu

               1.Okrem právomoci založenej na iných ustanoveniach tohto nariadenia má právomoc súd členského štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom podľa článku 22 alebo článku 26 ods. 1, ak sa na konaní pred týmto súdom zúčastní odporca. Toto pravidlo neplatí, ak sa odporca zúčastní konania, aby namietol nedostatok právomoci, a ani v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje článok 4.

               2.Súd sa pred tým, než začne vykonávať právomoc podľa odseku 1, uistí, že odporca bol informovaný o svojom práve namietať nedostatok právomoci a o dôsledkoch účasti alebo neúčasti v konaní.

               Článok 9
               Alternatívna právomoc

               1.Súd členského štátu, ktorý má právomoc podľa článku 4, článku 5 alebo článku 6 písm. a), b), c) alebo d), môže odmietnuť vykonávať právomoc, ak rozhodne, že sa v jeho právnom poriadku neustanovuje inštitút registrovaného partnerstva. Súd, ktorý sa rozhodne odmietnuť vykonávať právomoc, tak urobí bez zbytočného odkladu.

               2.Ak súd uvedený v odseku 1 odmietne vykonávať právomoc a účastníci sa dohodli na založení právomoci súdov akéhokoľvek iného členského štátu podľa článku 7, právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva majú súdy tohto členského štátu.

               V ostatných prípadoch majú právomoc rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva súdy akéhokoľvek iného členského štátu podľa článku 6 alebo 8.

               3.Tento článok sa neuplatní, ak účastníci dosiahli zrušenie alebo vyhlásenie registrovaného partnerstva za neplatné, ktoré možno uznať v členskom štáte konajúceho súdu.
                  28

               Článok 10
               Subsidiárna právomoc

               Ak žiadny súd členského štátu nemá právomoc podľa článkov 4, 5, 6, 7 a 8 alebo ak všetky súdy podľa článku 9 odmietli vykonávať právomoc a žiadny súd členského štátu nemá právomoc podľa článku 6 písm. e) a článkov 7 a 8, právomoc majú súdy členského štátu, ak sa na území tohto členského štátu nachádza nehnuteľnosť jedného alebo oboch partnerov; v takomto prípade má však konajúci súd právomoc rozhodovať iba v súvislosti s dotknutou nehnuteľnosťou.

               Článok 11
               Forum necessitatis

               Ak žiadny súd členského štátu nemá právomoc podľa článkov 4, 5, 6, 7, 8 a 10 alebo ak všetky súdy podľa článku 9 odmietli vykonávať právomoc a žiadny súd členského štátu nemá právomoc podľa článku 6 písm. e) a článkov 7, 8 a 10, súdy členského štátu môžu vo výnimočných prípadoch rozhodovať vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, ak konanie nie je možné alebo sa nemôže účinne začať alebo viesť v treťom štáte, ktorý má s vecou úzku väzbu.

               Vec musí mať dostatočnú väzbu s členským štátom súdu, ktorý začal konať.

               Článok 12
               Vzájomné návrhy

               Súd, na ktorom prebieha konanie podľa článkov 4, 5, 6, 7, 8, 10 alebo 11, má tiež právomoc konať o vzájomnom návrhu, ak tento patrí do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia.

               Článok 13
               Obmedzenie konania

               1.Ak pozostalosť zahŕňa majetok, ktorý sa nachádza v treťom štáte, pričom na dedičské konanie o tejto pozostalosti sa vzťahuje nariadenie (EÚ) č. 650/2012, súd, ktorý začal konať vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, môže na žiadosť niektorého z účastníkov rozhodnúť, že o takomto majetku nebude konať, ak sa možno odôvodnene domnievať, že jeho rozhodnutie týkajúce sa takéhoto majetku nebude v danom treťom štáte uznané, prípadne vyhlásené za vykonateľné.

               2.Odsekom 1 nie je dotknuté právo účastníkov obmedziť predmet konania podľa právneho poriadku členského štátu, ktorého súd začal konať.

               Článok 14
               Začatie konania na súde

               Na účely tejto kapitoly sa konanie na súde považuje za začaté:

               a)momentom podania písomnosti, ktorou sa začína konanie, alebo rovnocennej písomnosti na súd za predpokladu, že navrhovateľ neopomenul následne prijať kroky, ktoré bol povinný prijať, aby zabezpečil doručenie písomnosti odporcovi, alebo

               b)ak sa písomnosť musí pred podaním na súd doručiť, momentom jej prevzatia orgánom povereným doručovaním za predpokladu, že navrhovateľ neopomenul následne prijať kroky, ktoré bol povinný prijať, aby zabezpečil podanie písomnosti na súd, alebo

               c)ak súd začal konať bez návrhu, momentom, keď súd prijme rozhodnutie o začatí konania, alebo ak sa takéto rozhodnutie nevyžaduje, momentom, keď súd vec zaznamená.

               Článok 15
               Skúmanie právomoci

               Ak súd členského štátu začal konať vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, v ktorej podľa tohto nariadenia nemá právomoc, aj bez návrhu vyhlási, že nemá právomoc.

               Článok 16
               Skúmanie prípustnosti

               1.Ak sa odporca s obvyklým pobytom v inom štáte ako v členskom štáte, v ktorom sa začalo konať, nezúčastní konania, súd, ktorý má právomoc podľa tohto nariadenia, preruší konanie dovtedy, kým sa nepreukáže, že odporca mal možnosť prevziať písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocennú písomnosť v dostatočnom predstihu tak, aby mohol pripraviť svoju obhajobu, alebo že sa na tento účel prijali všetky potrebné kroky.

               2.Namiesto odseku 1 tohto článku sa uplatní článok 19 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 z 13. novembra 2007 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch
                  29
               , ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela zaslať z jedného členského štátu do druhého podľa uvedeného nariadenia.

               3.Ak sa neuplatní nariadenie (ES) č. 1393/2007, uplatní sa článok 15 Haagskeho dohovoru z 15. novembra 1965 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v cudzine v občianskych a obchodných veciach, ak sa písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť musela zaslať do cudziny podľa uvedeného dohovoru.

               Článok 17
               Prekážka začatej veci

               1.Ak sa medzi účastníkmi vo veci s rovnakým predmetom a dôvodom vedú konania na súdoch rôznych členských štátov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, aj bez návrhu preruší konanie, až kým sa nepotvrdí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý.

               2.V prípadoch uvedených v odseku 1 je súd, ktorý v spore koná, na svoju žiadosť bezodkladne informovaný ktorýmkoľvek iným konajúcim súdom o dátume, kedy začal tento iný konajúci súd v dotknutom spore konať.

               3.Keď sa potvrdí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý, každý iný súd odmietne vykonávať právomoc v prospech tohto súdu.

               Článok 18
               Súvisiace veci

               1.Ak sa koná o súvisiacich veciach na súdoch rôznych členských štátov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, môže konanie prerušiť.

               2.Ak ide o konania na prvom stupni, súd, ktorý nezačal konať ako prvý, môže tiež na návrh jedného z účastníkov odmietnuť vykonávať právomoc, ak súd, ktorý začal konať ako prvý, má právomoc rozhodovať v dotknutých veciach a ak právny poriadok jeho štátu pripúšťa ich zlúčenie.

               3.Na účely tohto článku sa veci považujú za súvisiace, ak sú navzájom tak úzko spojené, že je vhodné ich prejednať a rozhodnúť o nich spoločne, a vyhnúť sa tak riziku nezlučiteľných rozhodnutí vydaných v samostatných konaniach.

               Článok 19
               Predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení

               Súdom členského štátu možno podať návrh na vydanie predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení, ktoré sú dostupné podľa právneho poriadku tohto štátu, aj keď podľa tohto nariadenia majú právomoc rozhodovať vo veci samej súdy iného členského štátu.

               Kapitola III

               Rozhodné právo

               Článok 20
               Všeobecná pôsobnosť

               Právny poriadok, ktorý sa podľa tohto nariadenia určí za rozhodné právo, sa uplatní bez ohľadu na to, či je právnym poriadkom členského štátu.

               Článok 21
               Jednotnosť rozhodného práva

               Rozhodné právo pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva sa vzťahuje na celý majetok, na ktorý sa vzťahujú tieto dôsledky, a to bez ohľadu na to, kde sa nachádza.

               Článok 22
               Voľba rozhodného práva

               1.Partneri alebo budúci partneri môžu dohodou určiť alebo zmeniť rozhodné právo pre majetkové dôsledky ich registrovaného partnerstva, pokiaľ príslušný právny poriadok inštitútu registrovaného partnerstva priznáva majetkové dôsledky a pokiaľ ide o jeden z týchto právnych poriadkov:

               a)právny poriadok štátu, kde majú partneri, budúci partneri alebo jeden z nich v čase uzavretia dohody obvyklý pobyt;

               b)právny poriadok štátu, ktorého štátnym príslušníkom je v čase uzavretia dohody jeden z partnerov alebo budúcich partnerov, alebo

               c)právny poriadok štátu, podľa ktorého právneho poriadku registrované partnerstvo vzniklo.

               2.Pokiaľ sa partneri nedohodnú inak, je zmena rozhodného práva pre majetkové dôsledky ich registrovaného partnerstva vykonaná počas trvania partnerstva účinná len do budúcnosti.

               3.Spätný účinok zmeny rozhodného práva podľa odseku 2 nesmie mať nepriaznivý vplyv na práva tretích osôb vyplývajúce z tohto rozhodného práva.

               Článok 23
               Formálna platnosť dohody o voľbe rozhodného práva

               1.Dohoda uvedená v článku 22 musí byť vyhotovená v písomnej forme, musí v nej byť uvedený dátum a musia ju podpísať obaja partneri. Za rovnocennú s písomnou formou sa považuje každá komunikácia elektronickými prostriedkami, ktorá umožňuje trvalý záznam o dohode.

               2.Ak sa však v právnom poriadku členského štátu, v ktorom majú obaja partneri obvyklý pobyt v čase uzavretia dohody, stanovujú dodatočné formálne náležitosti pre dohody o majetkovom režime partnerov, tieto náležitosti sa uplatnia.

               3.Ak majú partneri v čase uzavretia dohody obvyklý pobyt v rôznych členských štátoch a v právnych poriadkoch týchto štátov sú pre dohody o majetkovom režime partnerov stanovené rôzne formálne náležitosti, dohoda je platná z hľadiska formy, ak spĺňa formálne náležitosti jedného z týchto právnych poriadkov

               4.Ak má v čase uzavretia dohody obvyklý pobyt v členskom štáte len jeden z partnerov a v právnom poriadku tohto štátu sú stanovené dodatočné formálne náležitosti pre dohody o majetkovom režime partnerov, tieto náležitosti sa uplatnia.

               Článok 24
               Súhlas a vecná platnosť

               1.Existencia a platnosť dohody o voľbe rozhodného práva alebo ktoréhokoľvek jej ustanovenia sa určí podľa právneho poriadku, ktorý by sa na ňu vzťahoval podľa článku 22 tohto nariadenia, ak by boli dohoda alebo ustanovenie platné.

               2.Napriek tomu sa môže jeden z partnerov v záujme preukázania, že nevyjadril súhlas, dovolávať právneho poriadku krajiny, v ktorej mal obvyklý pobyt v čase, keď súd začal konať, ak z okolností vyplýva, že by nebolo opodstatnené posudzovať účinky jeho konania podľa právneho poriadku uvedeného v odseku 1.

               Článok 25
               Formálna platnosť dohody o majetkovom režime partnerov

               1.Dohoda o majetkovom režime partnerov musí byť vyhotovená v písomnej forme, musí v nej byť uvedený dátum a musia ju podpísať obaja partneri. Za rovnocennú s písomnou formou sa považuje každá komunikácia elektronickými prostriedkami, ktorá umožňuje trvalý záznam o dohode.

               2.Ak sa však v právnom poriadku členského štátu, v ktorom majú obaja partneri obvyklý pobyt v čase uzavretia dohody, stanovujú dodatočné formálne náležitosti pre dohody o majetkovom režime partnerov, tieto náležitosti sa uplatnia.

               Ak majú partneri v čase uzavretia dohody obvyklý pobyt v rôznych členských štátoch a v právnych poriadkoch týchto štátov sú pre dohody o majetkovom režime partnerov stanovené rôzne formálne náležitosti, dohoda je platná z hľadiska formy, ak spĺňa formálne náležitosti jedného z týchto právnych poriadkov.

               Ak má v čase uzavretia dohody obvyklý pobyt v členskom štáte len jeden z partnerov a v právnom poriadku tohto štátu sú stanovené dodatočné formálne náležitosti pre dohody o majetkovom režime partnerov, tieto náležitosti sa uplatnia.

               3.Ak sa však v rozhodnom práve pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva ukladajú dodatočné formálne náležitosti, tieto náležitosti sa uplatnia.

               Článok 26
               Rozhodné právo v prípade neexistencie jeho voľby účastníkmi

               1.V prípade neexistencie dohody podľa článku 22 je rozhodným právom vo veciach majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva právny poriadok štátu, podľa ktorého registrované partnerstvo vzniklo.

               2.Odchylne môže na návrh ktoréhokoľvek z partnerov justičný orgán, ktorý má právomoc konať vo veci majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, rozhodnúť, že majetkové dôsledky registrovaného partnerstva sa budú spravovať právnym poriadkom iného štátu ako štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom podľa odseku 1, ak právny poriadok tohto iného štátu priznáva inštitútu registrovaného partnerstva právne dôsledky a ak navrhovateľ preukáže, že:

               a)partneri mali posledný spoločný obvyklý pobyt v tomto inom štáte počas výrazne dlhého obdobia a

               b)obaja partneri sa pri úprave alebo plánovaní svojich majetkových vzťahov dovolávali právneho poriadku tohto iného štátu.

               Právny poriadok tohto iného štátu sa uplatňuje od vzniku registrovaného partnerstva, ibaže by s tým niektorý z partnerov nesúhlasil. Ak s tým niektorý z partnerov nesúhlasí, právny poriadok tohto iného štátu sa uplatňuje od momentu vzniku posledného spoločného obvyklého pobytu v tomto inom štáte.

               Uplatňovanie právneho poriadku tohto iného štátu nesmie mať negatívny vplyv na práva tretích osôb vyplývajúce z rozhodného práva určeného podľa odseku 1.

               Odsek 3 sa neuplatní, ak partneri uzavreli dohodu o majetkovom režime partnerov pred vznikom posledného spoločného obvyklého pobytu v tomto inom štáte.

               Článok 27
               Rozsah pôsobnosti rozhodného práva

               Rozhodným právom pre majetkové dôsledky registrovaných partnerstiev sa podľa tohto nariadenia okrem iného spravuje:

               a)klasifikácia majetku patriaceho niektorému z partnerov alebo obom partnerom do rôznych kategórií počas trvania registrovaného partnerstva a po jeho zániku;

               b)presun majetku do inej kategórie;

               c)zodpovednosť jedného z partnerov za záväzky a dlhy druhého partnera;

               d)oprávnenia, práva a povinnosti niektorého z partnerov alebo oboch partnerov súvisiace s majetkom;

               e)rozdelenie alebo vyporiadanie majetku v dôsledku zrušenia registrovaného partnerstva;

               f)účinky majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev na právne vzťahy medzi niektorým z partnerov a tretími osobami a

               g)vecná platnosť dohody o majetkovom režime partnerov.

               Článok 28
               Účinky voči tretím osobám

               1.Bez ohľadu na článok 27 písm. f) sa žiaden z partnerov nemôže dovolávať právneho poriadku, ktorým sa spravujú majetkové dôsledky registrovaného partnerstva medzi partnermi, voči tretej osobe v spore medzi treťou osobou a jedným alebo oboma partnermi, ak táto tretia osoba o tomto právnom poriadku nevedela a ani pri náležitej starostlivosti nemohla vedieť.

               2.Platí, že tretia osoba o tomto právnom poriadku vedela, ak

               a)je právnym poriadkom, ktorým sa spravujú majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, právny poriadok

               i)štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom pre transakciu medzi jedným z partnerov a treťou osobou;

               ii)štátu, v ktorom majú konajúci partner a tretia osoba obvyklý pobyt, alebo

               iii)v prípadoch, ktoré sa týkajú nehnuteľnosti, štátu, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza,

               alebo

               b)niektorý z partnerov splnil požiadavku zverejnenia alebo registrácie majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva podľa právneho poriadku:

               i)štátu, ktorého právny poriadok je rozhodným právom pre transakciu medzi jedným z partnerov a treťou osobou;

               ii)štátu, v ktorom majú konajúci partner a tretia osoba obvyklý pobyt, alebo

               iii)v prípadoch, ktoré sa týkajú nehnuteľnosti, štátu, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza,

               3.Ak sa niektorý z partnerov nemôže voči tretej osobe podľa odseku 1 dovolávať právneho poriadku, ktorým sa spravujú majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, majetkové dôsledky registrovaného partnerstva vo vzťahu k tejto tretej osobe sa spravujú:

               a)právnym poriadkom štátu, ktorý je rozhodným právom pre transakciu medzi jedným z partnerov a treťou osobou, alebo

               b)v prípadoch, ktoré sa týkajú nehnuteľnosti alebo registrovaného majetku alebo práv, právnym poriadkom štátu, v ktorom sa nehnuteľnosť nachádza alebo v ktorom sú majetok alebo práva registrované.

               Článok 29
               Prispôsobenie vecných práv

               Ak sa osoba dovoláva vecného práva, na ktoré má nárok na základe rozhodného práva pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, a právny poriadok členského štátu, v ktorom sa práva dovoláva, dotknuté vecné právo nepozná, toto právo sa v prípade potreby čo najviac prispôsobí najbližšiemu rovnocennému vecnému právu podľa právneho poriadku tohto štátu, pričom sa zohľadnia ciele a záujmy, ktoré dotknuté vecné právo sleduje, a s ním spojené účinky.

               Článok 30
               Imperatívne normy

               1.Žiadne ustanovenie tohto nariadenia neobmedzuje uplatňovanie imperatívnych noriem právneho poriadku štátu konajúceho súdu.

               2.Imperatívne normy sú normy, ktorých dodržiavanie pokladá členský štát za rozhodujúce pre ochranu svojich verejných záujmov, ako je politické, sociálne alebo hospodárske zriadenie, až do takej miery, že vyžaduje ich uplatnenie v každej situácii, na ktorú sa normy vzťahujú, bez ohľadu na právo, ktoré je inak rozhodné pre majetkové dôsledky registrovaného partnerstva podľa tohto nariadenia.

               Článok 31
               Verejný poriadok

               Uplatnenie určitého ustanovenia právneho poriadku štátu určeného podľa tohto nariadenia možno odmietnuť iba v prípade, ak by jeho uplatnenie bolo v zjavnom rozpore s verejným poriadkom štátu konajúceho súdu.

               Článok 32
               Vylúčenie spätného a ďalšieho odkazu

               Uplatnenie právneho poriadku štátu určeného podľa tohto nariadenia znamená uplatnenie platných noriem práva tohto štátu s výnimkou jeho noriem medzinárodného práva súkromného.

               Článok 33
               Štáty s viacerými právnymi systémami – územné kolízne normy

               1.Ak sa podľa tohto nariadenia určil právny poriadok štátu zloženého z viacerých územných celkov, z ktorých každý má vlastný súbor právnych noriem týkajúcich sa majetkových dôsledkov registrovaného partnerstva, príslušný územný celok, ktorého právne normy sa majú uplatniť, sa určí na základe vnútroštátnych kolíznych noriem tohto štátu.

               2.Ak takéto vnútroštátne kolízne normy neexistujú:

               a)každý odkaz na právny poriadok štátu uvedeného v odseku 1 sa na účely určenia rozhodného práva podľa ustanovení, v ktorých sa odkazuje na obvyklý pobyt partnerov, vykladá ako odkaz na právny poriadok územného celku, v ktorom majú partneri obvyklý pobyt;

               b)každý odkaz na právny poriadok štátu uvedeného v odseku 1 sa na účely určenia rozhodného práva podľa ustanovení, v ktorých sa odkazuje na štátnu príslušnosť partnerov, vykladá ako odkaz na právny poriadok územného celku, s ktorým majú partneri najužšiu väzbu;

               c)každý odkaz na právny poriadok štátu uvedeného v odseku 1 sa na účely určenia rozhodného práva podľa akýchkoľvek iných ustanovení, v ktorých sa ako kolízne kritériá uvádzajú iné prvky, vykladá ako odkaz na právny poriadok územného celku, v ktorom sa príslušný prvok vyskytuje.

               Článok 34
               Štáty s dvoma alebo viacerými právnymi systémami – kolízne normy vzťahujúce sa na rôzne kategórie osôb

               Vo vzťahu k štátu, v ktorom existujú dva alebo viaceré právne systémy alebo súbory noriem, ktoré sa v súvislosti s majetkovými dôsledkami registrovaného partnerstva uplatňujú na rôzne kategórie osôb, sa každý odkaz na právny poriadok tohto štátu považuje za odkaz na právny systém alebo súbor noriem určený normami platnými v tomto štáte. Ak takéto normy neexistujú, uplatní sa právny systém alebo súbor noriem, s ktorým majú partneri najužšiu väzbu.

               Článok 35
               Neuplatňovanie tohto nariadenia na vnútroštátne kolízne normy

               Ak je členský štát zložený z viacerých územných celkov, z ktorých každý má vlastné právne normy upravujúce majetkové dôsledky registrovaného partnerstva, nie je povinný uplatňovať toto nariadenie pri kolízii právnych noriem týkajúcich sa výlučne týchto územných celkov.

               Kapitola IV

               Uznávanie, vykonateľnosť a výkon rozhodnutí

               Článok 36
               Uznávanie

               1.Rozhodnutie vydané v členskom štáte sa v ostatných členských štátoch uznáva bez osobitného konania.

               2.Každá zainteresovaná strana, ktorá predloží otázku uznania rozhodnutia ako hlavný predmet sporu, môže v súlade s postupmi stanovenými v článkoch 44 až 57 podať návrh na uznanie rozhodnutia.

               3.Ak výsledok konania na súde členského štátu závisí od posúdenia uznania ako predbežnej otázky, potom má tento súd právomoc rozhodnúť v tejto otázke.

               Článok 37
               Dôvody neuznania

               Rozhodnutie sa neuzná:

               a)ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) v členskom štáte, v ktorom sa žiada o uznanie;

               b)ak sa vydalo v neprítomnosti a odporcovi sa nedoručila písomnosť, ktorou sa začalo konanie, alebo rovnocenná písomnosť v dostatočnom predstihu tak, aby mohol pripraviť svoju obhajobu, okrem prípadu, keď opomenul začať konanie, ktorým by napadol rozhodnutie, keď tak mohol urobiť;

               c)ak je nezlučiteľné s rozhodnutím vydaným v konaní medzi tými istými účastníkmi v členskom štáte, v ktorom sa žiada o uznanie;

               d)ak je nezlučiteľné so skorším rozhodnutím vydaným v inom členskom štáte alebo v treťom štáte v konaní vo veci s rovnakým predmetom a dôvodom a medzi tými istými účastníkmi za predpokladu, že skoršie rozhodnutie spĺňa podmienky uznania v členskom štáte, v ktorom sa žiada o uznanie.

               Článok 38
               Základné práva

               Pri uplatňovaní článku 37 dodržiavajú súdy a iné príslušné orgány členských štátov základné práva a zásady uznané v Charte základných práv Európskej únie, najmä v jej článku 21 o zásade nediskriminácie.

               Článok 39
               Zákaz skúmania právomoci súdu členského štátu pôvodu

               1.Právomoc súdu členského štátu pôvodu sa nesmie skúmať.

               2.Kritérium verejného poriadku (ordre public) uvedené v článku 37 sa nevzťahuje na normy na určenie právomoci uvedené v článkoch 4 až 12.

               Článok 40
               Zákaz skúmania vo veci samej

               Rozhodnutie vydané v členskom štáte sa za žiadnych okolností nesmie skúmať vo veci samej.

               Článok 41
               Prerušenie konania o uznaní

               Súd členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, môže prerušiť konanie, ak bol v členskom štáte pôvodu proti rozhodnutiu podaný riadny opravný prostriedok.

               Článok 42
               Vykonateľnosť

               Rozhodnutia, ktoré boli vydané v členskom štáte a ktoré sú v ňom vykonateľné, sú vykonateľné v inom členskom štáte, ak tam boli na návrh ktorejkoľvek zainteresovanej strany vyhlásené za vykonateľné v súlade s postupom stanoveným v článkoch 44 až 57.

               Článok 43
               Určenie bydliska

               Na určenie, či má účastník na účely konania ustanoveného v článkoch 44 až 57 bydlisko v členskom štáte výkonu, konajúci súd použije vnútroštátny právny poriadok toho členského štátu.

               Článok 44
               Príslušnosť miestnych súdov

               1.Návrh na vyhlásenie vykonateľnosti sa podáva na súd alebo príslušný orgán členského štátu výkonu, ktorý sa oznámil Komisii v súlade s článkom 64.

               2.Miestna príslušnosť sa určuje podľa miesta bydliska účastníka, proti ktorému sa má rozhodnutie vykonať, alebo podľa miesta výkonu.

               Článok 45
               Konanie

               1.Konanie o vyhlásenie vykonateľnosti sa spravuje právnym poriadkom členského štátu výkonu.

               2.Od navrhovateľa sa nevyžaduje, aby mal v členskom štáte výkonu poštovú adresu ani splnomocneného zástupcu.

               3.K návrhu sa pripoja tieto písomnosti:

               a)vyhotovenie rozhodnutia, ktoré spĺňa podmienky potrebné na preukázanie jeho pravosti;

               b)potvrdenie vydané súdom alebo príslušným orgánom členského štátu pôvodu na tlačive stanovenom v súlade s konzultačným postupom podľa článku 67 ods. 2, a to bez toho, aby bol dotknutý článok 46.

               Článok 46
               Nepredloženie potvrdenia

               1.Ak sa nepredloží potvrdenie uvedené v článku 45 ods. 3 písm. b), súd alebo príslušný orgán môže určiť lehotu na jeho predloženie alebo prijať rovnocennú písomnosť, alebo upustiť od jej predloženia, ak považuje predložené údaje za postačujúce.

               2.Ak súd alebo príslušný orgán o to požiada, predloží sa preklad alebo prepis listín. Preklad vyhotoví osoba, ktorá je na to oprávnená v niektorom z členských štátov.

               Článok 47
               Vyhlásenie vykonateľnosti

               Rozhodnutie sa vyhlási za vykonateľné ihneď po splnení formálnych náležitostí uvedených v článku 45 bez skúmania podľa článku 37. Účastník, voči ktorému sa o výkon žiada, nemá v tomto štádiu konania právo robiť žiadne podania k návrhu.

               Článok 48
               Oznámenie rozhodnutia o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti

               1.Rozhodnutie o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti sa bezodkladne oznámi navrhovateľovi spôsobom upraveným právnym poriadkom členského štátu výkonu.

               2.Vyhlásenie vykonateľnosti sa doručí účastníkovi, proti ktorému sa žiada o výkon, spolu s rozhodnutím, ak toto rozhodnutie nebolo doručené už predtým.

               Článok 49
               Odvolanie proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti

               1.Proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti sa môže odvolať každý z účastníkov.

               2.Odvolanie sa podáva súdu, ktorý dotknutý členský štát oznámil Komisii v súlade s článkom 64.

               3.Odvolacie konanie sa spravuje procesnými predpismi, ktoré upravujú sporové konanie.

               4.Ak sa účastník, proti ktorému sa žiada o výkon, nedostaví na odvolací súd v konaní o odvolaní, ktoré podal navrhovateľ, uplatní sa článok 16, a to aj keď účastník, proti ktorému sa žiada o výkon, nemá bydlisko v žiadnom z členských štátov.

               5.Odvolanie proti vyhláseniu vykonateľnosti sa podáva do 30 dní od jeho doručenia. Ak má účastník, proti ktorému sa žiada o výkon, bydlisko v inom členskom štáte ako členskom štáte, v ktorom sa vydalo vyhlásenie vykonateľnosti, lehota na odvolanie je 60 dní a začína plynúť odo dňa doručenia buď tejto osobe do vlastných rúk, alebo na adresu miesta jej pobytu. Predĺženie tejto lehoty z dôvodu vzdialenosti nie je prípustné.

               Článok 50
               Konanie o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu vydanému v odvolacom konaní

               Rozhodnutie vydané v odvolacom konaní možno napadnúť iba v konaniach, ktoré dotknutý členský štát oznámil Komisii v súlade s článkom 64.

               Článok 51
               Odmietnutie alebo odvolanie vyhlásenia vykonateľnosti

               Súd, na ktorý sa podalo odvolanie podľa článku 49 alebo článku 50, odmietne vydať alebo zruší vyhlásenie vykonateľnosti len z dôvodov uvedených v článku 37. Rozhodnutie vydá bezodkladne.

               Článok 52
               Prerušenie konania

               Súd, na ktorý sa podalo odvolanie podľa článku 49 alebo článku 50, preruší konanie na návrh účastníka, proti ktorému sa žiada o výkon, ak je vykonateľnosť rozhodnutia v členskom štáte pôvodu pozastavená z dôvodu odvolania.

               Článok 53
               Predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení

               1.Ak sa podľa tejto kapitoly má uznať rozhodnutie, navrhovateľovi nič nebráni v tom, aby využil možnosť navrhnúť vydanie predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení podľa právneho poriadku členského štátu výkonu bez potreby vyhlásenia vykonateľnosti podľa článku 47.

               2.Vyhlásenie vykonateľnosti je zo zákona spojené s oprávnením vydať akékoľvek ochranné opatrenie.

               3.Počas odvolacej lehoty podľa článku 49 ods. 5 proti vyhláseniu vykonateľnosti a až do prijatia rozhodnutia o odvolaní sa nesmú prijať žiadne opatrenia smerujúce k výkonu okrem ochranných opatrení týkajúcich sa majetku účastníka, proti ktorému sa žiada o výkon.

               Článok 54
               Čiastočná vykonateľnosť

               1.Ak sa rozhodnutie týka viacerých vecí a vyhlásenie vykonateľnosti nemožno vydať vo všetkých týchto veciach, súd alebo príslušný orgán ho vydá v jednej alebo vo viacerých z týchto vecí.

               2.Navrhovateľ môže tiež žiadať o vyhlásenie vykonateľnosti len vo vzťahu k častiam rozhodnutia.

               Článok 55
               Právna pomoc

               Navrhovateľ, ktorému sa v členskom štáte pôvodu poskytla úplná alebo čiastočná právna pomoc alebo mu bolo priznané oslobodenie od platenia trov alebo výdavkov, má v konaní o vyhlásení vykonateľnosti nárok na najvýhodnejšiu právnu pomoc alebo najrozsiahlejšie oslobodenie od trov alebo výdavkov podľa právneho poriadku členského štátu výkonu.

               Článok 56
               Zákaz záruky, kaucie alebo zálohu

               Od účastníka, ktorý v jednom členskom štáte podáva návrh na uznanie, vykonateľnosť alebo výkon rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, sa nesmie vyžadovať žiadna záruka, kaucia ani záloh akéhokoľvek druhu z dôvodu, že je cudzím štátnym príslušníkom alebo že nemá bydlisko alebo pobyt v členskom štáte výkonu.

               Článok 57
               Zákaz poplatku, odvodu alebo inej platby

               V členskom štáte výkonu nemožno za konanie o vydanie vyhlásenia vykonateľnosti vyberať poplatok, odvod alebo inú platbu vypočítanú z výšky vymáhaného nároku.

               Kapitola V

               Verejné listiny a súdne zmiery

               Článok 58
               Prijatie verejných listín

               1.Verejná listina vyhotovená v jednom členskom štáte má v inom členskom štáte rovnaké dôkazné účinky ako v členskom štáte pôvodu alebo čo najporovnateľnejšie účinky, ak to nie je v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) v dotknutom členskom štáte.

               Osoba, ktorá si želá použiť verejnú listinu v inom členskom štáte, môže požiadať orgán, ktorý verejnú listinu vystavuje v členskom štáte pôvodu, aby vyplnil tlačivo stanovené v súlade s konzultačným postupom uvedeným v článku 67 ods. 2 a opísal v ňom dôkazné účinky, ktoré má verejná listina v členskom štáte pôvodu.

               2.Pravosť verejnej listiny možno napadnúť na súdoch členského štátu pôvodu a príslušné rozhodnutie sa prijme podľa právneho poriadku tohto štátu. Napadnutá verejná listina nemá v inom členskom štáte žiadne dôkazné účinky, kým o nej nerozhodne príslušný súd.

               3.Právne úkony alebo právne vzťahy zaznamenané vo verejnej listine možno napadnúť na súdoch, ktoré majú právomoc podľa tohto nariadenia, a príslušné rozhodnutie sa prijme na základe rozhodného práva podľa kapitoly III. Napadnutá verejná listina nemá, pokiaľ ide o napadnutú vec, v inom členskom štáte, ako je členský štát pôvodu, žiadny dôkazný účinok, pokým príslušný súd o napadnutej veci nerozhodne.

               4.Ak výsledok konania na súde členského štátu závisí od posúdenia predbežnej otázky týkajúcej sa právnych úkonov alebo právnych vzťahov zaznamenaných vo verejnej listine v súvislosti s majetkovými dôsledkami registrovaných partnerstiev, právomoc rozhodnúť v tejto otázke má tento súd.

               Článok 59
               Vykonateľnosť verejných listín

               1.Verejná listina, ktorá je vykonateľná v členskom štáte pôvodu, sa vyhlási za vykonateľnú v inom členskom štáte na návrh ktorejkoľvek zainteresovanej strany v súlade s postupom stanoveným v článkoch 44 až 57.

               2.Na účely článku 45 ods. 3 písm. b) orgán, ktorý vyhotovil verejnú listinu, vydá na žiadosť ktorejkoľvek zainteresovanej strany potvrdenie na tlačive stanovenom v súlade s konzultačným postupom uvedeným v článku 67 ods. 2.

               3.Súd, na ktorý sa podalo odvolanie podľa článku 49 alebo článku 50, odmietne vydať vyhlásenie vykonateľnosti alebo ho zruší, iba ak je výkon verejnej listiny v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) v členskom štáte výkonu.

               Článok 60
               Vykonateľnosť súdnych zmierov

               1.Súdne zmiery, ktoré sú vykonateľné v členskom štáte pôvodu, sa vyhlásia za vykonateľné v inom členskom štáte na návrh ktorejkoľvek zainteresovanej strany v súlade s postupom stanoveným v článkoch 44 až 57.

               2.Na účely článku 45 ods. 3 písm. b) súd, ktorý zmier schválil alebo pred ktorým sa zmier uzavrel, na žiadosť ktorejkoľvek zainteresovanej strany vydá potvrdenie na tlačive stanovenom v súlade s konzultačným postupom uvedeným v článku 67 ods. 2.

               3.Súd, na ktorý sa podalo odvolanie podľa článku 49 alebo článku 50, odmietne vydať vyhlásenie vykonateľnosti alebo ho zruší, iba ak je výkon súdneho zmieru v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) v členskom štáte výkonu.

               Kapitola VI

               Všeobecné a záverečné ustanovenia

               Článok 61
               Vyššie overenie a iné podobné formálne náležitosti

               Písomnosti vydané v členskom štáte v súvislosti s týmto nariadením nevyžadujú vyššie overenie ani splnenie inej podobnej formálnej náležitosti.

               Článok 62
               Vzťah k existujúcim medzinárodným dohovorom

               1.Týmto nariadením nie je dotknuté uplatňovanie dvojstranných alebo mnohostranných dohovorov, ktorých zmluvnou stranou je v čase prijatia tohto nariadenia jeden alebo viacero členských štátov a ktoré sa týkajú otázok upravených v tomto nariadení bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov podľa článku 351 zmluvy.

               2.Bez ohľadu na odsek 1 má toto nariadenie medzi členskými štátmi prednosť pred dohovormi, ktoré sa týkajú otázok upravených v tomto nariadení a ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty.

               Článok 63
               Verejne prístupné informácie

               Členské štáty poskytnú Komisii na účely sprístupnenia informácií verejnosti v rámci Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci krátke zhrnutie svojich vnútroštátnych právnych predpisov a postupov týkajúcich sa majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev vrátane informácií o druhu orgánov, ktoré majú právomoc vo veciach majetkových dôsledkov registrovaných partnerstiev, a o účinkoch voči tretím osobám podľa článku 28.

               Členské štáty tieto informácie priebežne aktualizujú.

               Článok 64
               Kontaktné údaje a informácie o konaniach

               1.Do …
                  30
               * členské štáty Komisii oznámia:

               a)súdy a orgány, ktoré majú právomoc rozhodovať o návrhoch na vyhlásenie vykonateľnosti v súlade s článkom 44 ods. 1 a o odvolaniach proti rozhodnutiam o takýchto návrhoch v súlade s článkom 49 ods. 2;

               b)konania o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiu vydanému v odvolacom konaní uvedené v článku 50.

                  Členské štáty oznamujú Komisii všetky následné zmeny týchto informácií.

               2.Komisia uverejní informácie oznámené v súlade s odsekom 1 v Úradnom vestníku Európskej únie okrem adries a ďalších kontaktných údajov súdov a orgánov uvedených v odseku 1 písm. a).

               3.Komisia zverejní všetky informácie oznámené podľa odseku 1 vhodným spôsobom, a to najmä prostredníctvom Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci.

               Článok 65
               Stanovenie a následné zmeny zoznamu obsahujúceho informácie uvedené v článku 3 ods. 2

               1.Komisia na základe oznámení členských štátov stanoví zoznam iných orgánov a príslušníkov právnických povolaní uvedených v článku 3 ods. 2.

               2.Členské štáty oznamujú Komisii všetky následné zmeny informácií uvedených v tomto zozname. Komisia zoznam zodpovedajúcim spôsobom zmení.

               3.Komisia uverejní zoznam a všetky následné zmeny v Úradnom vestníku Európskej únie.

               4.Komisia zverejní všetky informácie oznámené v súlade s odsekom 1 a 2 akýmkoľvek ďalším vhodným spôsobom, najmä prostredníctvom Európskej justičnej siete pre občianske a obchodné veci.

               Článok 66
               Stanovenie a následné zmeny potvrdení a tlačív uvedených v článku 45 ods. 3 písm. b) a v článkoch 58, 59 a 60

               Komisia prijme vykonávacie akty, ktorými sa stanovia a následne budú meniť potvrdenia a tlačivá uvedené v článku 45 ods. 3 písm. b) a v článkoch 58, 59 a 60. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s konzultačným postupom uvedeným v článku 67 ods. 2.

               Článok 67
               Postup výboru

               1.Komisii pomáha výbor. Uvedený výbor je výborom v zmysle nariadenia (EÚ) č. 182/2011.

               2.Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňuje sa článok 4 nariadenia (EÚ) č. 182/2011.

               Článok 68
               Doložka o preskúmaní

               1.Komisia predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru najneskôr do ôsmich rokov po začatí uplatňovania a potom každých päť rokov správu o uplatňovaní tohto nariadenia. V prípade potreby sa k správe pripoja návrhy na zmenu tohto nariadenia.

               2.Komisia najneskôr do piatich rokov odo dňa začatia uplatňovania nariadenia predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o uplatňovaní článkov 9 a 38 tohto nariadenia. V tejto správe zhodnotí najmä rozsah, v akom tieto články zabezpečili prístup k spravodlivosti.

               3.Členské štáty na tento účel oznámia Komisii relevantné informácie týkajúce sa uplatňovania tohto nariadenia ich súdmi.

               Článok 69
               Prechodné ustanovenia

               1.Toto nariadenie sa vzťahuje len na súdne konania začaté, verejné listiny úradne vyhotovené alebo zaregistrované a na súdne zmiery schválené alebo uzavreté v deň, keď sa toto nariadenie začalo uplatňovať, alebo po ňom, pokiaľ nie je v odsekoch 2 a 3 stanovené inak.

               2.Ak sa však konanie v členskom štáte pôvodu začalo pred dňom začatia uplatňovania tohto nariadenia, rozhodnutia vydané po tomto dátume sa uznávajú a vykonávajú v súlade s ustanoveniami kapitoly IV, pokiaľ sa na určenie právomoci použili normy, ktoré sú v súlade s ustanoveniami kapitoly II.

               3.Kapitola III sa vzťahuje len na partnerov, ktorí svoje partnerstvo zaregistrujú alebo ktorí určia rozhodné právo pre majetkové dôsledky svojho partnerstva po dni začatia uplatňovania tohto nariadenia.

               Článok 70
               Nadobudnutie účinnosti

               Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

               Toto nariadenie sa uplatňuje od ...
                  31
                s výnimkou článkov 63 a 64, ktoré sa uplatňujú od …
                  32
               , a článkov 65, 66 a 67, ktoré sa uplatňujú od ….
                  33
               .

               Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné v zúčastnených členských štátoch v súlade so zmluvami.

               V Bruseli

                  Za Radu

                  predseda

                     (1)
                  Ú. v. ES C 12, 15.1.2001, s. 1.

                     (2)
                  Ú. v. EÚ C 53, 3.3.2005, s. 1.

                     (3)
                  KOM(2010) 603.

                     (4)
                  KOM(2011) 126.

                     (5)
                  KOM(2011) 127.

                     (6)
                  V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, ktorý je pripojený k zmluvám, sa Dánsko nezúčastnilo na prijatí návrhu nariadenia, nebolo ním viazané, ani nepodliehalo jeho uplatňovaniu. V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného kráľovstva a Írska, ktorý je pripojený k zmluvám, Írsko a Spojené kráľovstvo neoznámili svoje želanie zúčastniť sa na prijatí a uplatňovaní návrhu nariadenia.

                     (7)
                  A7-0253/2013.

                     (8)
                  Švédsko, Belgicko, Grécko, Chorvátsko, Slovinsko, Španielsko, Francúzsko, Portugalsko, Taliansko, Malta, Luxembursko, Nemecko, Česká republika, Holandsko, Rakúsko, Bulharsko a Fínsko.

                     (9)
                  Štúdia o manželských majetkových režimoch a o majetku nezosobášených párov v medzinárodnom práve súkromnom a vo vnútornom práve členských štátov Únie, konzorcium ASSER-UCL.Pozri: http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm.

                     (10)
                  KOM(2006) 400.

                     (11)
                  Oznámenie Komisie KOM(2010) 573, 19. 10. 2010.

                     (12)
                  Upravená nariadením (ES) č. 4/2009, Ú. v. EÚ L 7, 10.1.2009, s. 1.

                     (13)
                  Upravené nariadením (EÚ) č. 650/2012, Ú. v. EÚ L 201, 27.7.2012, s. 107.

                     (14)
                  Ú. v. EÚ C […], […], s. […].

                     (15)
                  Ú. v. EÚ C […], […], s. […].

                     (16)
                  Ú. v. ES C 12, 15.1.2001, s. 1.

                     (17)
                  Ú. v. EÚ C 53, 3.3.2005, s. 1.

                     (18)
                  KOM(2006) 400.

                     (19)
                  Ú. v. EÚ C 115, 4.5.2010, s. 1.

                     (20)
                  KOM(2010) 603.

                     (21)
                  KOM(2011) 126.

                     (22)
                  KOM(2011) 127.

                     (23)
                  Ú. v. EÚ L 7, 10.1.2009, s. 1.

                     (24)
                  Ú. v. EÚ L 201, 27.7.2012, s. 107.

                     (25)
                  Ú. v. ES L 174, 27.6.2001, s. 25.

                     (26)
                  Ú. v. ES L 124, 8.6.1971, s. 1.

                     (27)
                  Ú. v. EÚ L 55, 28.2.2011, s. 13.

                     (28)
                  Podobnú formuláciu „capable of recognition“ („ktoré možno uznať“) možno nájsť v článku 33 ods. 1 písm. a) a ods. 3, článku 34 ods. 1 písm. b) a v odôvodnení 23 nariadenia Brusel I (prepracované znenie).

                     (29)
                  Ú. v. EÚ L 324, 10.12.2007, s. 79.

                     (30)
                  *Ú. v. EÚ: vložte dátum: 9 mesiacov pred dňom začatia uplatňovania tohto nariadenia.

                     (31)
                  Dva a pol roka po jeho nadobudnutí účinnosti.

                     (32)
                  Deväť mesiacov pred začatím uplatňovania.

                     (33)
                  Deň po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia.