               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli18. 10. 2017
            COM(2017) 606 final
            2017/0265(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o uzavretí v mene Európskej únie Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196)

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.PREDMET NÁVRHU

               Dohovor Rady Európy o predchádzaní terorizmu (dohovor č. 196) bol otvorený na podpis 16. mája 2005. Európska únia podpísala dohovor č. 196 dňa 22. októbra 2015
                  1
               . Tento návrh sa týka rozhodnutia o uzavretí dohovoru č. 196 v mene Únie. Musí sa vykladať spolu s návrhom týkajúcim sa rozhodnutia o uzavretí dodatkového protokolu (dohovor č. 217), ktorým sa dopĺňa Dohovor o predchádzaní terorizmu (dohovor č. 196).

               2.KONTEXT NÁVRHU

               Účelom dohovoru č. 196 je posilniť úsilie zmluvných strán pri predchádzaní terorizmu a jeho negatívnym účinkom na úplné uplatňovanie ľudských práv, najmä práva na život, prijímaním opatrení na vnútroštátnej úrovni a prostredníctvom medzinárodnej spolupráce (článok 2). V dohovore č. 196 sa teda stanovuje zásada trestnosti týchto činov v prípade, keď boli spáchané úmyselne: verejné nabádanie na páchanie teroristického trestného činu (článok 5), nábor na terorizmus (článok 6), výcvik na terorizmus (článok 7), ako aj príslušné napomáhanie pri páchaní uvedených trestných činov, podnecovanie k ich páchaniu a pokus o ich páchanie (tzv. „vedľajšie trestné činy“, ako sú vymedzené v článku 9). V článku 1 sa vymedzuje pojem „teroristický trestný čin“ vo vzťahu k aktom uvedeným v prílohe I k dohovoru č. 196.

               Tieto ustanovenia vymedzujúce trestné činy sú doplnené ustanoveniami zakladajúcimi zodpovednosť právnických osôb za uvedené trestné činy (článok 10) a stanovujúcimi podmienky pre sankcie a opatrenia (článok 11). Zavedenie, vykonávanie a uplatňovanie zásady trestnosti týchto činností podlieha podmienkam a zárukám základných práv tak, ako sa stanovuje v článku 12. V dohovore č. 196 sa stanovujú pravidlá právomoci vzťahujúce sa na trestné činy (článok 14). Stanovuje sa v ňom povinnosť vyšetrovania (článok 15) a trestného stíhania alebo extradície (článok 18). Tieto opatrenia sú doplnené pravidlami o ochrane, odškodňovaní a podpore obetí terorizmu (článok 13), o národných politikách prevencie (článok 3) a o medzinárodnej spolupráci pri predchádzaní (článok 4). Dohovor č. 196 obsahuje aj viaceré ustanovenia, ktorých cieľom je posilniť medzinárodnú spoluprácu v trestných veciach prostredníctvom vzájomnej právnej pomoci vrátane spontánnej výmeny informácií (články 17 a 22) a extradície (články 19, 20 a 21), ktoré sú predmetom klauzuly o nediskriminácii (článok 21).

               V dohovore č. 196 sa stanovuje, že je otvorený na podpis Európskej únii (článok 23 ods. 1). Dohovor obsahuje aj „oddeľovaciu doložku“, ktorá zabezpečuje, aby sa vo vzťahoch medzi členskými štátmi Európskej únie uplatňovali predpisy EÚ (článok 26 ods. 3).

               Dohovor č. 196 nadobudol platnosť 1. júna 2007 po šiestej ratifikácii, pričom štyri ratifikácie vykonali členské štáty Rady Európy. K 21. februáru 2017 dodatkový protokol ratifikovalo 23 členských štátov EÚ a podpísali ho všetky členské štáty EÚ
                  2
               .

               Dodatkový protokol (dohovor č. 217) prijala Rada Európy 19. mája 2015. Dodatkový protokol dopĺňa dohovor č. 196 a nadobudol platnosť 1. júla 2017. Nie je možné byť zmluvnou stranou dodatkového protokolu bez toho, aby ste boli aj zmluvnou stranou dohovoru č. 196
                  3
               .

               Európska únia podpísala dohovor č. 196, ako aj jeho dodatkový protokol
                  4
               .

               3.DÔVODY NÁVRHU

               Terorizmus má globálny charakter a predstavuje narastajúce ohrozenie základných práv, demokracie a zásad právneho štátu v Európe a na celom svete. Teroristické útoky sú nerozlišujúce. Obete terorizmu môžu pochádzať z ktorejkoľvek krajiny.

               Teroristické útoky spáchané v posledných rokoch v Európskej únii a inde na svete boli neprijateľným porušením zásad, ktoré sú základom demokratickej spoločnosti. V kontexte takýchto ustavičných hrozieb je Európska únia viac než inokedy povinná konať jednotne, podporovať a presadzovať zásady, ktoré sú dôvodom jej existencie.

               Opatrenia proti terorizmu sa musia zintenzívniť nielen na vnútroštátnej, ale aj na celoeurópskej úrovni a mimo EÚ. Cezhraničný charakter terorizmu vyžaduje intenzívnu medzinárodnú spoluprácu. Spoločné chápanie teroristických trestných činov a trestných činov súvisiacich s terorizmom doplnené ustanoveniami na uľahčenie spolupráce medzi národnými orgánmi stanovené v dohovore č. 196 prispeje k ďalšiemu zlepšeniu účinnosti mechanizmov trestného súdnictva a spolupráce na úrovni Únie a na medzinárodnej úrovni.

               Dohovor č. 196 sa týka zásady trestnosti teroristických trestných činov a trestnej činnosti súvisiacej s terorizmom, ako aj medzinárodnej spolupráce v prípade takýchto činov a ochrany, odškodňovania a podpory obetí terorizmu. V zmluvách, a najmä ustanoveniach v tretej časti hlave V ZFEÚ sa EÚ priznáva právomoc v oblasti upravenej dohovorom č. 196. Potvrdzuje to aj skutočnosť, že Únia už prijala opatrenia v rôznych oblastiach upravených dohovorom č. 196:

               ·smernica (EÚ) 2017/541 o boji proti terorizmu
                  5
               , ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV o boji proti terorizmu zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2008/919/SVV so zreteľom na členské štáty viazané touto smernicou,

               ·rozhodnutie Rady 2005/671/SVV o výmene informácií a spolupráci v oblasti trestných činov terorizmu
                  6
               ,

               ·smernica Európskeho parlamentu a rady (EÚ) 2012/29, ktorou sa stanovujú minimálne normy v oblasti práv, podpory a ochrany obetí trestných činov a ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2001/220/SVV
                  7
               ,

               ·smernica Rady (ES) 2004/80 o odškodňovaní obetí trestných činov
                  8
               ,

               ·smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2011/99 o európskom ochrannom príkaze
                  9
               ,

               ·rámcové rozhodnutie Rady 2009/948/SVV o predchádzaní kolíziám pri výkone právomoci v trestných veciach a ich urovnávaní
                  10
               ,

               ·rámcové rozhodnutie Rady 2002/465/SVV o spoločných vyšetrovacích tímoch
                  11
               ,

               ·rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi
                  12
               ,

               ·smernica (EÚ) 2014/41 o európskom vyšetrovacom príkaze v trestných veciach
                  13
               ,

               ·Dohovor o vzájomnej pomoci v trestných veciach medzi členskými štátmi Európskej únie
                  14
               ,

               ·Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda
                  15
               ,

               ·rámcové rozhodnutie Rady 2006/960/SVV z 18. decembra 2006 o zjednodušení výmeny informácií a spravodajských informácií medzi orgánmi členských štátov Európskej únie činnými v trestnom konaní
                  16
               ,

               ·rozhodnutie Rady 2008/615/SVV z 23. júna 2008 o zintenzívnení cezhraničnej spolupráce, najmä v boji proti terorizmu a cezhraničnej trestnej činnosti (prümské rozhodnutie)
                  17
               ,

               Európska únia preto prijala komplexný súbor právnych nástrojov na boj proti terorizmu. Zdôrazňuje sa tým potreba, aby členské štáty pri prijímaní medzinárodných záväzkov v oblasti boja proti terorizmu konali v rámci inštitúcií EÚ.

               Prijatím smernice o boji proti terorizmu je Európska únia pripravená dokončiť svoj záväzok stať sa zmluvnou stranou dodatkového protokolu prostredníctvom uzavretia uvedeného nástroja. K tomu môže dôjsť prostredníctvom uzavretia dohovoru č. 196 najneskôr súbežne s uzavretím jeho dodatkového protokolu.

               4.PRÁVNE PRVKY NÁVRHU

               Voľba právneho základu v prípade opatrenia EÚ musí byť založená na objektívnych prvkoch, ktoré môžu byť súdne preskúmané, medzi tieto prvky patrí cieľ a obsah predmetného opatrenia
                  18
               . Ak z preskúmania opatrenia Európskej únie vyplynie, že má dvojaký účel alebo dva komponenty, a ak sa jeden z nich dá určiť za hlavný alebo prevažujúci účel alebo komponent, kým druhý je len vedľajší, opatrenie sa musí zakladať len na jednom právnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje tento hlavný alebo prevažujúci účel alebo komponent.

               Hlavným účelom dohovoru č. 196 je stanoviť trestné činy súvisiace s terorizmom, v prípade ktorých prináleží Únii právomoc na základe článku 83 ods. 1 ZFEÚ. Hmotnoprávnym základom podpisu dohovoru č. 196 je preto článok 83 ods. 1 ZFEÚ.

               Rada podľa článku 218 ods. 6 ZFEÚ na návrh vyjednávača prijme rozhodnutie o uzavretí dohody. V článku 218 ods. 6 písm. a) ZFEÚ sa stanovuje, že ak sa dohoda týka oblastí, na ktoré sa uplatňuje riadny legislatívny postup, Rada prijme rozhodnutie o uzavretí dohody po získaní súhlasu Európskeho parlamentu.

               V dohovore č. 196 sa upravujú oblasti, na ktoré sa vzťahuje riadny legislatívny postup, najmä stanovenie minimálnych pravidiel týkajúcich sa vymedzenia trestných činov oblasti terorizmu, ako aj policajnej a justičnej spolupráce v trestných veciach (článok 82, článok 83 ods. 1 a článok 87 ZFEÚ). Procesnoprávnym základom navrhovaného rozhodnutia je preto článok 218 ods. 6 písm. a) ZFEÚ.

               5.ÚZEMNÉ UPLATŇOVANIE

               Dohovor č. 196 podpísaný a napokon uzavretý Európskou úniou je v súlade s protokolom č. 22 pripojeným k Zmluve o Európskej únii záväzný pre všetky členské štáty EÚ s výnimkou Dánska a uplatňuje sa vo všetkých členských štátoch EÚ s výnimkou Dánska. Dohovor č. 196 podpísaný a napokon uzavretý Európskou úniou je v súlade s protokolom č. 21 pripojeným k Zmluve o Európskej únii pre Spojené kráľovstvo záväzný a uplatňuje sa v ňom iba vtedy, keď tento členský štát oznámi Rade svoje želanie zúčastniť sa na prijímaní a uplatňovaní tohto nástroja. Írsko je viazané rámcovým rozhodnutím 2002/475/SVV, a preto sa zúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia.

               2017/0265 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o uzavretí v mene Európskej únie Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196)

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 83 ods. 1 v spojení s jej článkom 218 ods. 6 písm. a),

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu,

               keďže:

               (1)V súlade s rozhodnutím Rady (EÚ) 2015/1913 z 18. septembra 2015
                  19
                bol Dohovor Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196) podpísaný 22. októbra 2015 s výhradou jeho uzavretia.

               (2)V článku 23 Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196, „dohovor“) sa stanovuje, že dohovor je otvorený na schválenie zo strany Európskej únie.

               (3)Únia už prijala opatrenia v rôznych oblastiach upravených dohovorom.

               (4)Írsko je viazané rámcovým rozhodnutím Rady 2002/475/SVV
                  20
               , a preto sa zúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia.

               (5)[V súlade s článkom 3 protokolu (č. 21) o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, Spojené kráľovstvo oznámilo želanie zúčastniť sa na prijímaní a uplatňovaní tohto rozhodnutia.
                  ALEBO
                  V súlade s článkami 1 a 2 protokolu (č. 21) o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, a bez toho, aby bol dotknutý článok 4 uvedeného protokolu, sa Spojené kráľovstvo nezúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia a nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.]

               (6)V súlade s článkami 1 a 2 protokolu (č. 22) o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.

               (7)Dohovor by sa preto mal schváliť v mene Európskej únie,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Týmto sa v mene Európskej únie schvaľuje Dohovor Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196).

               Text dohovoru je pripojený k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Predseda Rady určí osobu oprávnenú uložiť v mene Európskej únie listinu o schválení uvedenú v článku 23 dohovoru s cieľom vyjadriť súhlas Európskej únie s tým, že bude týmto dohovorom viazaná.

               Článok 3

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť po jeho prijatí
                  21
               .

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)
                  Rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/1913 z 18. septembra 2015 o podpise Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196) v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 280, 24.10.2015, s. 22) a rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/1914 z 18. septembra 2015 o podpise Dodatkového protokolu k Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196) v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 280, 24.10.2015, s. 24).

                     (2)
                  Úrad pre zmluvy Rady Európy,
                  Tabuľka štátov, ktoré podpísali a ratifikovali zmluvu č. 196
                  , stav k 29. augustu 2017.

                     (3)
                  Pozri článok 10 dodatkového protokolu.

                     (4)
                  Rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/1913 z 18. septembra 2015 o podpise Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196) v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 280, 24.10.2015, s. 22) a rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/1914 z 18. septembra 2015 o podpise Dodatkového protokolu k Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196) v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 280, 24.10.2015, s. 24).

                     (5)
                  Smernica (EÚ) 2017/541 o boji proti terorizmu, ktorou sa nahrádza rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV a mení rozhodnutie Rady 2005/671/SVV, (Ú. v. EÚ L 88, 31.3,2017, s. 6).

                     (6)
                  Ú. v. EÚ L 253, 29.9.2005, s. 22.

                     (7)
                  Ú. v. EÚ L 315, 14.11.2012, s. 57.

                     (8)
                  Ú. v. EÚ L 261, 6.8.2004, s. 15.

                     (9)
                  Ú. v. EÚ L 338, 21.12.2011, s. 2.

                     (10)
                  Ú. v. EÚ L 328, 15.12.2009, s. 42.

                     (11)
                  Ú. v. ES L 162, 20.6.2002, s. 1.

                     (12)
                  Ú. v. ES L 190, 18.7.2002, s. 1.

                     (13)
                  Ú. v. EÚ L 130, 1.5.2014, s. 1.

                     (14)
                  Akt Rady z 29. mája 2000 potvrdzujúci Dohovor o vzájomnej pomoci v trestných veciach medzi členskými štátmi Európskej únie, Ú. v. ES C 197, 12.7.2000, s. 1.

                     (15)
                  Ú. v. EÚ L 239, 22.9.2000, s. 19.

                     (16)
                  Ú. v. EÚ L 386, 29.12.2006, s. 89.

                     (17)
                  Ú. v. EÚ L 210, 6.6.2008, s. 1.

                     (18)
                  Vec C-377/12, Komisia/Rada, bod 34.

                     (19)
                  Ú. v. EÚ L 280, 24.10.2015, s. 22.

                     (20)
                  Rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV z 13. júna 2002 o boji proti terorizmu (Ú. v. ES L 164, 22.6.2002, s. 3).

                     (21)
                  Dátum nadobudnutia platnosti dohovoru pre Európsku úniu uverejní Generálny sekretariát Rady v Úradnom vestníku Európskej únie.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli18. 10. 2017
            COM(2017) 606 final
            PRÍLOHA
            k
            návrhu rozhodnutia Rady
             o uzavretí v mene Európskej únie Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196)

               PRÍLOHA

               k

               návrhu rozhodnutia Rady

                o uzavretí v mene Európskej únie Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu (CETS č. 196)

               Dohovor Rady Európy o predchádzaní terorizmu

               Vo Varšave 16. mája 2005

               Preambula

               Členské štáty Rady Európy a ostatné signatárske štáty,

               uvedomujúc si, že cieľom Rady Európy je dosiahnutie väčšej jednoty medzi jej členmi,

               uznávajúc význam posilňovania spolupráce s ostatnými zmluvnými stranami tohto dohovoru,

               želajúc si prijatie účinných opatrení na predchádzanie terorizmu a boj najmä proti verejnému nabádaniu na páchanie teroristických činov a proti náboru a výcviku na terorizmus,

               vedomé si vážneho znepokojenia zapríčineného teroristickými činmi a narastajúcou hrozbou terorizmu,

               vedomé si znepokojivej situácie, ktorej čelia obete terorizmu, a v tejto súvislosti potvrdzujúce ich hlbokú solidaritu s obeťami terorizmu a ich rodinami,

               uznávajúc, že teroristické činy a trestné činy uvedené v tomto dohovore, kýmkoľvek sú páchané, nie sú za žiadnych okolností ospravedlniteľné na základe politických, filozofických, ideologických, rasových, etnických, náboženských alebo podobných motívov, a pripomínajúc povinnosť všetkých zmluvných strán predchádzať týmto činom, a ak im nie je zabránené, postihovať ich a zabezpečiť, aby boli potrestané trestami, ktoré zohľadňujú ich vážny charakter,

               pripomínajúc potrebu posilniť boj proti terorizmu a potvrdzujúc, že všetky opatrenia prijaté na predchádzanie teroristickým činom a ich potláčanie musia byť v súlade s platným právom a musia rešpektovať demokratické hodnoty, ľudské práva a základné slobody, ako aj ostatné zásady medzinárodného práva vrátane medzinárodného humanitárneho práva v prípade, že je aplikovateľné,

               uznávajúc, že tento dohovor nemá v úmysle zasahovať do zásad vzťahujúcich sa na slobodu prejavu a slobodu združovania,

               pripomínajúc, že cieľom terorizmu je svojou povahou alebo obsahom vážne ohroziť obyvateľstvo alebo nenáležite nútiť vládu alebo medzinárodnú organizáciu konať alebo zdržať sa konania, alebo vážne destabilizovať alebo zničiť základné politické, ústavné, hospodárske alebo spoločenské zriadenie krajiny alebo medzinárodnej organizácie,

               sa dohodli takto:

               Článok 1 – Terminológia

               1.Na účely tohto dohovoru „teroristický trestný čin“ je akýkoľvek čin v rámci rozsahu určenom jednou zo zmlúv uvedených v prílohe.

               2.Pri uložení ratifikačnej listiny, listiny o prijatí, schválení alebo prístupe štát alebo Európske spoločenstvo, ktorý nie je zmluvnou stranou zmluvy uvedenej v prílohe, môže vyhlásiť, že pri uplatňovaní tohto dohovoru pre dotknutú stranu sa zmluva nebude považovať za súčasť prílohy. Toto vyhlásenie stráca platnosť po tom, ako zmluva nadobudne platnosť pre zmluvnú stranu, ktorá urobila takéto vyhlásenie a ktorá informuje generálneho tajomníka Rady Európy o nadobudnutí jej platnosti.

               Článok 2 – Účel

               Účelom tohto dohovoru je posilniť úsilie strán pri predchádzaní terorizmu a jeho negatívnym účinkom pri uplatňovaní ľudských práv, najmä práva na život, prijímaním opatrení na vnútroštátnej úrovni a prostredníctvom medzinárodnej spolupráce s náležitým ohľadom na existujúce platné mnohostranné alebo dvojstranné zmluvy alebo dohody medzi zmluvnými stranami.

               Článok 3 – Národné politiky prevencie

               1.Každá zmluvná strana prijme vhodné opatrenia najmä v oblasti vzdelávania orgánov činných v trestnom konaní a ostatných orgánov a v oblastiach výchovy, kultúry, informácií, médií a zvyšovania povedomia verejnosti s cieľom predchádzať teroristickým činom a ich negatívnym vplyvom pri dodržiavaní ľudských práv, ako je to ustanovené v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, Medzinárodnom pakte o občianskych a politických právach a ostatných záväzkoch podľa medzinárodného práva, ak platia pre túto zmluvnú stranu.

               2.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na zlepšenie a rozvoj spolupráce medzi národnými orgánmi s cieľom predchádzať teroristickým trestným činom a ich negatívnym účinkom, okrem iného:

               a)výmenou informácií;

               b)zlepšovaním fyzickej ochrany osôb a zariadení;

               c)posilňovaním vzdelávacích a koordinačných plánov civilnej ochrany.

               3.Každá zmluvná strana podporuje toleranciu posilňovaním interreligiózneho a medzikultúrneho dialógu, zahŕňajúc podľa potreby mimovládne organizácie a iné prvky občianskej spoločnosti s cieľom zabrániť napätiu, ktoré môže prispievať k páchaniu teroristických činov.

               4.Každá zmluvná strana sa snaží podporovať verejné povedomie týkajúce sa existencie, príčin, závažnosti a hrozby spôsobenej teroristickými činmi a trestnými činmi stanovenými v tomto dohovore a zváži vyzvanie verejnosti na poskytnutie konkrétnej, špecifickej pomoci svojim príslušným orgánom, ktorá môže prispievať k predchádzaniu teroristickým činom a trestným činom uvedeným v tomto dohovore.

               Článok 4 – Medzinárodná spolupráca pri predchádzaní

               Zmluvné strany si podľa potreby a s náležitým ohľadom na ich schopnosti pomáhajú a navzájom sa podporujú s cieľom posilniť ich schopnosť predchádzať páchaniu teroristických trestných činov, a to aj prostredníctvom výmeny informácií a praktických skúseností, ako aj prostredníctvom vzdelávania a iného spoločného úsilia preventívneho charakteru.

               Článok 5 – Verejné nabádanie na páchanie teroristického trestného činu

               1.Na účely tohto dohovoru „verejné nabádanie na páchanie teroristického trestného činu" je rozširovanie alebo iné sprístupňovanie posolstva verejnosti so zámerom podnecovať spáchanie teroristického trestného činu, ak takéto správanie, priamo alebo nepriamo obhajujúce teroristické trestné činy, spôsobuje nebezpečenstvo, že môže byť spáchaný jeden trestný čin alebo viacero týchto trestných činov.

               2.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na stanovenie verejného nabádania na páchanie teroristického činu, ako je to uvedené v odseku 1, za trestný čin podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku, ak je páchaný protiprávne a úmyselne.

               Článok 6 – Nábor na terorizmus

               1.Na účely tohto dohovoru „nábor na terorizmus“ je požiadanie inej osoby, aby spáchala trestný čin alebo sa zúčastnila na jeho spáchaní alebo aby sa pridala k organizácii alebo ku skupine osôb na účel spolupodieľania sa na spáchaní jedného teroristického činu alebo viacerých teroristických činov organizáciou alebo skupinou osôb.

               2.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na stanovenie náboru na terorizmus, ako je to uvedené v odseku 1, za trestný čin podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku, ak je páchaný protiprávne a úmyselne.

               Článok 7 – Výcvik na terorizmus

               1.Na účely tohto dohovoru „výcvik na terorizmus“ je poskytnutie návodu pri výrobe alebo použití výbušnín, strelných zbraní alebo iných zbraní alebo škodlivých a nebezpečných látok, alebo pri iných špecifických metódach alebo technikách na účely spáchania teroristického činu alebo spolupodieľania sa na jeho spáchaní s vedomím, že poskytnuté znalosti sa použijú na tento účel.

               2.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na stanovenie výcviku na terorizmus, ako je to uvedené v odseku 1, za trestný čin podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku, ak je spáchaný protiprávne a úmyselne.

               Článok 8 – Irelevantnosť spáchania teroristického trestného činu

               Aby skutok bol trestným činom uvedeným v článkoch 5 až 7 tohto dohovoru, nie je potrebné, aby teroristický čin bol skutočné spáchaný.

               Článok 9 – Vedľajšie trestné činy

               1.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na to, aby podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku boli trestné tieto činy:

               a)spolupáchateľstvo trestného činu stanoveného v článkoch 5 až 7 tohto dohovoru;

               b)zosnovanie alebo riadenie ostatných pri páchaní trestného činu stanoveného v článkoch 5 až 7 tohto dohovoru;

               c)podpora pri páchaní jedného trestného činu alebo viacerých trestných činov uvedených v článkoch 5 až 7 tohto dohovoru skupinou osôb vedených spoločným úmyslom. Táto podpora je úmyselná a je:

               i)vykonávaná buď s cieľom podporovať trestnú činnosť alebo trestný úmysel skupiny, ak táto činnosť alebo úmysel zahŕňa páchanie činu uvedeného v článkoch 5 až 7 tohto dohovoru, alebo

               ii)vykonávaná s vedomím zámeru skupiny spáchať trestný čin uvedený v článkoch 5 až 7 tohto dohovoru.

               2.Každá zmluvná strana v súlade s jej vnútroštátnym právnym poriadkom prijme aj opatrenia potrebné na stanovenie pokusu trestného činu za trestný čin vo vzťahu k trestným činom stanoveným v článkoch 6 a 7 tohto dohovoru.

               Článok 10 – Zodpovednosť právnických osôb

               1.Každá zmluvná strana prijme v súlade so zásadami jej právneho poriadku opatrenia potrebné na založenie zodpovednosti právnických osôb za účasť na činoch stanovených v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru.

               2.Podľa zásad právneho poriadku zmluvnej strany zodpovednosť právnických osôb môže byť trestnoprávna, občianskoprávna alebo administratívnoprávna.

               3.Táto zodpovednosť nemá vplyv na trestnú zodpovednosť fyzických osôb, ktoré spáchali trestný čin.

               Článok 11 – Sankcie a opatrenia

               1.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na to, aby trestné činy uvedené v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru boli potrestané účinnými, primeranými a odradzujúcimi trestmi.

               2.Predchádzajúce právoplatné rozhodnutia vynesené v cudzích štátoch za činy uvedené v tomto dohovore môžu byť v rozsahu stanovenom vnútroštátnym právnym poriadkom zohľadnené na účely určenia trestu v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom.

               3.Každá zmluvná strana zabezpečí, aby právnické osoby zodpovedné v súlade s článkom 10 podliehali účinným, primeraným a odradzujúcim trestnoprávnym alebo netrestnoprávnym sankciám vrátane peňažných sankcií.

               Článok 12 – Podmienky a záruky

               1.Každá zmluvná strana zabezpečí, aby zavedenie, vykonávanie a uplatňovanie zásady trestnosti podľa článkov 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru sa uskutočnili pri dodržiavaní ľudských práv, najmä práva na slobodu prejavu, slobodu združovania a slobodu vierovyznania, ako je to uvedené v Dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, Medzinárodnom pakte o občianskych a politických právach a iných záväzkoch podľa medzinárodného práva, ak sú pre zmluvnú stranu platné.

               2.Zavedenie, vykonávanie a uplatňovanie zásady trestnosti podľa článkov 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru by malo ďalej podliehať zásade proporcionality s prihliadnutím na legitímne sledované ciele a na ich potrebu v demokratickej spoločnosti a malo by vylúčiť každú formu svojvôle alebo diskriminačného alebo rasistického zaobchádzania.

               Článok 13 – Ochrana, odškodňovanie a podpora obetí terorizmu

               Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na ochranu a podporu obetí terorizmu, ktorý bol spáchaný na jej území. Tieto opatrenia prostredníctvom vhodných národných systémov a podľa vnútroštátneho právneho poriadku môžu zahŕňať okrem iného finančné odškodnenie a podporu obetí terorizmu a ich blízkych rodinných príslušníkov.

               Článok 14 – Právomoc

               1.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na určenie jej právomoci pri trestných činoch uvedených v tomto dohovore:

               a)keď je trestný čin spáchaný na území tejto zmluvnej strany;

               b)keď je trestný čin spáchaný na palube lode plaviacej sa pod vlajkou tejto zmluvnej strany alebo na palube lietadla registrovaného podľa zákonov tejto zmluvnej strany;

               c)keď je trestný čin spáchaný štátnym občanom tejto zmluvnej strany.

               2.Každá zmluvná strana môže určiť aj právomoc pri trestných činoch uvedených v tomto dohovore:

               a)keď trestný čin smeroval alebo vyústil do spáchania činu uvedeného v článku 1 tohto dohovoru na území alebo proti štátnemu občanovi tejto zmluvnej strany;

               b)keď trestný čin smeroval alebo vyústil do spáchania činu uvedeného v článku 1 tohto dohovoru proti štátnemu alebo vládnemu zariadeniu tejto zmluvnej strany v zahraničí, ako aj proti diplomatickým alebo konzulárnym budovám tejto zmluvnej strany;

               c)keď trestný čin smeroval alebo vyústil do spáchania činu uvedeného v článku 1 tohto dohovoru a bol spáchaný s úmyslom prinútiť túto zmluvnú stranu konať alebo zdržať sa akéhokoľvek konania;

               d)keď je trestný čin spáchaný osobou bez štátnej príslušnosti, ktorá má svoje obvyklé bydlisko na území tejto zmluvnej strany;

               e)keď je trestný čin spáchaný na palube lietadla, ktoré je prevádzkované vládou tejto zmluvnej strany.

               3.Každá zmluvná strana prijme opatrenia potrebné na určenie jej právomoci pre trestné činy uvedené v tomto dohovore v prípade, že podozrivý páchateľ sa nachádza na jej území a nevydá ho zmluvnej strane, ktorej právomoc je založená na zásade právomoci existujúcej rovnako v právnom poriadku dožiadanej zmluvnej strany.

               4.Tento dohovor nevylučuje trestnú právomoc vykonávanú v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom.

               5.Ak sa viac ako jedna zmluvná strana domáha svojej právomoci pri údajne spáchanom trestnom čine uvedenom v tomto dohovore, zainteresované zmluvné strany sa podľa potreby poradia s cieľom určiť najvhodnejšiu právomoc pre trestné stíhanie.

               Článok 15 – Povinnosť vyšetrovania

               1.Po získaní informácie, že osoba, ktorá spáchala čin alebo je podozrivá zo spáchania činu uvedeného v tomto dohovore, sa môže nachádzať na jej území, dotknutá zmluvná strana prijme opatrenia podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku potrebné na vyšetrenie skutočností obsiahnutých v informácii.

               2.Po ubezpečení sa, že ju okolnosti na to oprávňujú, zmluvná strana, na ktorej území sa páchateľ alebo údajný páchateľ nachádza, prijme primerané opatrenia podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku, aby zabezpečila prítomnosť tejto osoby na účely trestného stíhania alebo vydania.

               3.Každá osoba, vo vzťahu ku ktorej sa prijímajú opatrenia uvedené v odseku 2, je oprávnená:

               a)bezodkladne komunikovať s najbližším príslušným zástupcom štátu, ktorého je štátnym občanom alebo ktorý je inak oprávnený chrániť práva tejto osoby, alebo ak je to osoba bez štátnej príslušnosti, so zástupcom štátu, na ktorého území má obvyklé bydlisko;

               b)byť navštívená zástupcom tohto štátu;

               c)byť informovaná o právach takejto osoby podľa písmen a) a b).

               4.Práva uvedené v odseku 3 sa vykonávajú v súlade so zákonmi a s právnymi normami zmluvnej strany, na ktorej území sa páchateľ alebo údajný páchateľ nachádza, za podmienky, že tieto zákony a právne normy plne umožnia dosiahnutie cieľov, pre ktoré sú priznané práva podľa odseku 3.

               5.Ustanovenia odsekov 3 a 4 nemajú vplyv na právo ktorejkoľvek zmluvnej strany uplatňujúcej právomoc podľa článku 14 ods. 1 písm. c) a ods. 2 písm. d) pozvať Medzinárodný výbor Červeného kríža s cieľom navštíviť údajného páchateľa a komunikovať s ním.

               Článok 16 – Neuplatňovanie dohovoru

               Tento dohovor sa neuplatňuje, ak je akýkoľvek z trestných činov stanovených v súlade s článkami 5 až 7 a článkom 9 spáchaný na území jedného štátu, údajný páchateľ je štátnym občanom tohto štátu a nachádza sa na jeho území a žiadny iný štát nemá na základe článku 14 ods. 1 alebo 2 tohto dohovoru právomoc, pričom ustanovenia článku 17 a článkov 20 až 22 tohto dohovoru sa v týchto prípadoch uplatňujú primerane.

               Článok 17 – Medzinárodná spolupráca v trestných veciach

               1.Zmluvné strany si v najvyššej možnej miere navzájom poskytnú pomoc pri vyšetrovaní alebo trestnom konaní, alebo pri vydávacom konaní v súvislosti s trestnými činmi stanovenými v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru vrátane pomoci pri získavaní dôkazov potrebných na konanie, ktorými disponujú.

               2. Zmluvné strany vykonávajú svoje povinnosti podľa odseku 1 v súlade so zmluvami alebo s inými dohodami o vzájomnej právnej pomoci, ktorými sú navzájom viazané. Pri neexistencii týchto zmlúv alebo dohôd si zmluvné strany navzájom poskytujú pomoc v súlade s ich vnútroštátnym právnym poriadkom.

               3.Zmluvné strany v najvyššej možnej miere navzájom spolupracujú podľa príslušných zákonov, zmlúv, dohôd a dojednaní dožiadanej zmluvnej strany pri vyšetrovaní alebo trestnom konaní v súvislosti s trestnými činmi, za ktoré zodpovedá právnická osoba v súlade s článkom 10 tohto dohovoru v dožadujúcej zmluvnej strane.

               4.Každá zmluvná strana môže zvážiť zavedenie dodatočných mechanizmov na výmenu informácií alebo dôkazov s ostatnými zmluvnými stranami, ktoré sú potrebné na určenie trestnoprávnej, občianskoprávnej alebo administratívnoprávnej zodpovednosti podľa článku 10.

               Článok 18 – Extradícia alebo trestné stíhanie

               1.Zmluvná strana, na ktorej území sa podozrivý páchateľ nachádza, v prípade, že má právomoc v súlade s článkom 14, ak túto osobu nevydá, je povinná bezodkladne a bez ohľadu na to, či bol trestný čin spáchaný na jej území alebo nie, postúpiť vec príslušným orgánom na účely trestného konania na základe postupu v súlade s právnym poriadkom tejto zmluvnej strany. Tieto orgány rozhodnú rovnakým spôsobom ako v prípade iného obzvlášť závažného trestného činu podľa právneho poriadku tejto zmluvnej strany.

               2.Ak vnútroštátny právny poriadok zmluvnej strany umožňuje vydať alebo inak odovzdať jedného z jej štátnych občanov len pod podmienkou, že táto osoba bude tejto zmluvnej strane vrátená, aby vykonala trest vyplývajúci zo súdneho konania alebo postupu, kvôli ktorému bolo o vydanie alebo odovzdanie osoby žiadané, a táto zmluvná strana a zmluvná strana žiadajúca o vydanie osoby súhlasia s takýmto postupom a ostatnými podmienkami, ktoré považujú za primerané, je toto podmienečné vydanie alebo odovzdanie dostatočné na splnenie povinnosti uvedenej v odseku 1.

               Článok 19 – Extradícia

               1.Trestné činy stanovené v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru sa považujú za extradičné trestné činy zahrnuté v každej zmluve o vydávaní existujúcej medzi zmluvnými stranami pred nadobudnutím platnosti tohto dohovoru. Zmluvné strany sa zaväzujú zahrnúť tieto trestné činy ako extradičné trestné činy do každej zmluvy o vydávaní, ktorú následne medzi sebou uzavrú.

               2.Ak zmluvná strana, ktorá podmieňuje vydanie existenciou zmluvy, dostane žiadosť o vydanie od inej zmluvnej strany, s ktorou nie je viazaná zmluvou o vydávaní, môže dožiadaná zmluvná strana, ak sa tak rozhodne, považovať tento dohovor ako právny základ pre vydanie týkajúce sa trestných činov uvedených v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru. Extradícia podlieha ostatným podmienkam stanoveným právnym poriadkom dožiadanej zmluvnej strany.

               3.Zmluvné strany, ktoré nepodmieňujú vydanie existenciou zmluvy, uznávajú medzi sebou trestné činy uvedené v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru za extradičné trestné činy podľa podmienok stanovených právnym poriadkom dožiadanej zmluvnej strany.

               4.Ak je to potrebné, trestné činy stanovené v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru sa na účely extradície medzi zmluvnými stranami považujú za spáchané nielen v mieste, kde sa stali, ale aj na území zmluvných strán, ktoré si založili právomoc v súlade s článkom 14.

               5.Ustanovenia zmlúv a dohôd o vydávaní uzavretých medzi zmluvnými stranami týkajúce sa trestných činov stanovených v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru sa medzi zmluvnými stranami považujú za zmenené v rozsahu, v akom nie sú v súlade s týmto dohovorom.

               Článok 20 – Vylúčenie klauzuly o politickej výnimke

               1.Žiadny z trestných činov stanovených v článkoch 5 až 7 a článku 9 tohto dohovoru sa na účely vydania alebo vzájomnej právnej pomoci nepovažuje za politický trestný čin, trestný čin súvisiaci s politickým trestným činom alebo za politicky motivovaný trestný čin. Žiadosť o vydanie alebo o vzájomnú právnu pomoc založená na takomto trestnom čine nemôže byť preto odmietnutá výlučne z toho dôvodu, že sa týka politického trestného činu alebo trestného činu súvisiaceho s politickým trestným činom, alebo politicky motivovaného trestného činu.

               2.Bez toho, aby bolo dotknuté uplatňovanie článkov 19 až 23 Viedenského dohovoru o zmluvnom práve z 23. mája 1969 na ostatné články tohto dohovoru, každý štát alebo Európske spoločenstvo môže v čase podpisu alebo pri uložení svojej ratifikačnej listiny, listiny o prijatí, schválení alebo prístupe k tomuto dohovoru vyhlásiť, že si vyhradzuje právo neuplatňovať odsek 1 tohto článku, ak sa týka extradície vo vzťahu k trestným činom uvedeným v tomto dohovore. Zmluvná strana sa zaväzuje uplatňovať túto výhradu pre každý prípad osobitne na základe riadne odôvodneného rozhodnutia.

               3.Každá zmluvná strana môže úplne alebo čiastočne vziať späť výhradu, ktorú uplatnila v odseku 2 prostredníctvom vyhlásenia adresovaného generálnemu tajomníkovi Rady Európy, ktoré nadobudne platnosť dňom jeho prijatia.

               4.Zmluvná strana, ktorá uplatnila výhradu v súlade s odsekom 2 tohto článku, si nemôže nárokovať uplatňovanie odseku 1 tohto článku ktoroukoľvek inou zmluvnou stranou; môže si však nárokovať uplatňovanie tohto článku v rozsahu, v akom ho sama prijala, v prípade, že jej výhrada je čiastočná alebo podmienečná.

               5.Výhrada je platná počas trojročnej lehoty odo dňa nadobudnutia platnosti tohto dohovoru pre dotknutú zmluvnú stranu. Táto výhrada však môže byť obnovená na dobu rovnakého trvania.

               6.Generálny tajomník Rady Európy zašle 12 mesiacov pred dňom uplynutia platnosti výhrady oznam o uplynutí jej platnosti dotknutej zmluvnej strane. Najneskôr tri mesiace pred uplynutím platnosti oznámi zmluvná strana generálnemu tajomníkovi Rady Európy, že potvrdzuje, pozmeňuje alebo berie späť svoju výhradu. Ak zmluvná strana oznámi generálnemu tajomníkovi Rady Európy, že svoju výhradu potvrdzuje, poskytne dôvody vysvetľujúce jej potvrdenie. V prípade absencie oznámenia dotknutej zmluvnej strany generálny tajomník Rady Európy informuje túto zmluvnú stranu, že jej výhrada sa považuje za automaticky predĺženú na obdobie šiestich mesiacov. V prípade, že dotknutá zmluvná strana neoznámi svoje rozhodnutie potvrdiť alebo upraviť svoju výhradu pred uplynutím platnosti tejto lehoty, má za následok ukončenie platnosti výhrady.

               7.Ak zmluvná strana po prijatí žiadosti o vydanie od inej zmluvnej strany nevydá osobu na základe výhrady, bezodkladne predloží prípad bez akejkoľvek výnimky svojim príslušným orgánom na účely trestného konania, ak sa dožadujúca zmluvná strana a dožiadaná zmluvná strana nedohodnú inak. Príslušné orgány na účely trestného konania v dožiadanej zmluvnej strane rozhodnú rovnakým spôsobom ako v prípade každého obzvlášť závažného trestného činu podľa právneho poriadku tejto zmluvnej strany. Dožiadaná zmluvná strana bezodkladne oznámi konečný výsledok konania dožadujúcej zmluvnej strane a generálnemu tajomníkovi Rady Európy, ktorý ho predloží Konferencii zmluvných strán stanovenej v článku 30.

               8.Rozhodnutie zamietnuť žiadosť o vydanie na základe výhrady sa bezodkladne poskytne dožadujúcej zmluvnej strane. Ak sa v dožiadanej zmluvnej strane v primeranom čase nevydalo žiadne súdne rozhodnutie vo veci podľa odseku 7, dožadujúca zmluvná strana môže túto skutočnosť oznámiť generálnemu tajomníkovi Rady Európy, ktorý predloží záležitosť Konferencii zmluvných strán stanovenej v článku 30. Táto Konferencia posúdi záležitosť a vydá stanovisko o súlade zamietnutia s dohovorom a predloží ho Výboru ministrov na účely vydania vyhlásenia o ňom. Pri vykonávaní funkcií podľa tohto odseku Výbor ministrov zasadá v zložení obmedzenom na zmluvné strany.

               Článok 21 – Diskriminačná klauzula

               1.Žiadne ustanovenie tohto dohovoru nebude interpretované ako zavedenie povinnosti vydať alebo poskytnúť vzájomnú právnu pomoc, ak dožiadaná zmluvná strana má oprávnené dôvody domnievať sa, že žiadosť o vydanie za trestné činy stanovené v článkoch 5 až 7 a článku 9 alebo o vzájomnú právnu pomoc v súvislosti s týmito trestnými činmi bola predložená na účely trestného stíhania alebo potrestania osoby na základe jej rasy, náboženstva, štátnej príslušnosti, etnického pôvodu alebo politického presvedčenia alebo že by vyhovenie žiadosti spôsobilo ujmu tejto osobe na základe ktoréhokoľvek z týchto dôvodov.

               2.Žiadne ustanovenie tohto dohovoru nebude interpretované ako zavedenie povinnosti vydania, ak osobe, o ktorej vydanie sa žiada, hrozí, že bude vystavená mučeniu alebo neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu, alebo potrestaniu.

               3.Žiadne ustanovenie tohto dohovoru nebude interpretované ako zavedenie povinnosti vydania, ak osobe, o ktorej vydanie sa žiada, hrozí, že by jej mohol byť uložený trest smrti, alebo ak právny poriadok dožiadanej zmluvnej strany nepripúšťa trest odňatia slobody na doživotie, trest odňatia slobody na doživotie bez možnosti podmienečného prepustenia, ibaže by podľa platných zmlúv o vydávaní dožiadaná zmluvná strana bola povinná vydať osobu, ak dožadujúca zmluvná strana poskytne záruku, ktorú dožiadaná zmluvná strana považuje za dostatočnú, že trest smrti nebude uložený, resp. že ak bude uložený, nebude vykonaný, resp. že tejto osobe nebude uložený trest odňatia slobody na doživotie bez možnosti podmienečného prepustenia.

               Článok 22 – Spontánne informácie

               1.Bez toho, aby bolo dotknuté ich vyšetrovanie alebo trestné konanie, môžu príslušné orgány zmluvnej strany bez predchádzajúcej žiadosti poskytnúť príslušným orgánom inej zmluvnej strany informácie získané v rámci ich vyšetrovania, ak sa domnievajú, že poskytnutie týchto informácií by mohlo pomôcť zmluvnej strane prijímajúcej informácie začať alebo viesť vyšetrovanie alebo trestné konanie alebo by mohlo viesť k podaniu žiadosti touto zmluvnou stranou podľa tohto dohovoru.

               2.Zmluvná strana poskytujúca informácie môže podľa svojho právneho poriadku stanoviť zmluvnej strane prijímajúcej informácie podmienky použitia týchto informácií.

               3.Zmluvná strana prijímajúca informácie je týmito podmienkami viazaná.

               4.Každá zmluvná strana však môže kedykoľvek vyhlásením zaslaným generálnemu tajomníkovi Rady Európy vyhlásiť, že si vyhradzuje právo nebyť viazaná podmienkami stanovenými zmluvnou stranou poskytujúcou informácie podľa odseku 2, ibaže by dostala vopred oznámenie o charaktere poskytovanej informácie a súhlasila by s jej poskytnutím.

               Článok 23 – Podpis a nadobudnutie platnosti

               1.Tento dohovor je otvorený na podpis členským štátom Rady Európy, Európskemu spoločenstvu a nečlenským štátom, ktoré sa zúčastnili na jeho vypracovaní.

               2.Tento dohovor podlieha ratifikácii, prijatiu alebo schváleniu. Ratifikačné listiny, listiny o prijatí alebo schválení sa uložia u generálneho tajomníka Rady Európy.

               3.Tento dohovor nadobúda platnosť prvým dňom mesiaca nasledujúceho po uplynutí troch mesiacov odo dňa, keď šesť signatárov vrátane najmenej štyroch členských štátov Rady Európy vyjadrilo súhlas byť viazaní dohovorom v súlade s odsekom 2.

               4.Pre každý signatársky štát, ktorý následne vyjadrí svoj súhlas byť ním viazaný, nadobudne dohovor platnosť prvý deň mesiaca po uplynutí troch mesiacov odo dňa vyjadrenia súhlasu byť viazaný dohovorom v súlade s odsekom 2.

               Článok 24 – Prístup k dohovoru

               1.Po nadobudnutí platnosti tohto dohovoru môže Výbor ministrov Rady Európy po prerokovaní a po dosiahnutí jednomyseľného súhlasu zmluvných strán prizvať každý štát, ktorý nie je členským štátom Rady Európy a ktorý sa nezúčastnil na jeho vypracovaní, aby pristúpil k tomuto dohovoru. Rozhodnutie bude prijaté väčšinou stanovenou v článku 20 písm. d) Štatútu Rady Európy jednomyseľným hlasovaním predstaviteľov zmluvných strán, ktorí sú oprávnení zasadať vo Výbore ministrov.

               2.Pre každý pristupujúci štát k dohovoru podľa odseku 1 dohovor nadobúda platnosť prvým dňom mesiaca po uplynutí troch mesiacov odo dňa uloženia listiny o prístupe u generálneho tajomníka Rady Európy.

               Článok 25 – Územná pôsobnosť

               1.Každý štát alebo Európske spoločenstvo môže v čase podpisu alebo pri uložení svojich ratifikačných listín, listín o prijatí, schválení alebo prístupe vymedziť územie alebo územia, na ktoré sa uplatňovanie tohto dohovoru vzťahuje.

               2.Každá zmluvná strana môže kedykoľvek neskôr vyhlásením adresovaným generálnemu tajomníkovi Rady Európy rozšíriť pôsobnosť tohto dohovoru na akékoľvek iné územie uvedené v tomto vyhlásení. Vo vzťahu k tomuto územiu dohovor nadobúda platnosť prvým dňom mesiaca nasledujúceho po uplynutí troch mesiacov odo dňa prijatia tohto vyhlásenia generálnym tajomníkom Rady Európy.

               3.Vyhlásenia vydané podľa predchádzajúcich dvoch odsekov možno vo vzťahu k akémukoľvek územiu odvolať oznámením adresovaným generálnemu tajomníkovi Rady Európy. Toto odvolanie nadobúda platnosť prvým dňom mesiaca po uplynutí obdobia troch mesiacov odo dňa prijatia tohto oznámenia generálnym tajomníkom Rady Európy.

               Článok 26 – Účinky dohovoru

               1.Tento dohovor dopĺňa platné mnohostranné alebo dvojstranné zmluvy alebo dohody medzi zmluvnými stranami vrátane ustanovení týchto zmlúv Rady Európy:

               –Európsky dohovor o vydávaní otvorený na podpis v Paríži 13. decembra 1957 (ETS č. 24),

               –Európsky dohovor o vzájomnej pomoci v trestných veciach otvorený na podpis v Štrasburgu 20. apríla 1959 (ETS č. 30),

               –Európsky dohovor o potlačovaní terorizmu otvorený na podpis v Štrasburgu 27. januára 1977 (ETS č. 90),

               –Dodatkový protokol k Európskemu dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach otvorený na podpis v Štrasburgu 17. marca 1978 (ETS č. 99),

               –Druhý dodatkový protokol k Európskemu dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach otvorený na podpis v Štrasburgu 8. novembra 2001 (ETS č. 182),

               –Protokol, ktorým sa mení a dopĺňa Európsky dohovor o potlačovaní terorizmu otvorený na podpis v Štrasburgu 15. mája 2003 (ETS č. 190).

               2.Ak dve zmluvné strany alebo viacero zmluvných strán uzatvorilo dohodu alebo zmluvu o otázkach upravených v tomto dohovore alebo inak upravilo ich vzťahy v týchto otázkach, alebo ak tak v budúcnosti urobí, sú tiež oprávnené uplatňovať takúto dohodu alebo zmluvu alebo riadiť sa takto upraveným vzťahom. Ak si zmluvné strany založia svoje vzťahy v otázkach uvedených v tomto dohovore inak, ako je to v ňom upravené, urobia to spôsobom, ktorý nie je v rozpore s cieľmi a zásadami tohto dohovoru.

               3.Zmluvné strany, ktoré sú členmi Európskej únie, uplatňujú vo svojich vzájomných vzťahoch predpisy Spoločenstva a Európskej únie, ak existujú predpisy Spoločenstva a Európskej únie riadiace konkrétny dotknutý predmet a sú platné pre konkrétny prípad, a to bez toho, aby bol dotknutý účel a cieľ tohto dohovoru, a bez toho, aby bolo dotknuté jeho plné uplatňovanie inými zmluvnými stranami.

               4.Žiadne ustanovenie tohto dohovoru nemá vplyv na iné práva, záväzky a zodpovednosť zmluvných strán a jednotlivcov podľa medzinárodného práva vrátane medzinárodného humanitárneho práva.

               5.Činnosti ozbrojených síl počas ozbrojeného konfliktu v zmysle medzinárodného humanitárneho práva podľa podmienok stanovených týmto právom sa neriadia týmto dohovorom a aktivity vojenských síl zmluvnej strany pri výkone ich oficiálnych povinností, vzhľadom na to, že sa spravujú inými predpismi medzinárodného práva, sa neriadia týmto dohovorom.

               Článok 27 – Zmeny dohovoru

               1.Zmeny tohto dohovoru môže navrhnúť každá zmluvná strana, Výbor ministrov Rady Európy alebo Konferencia zmluvných strán.

               2.Každý návrh na zmenu oznámi generálny tajomník Rady Európy zmluvným stranám.

               3.Navyše každá zmena navrhnutá zmluvnou stranou alebo Výborom ministrov sa oznámi Konferencii zmluvných strán, ktorá predloží Výboru ministrov svoje stanovisko k navrhnutej zmene.

               4.Výbor ministrov posúdi navrhnutú zmenu a každé stanovisko predložené Konferencii zmluvných strán a môže schváliť zmenu.

               5.Text každej zmeny schválenej Výborom ministrov v súlade s odsekom 4 sa predloží zmluvným stranám na prijatie.

               6.Každá zmena schválená v súlade s odsekom 4 nadobudne platnosť tridsiaty deň odo dňa, keď všetky zmluvné strany informovali generálneho tajomníka o jej prijatí.

               Článok 28 – Revízia prílohy

               1.Zmeny na účely aktualizácie zoznamu zmlúv v prílohe môžu byť navrhnuté každou zmluvnou stranou alebo Výborom ministrov. Tieto návrhy na zmenu sa týkajú len univerzálnych zmlúv uzavretých v rámci systému Organizácie Spojených národov zaoberajúcich sa výslovne medzinárodným terorizmom, ktoré už nadobudli platnosť. Generálny tajomník Rady Európy ich oznámi štátom, ktoré sú zmluvnými stranami.

               2.Po prerokovaní s nečlenskými zmluvnými stranami môže Výbor ministrov prijať navrhnutú zmenu väčšinou stanovenou v článku 20 písm. d) Štatútu Rady Európy. Zmena nadobudne platnosť po uplynutí jedného roka odo dňa, keď bola predložená zmluvným stranám. Počas tejto lehoty môže každá zmluvná strana oznámiť generálnemu tajomníkovi Rady Európy akékoľvek námietky k nadobudnutiu platnosti zmeny vo vzťahu k tejto zmluvnej strane.

               3.Ak jedna tretina zmluvných strán oznámi generálnemu tajomníkovi Rady Európy námietku k nadobudnutiu platnosti zmeny, zmena nenadobudne platnosť.

               4.Ak menej ako jedna tretina zmluvných strán oznámi námietku generálnemu tajomníkovi, zmena a doplnenie nadobudnú platnosť pre tie zmluvné strany, ktoré námietku neoznámili.

               5.Po nadobudnutí platnosti zmeny v súlade s odsekom 2 a oznámení námietky k nej zmluvnou stranou táto zmena nadobudne pre dotknutú stranu platnosť prvý deň mesiaca po dni, keď generálnemu tajomníkovi Rady Európy oznámi jej prijatie.

               Článok 29 – Urovnávanie sporov

               V prípade sporu medzi zmluvnými stranami týkajúceho sa výkladu alebo uplatňovania tohto dohovoru sa zmluvné strany usilujú o urovnanie sporu prostredníctvom rokovania alebo iných mierových prostriedkov podľa ich výberu vrátane predloženia sporu rozhodcovskému súdu, ktorého rozhodnutia budú záväzné pre zmluvné strany sporu, alebo Medzinárodnému súdnemu dvoru, ak sa na tom dotknuté zmluvné strany dohodnú.

               Článok 30 – Konferencia zmluvných strán

               1.Zmluvné strany budú pravidelne uskutočňovať konzultácie s cieľom:

               a)navrhovať uľahčenie alebo zlepšenie skutočného uplatňovania a implementácie tohto dohovoru vrátane označenia všetkých problémov a účinkov každého vyhlásenia vykonaného podľa tohto dohovoru;

               b)formulovať svoje stanovisko o súlade odmietnutia vydania, ktoré im oznámia v súlade s článkom 20 ods. 8;

               c)navrhovať zmeny tohto dohovoru v súlade s článkom 27;

               d)formulovať svoje stanovisko k všetkým návrhom na zmenu tohto dohovoru, ktoré im oznámia v súlade s článkom 27 ods. 3;

               e)vyjadrovať stanovisko k všetkým otázkam týkajúcim sa uplatňovania tohto dohovoru a uľahčovania výmeny informácií o dôležitých otázkach v oblasti vývoja práva, vývoja politiky alebo technológie.

               2.Konferenciu zmluvných strán zvoláva generálny tajomník Rady Európy, kedykoľvek to považuje za potrebné, a v prípade, keď väčšina zmluvných strán alebo Výbor ministrov požiada o jej zvolanie.

               3.Sekretariát Rady Európy pomáha zmluvným stranám pri výkone ich funkcií podľa tohto článku.

               Článok 31 – Vypovedanie

               1.Každá zmluvná strana môže kedykoľvek vypovedať tento dohovor oznámením adresovaným generálnemu tajomníkovi Rady Európy.

               2.Takáto výpoveď nadobudne účinnosť prvým dňom mesiaca nasledujúceho po uplynutí trojmesačnej lehoty od dátumu doručenia oznámenia generálnemu tajomníkovi.

               Článok 32 – Oznamovanie

               Generálny tajomník Rady Európy bude informovať členské štáty Rady Európy, Európske spoločenstvo, nečlenské štáty, ktoré sa zúčastňovali na vypracovaní tohto dohovoru, ako aj každý štát, ktorý pristúpil alebo bol prizvaný pristúpiť k tomuto dohovoru, o:

               a)každom podpise;

               b)uložení každej ratifikačnej listiny, listiny o prijatí, schválení alebo prístupe;

               c)každom dátume nadobudnutia platnosti tohto dohovoru podľa článku 23;

               d)každom vyhlásení vykonanom podľa článku 1 ods. 2, článku 22 ods. 4 a článku 25;

               e)každom inom úkone, oznámení alebo informovaní vzťahujúcom sa na tento dohovor.

               Na dôkaz toho podpísaní, riadne na to splnomocnení, podpísali tento dohovor.

               Dané vo Varšave 16. mája 2005 v anglickom a vo francúzskom jazyku, pričom obe znenia majú rovnakú platnosť, v jednom vyhotovení, ktoré bude uložené v archíve Rady Európy. Generálny tajomník Rady Európy odovzdá overené kópie všetkým členským štátom Rady Európy, Európskemu spoločenstvu, nečlenským štátom, ktoré sa zúčastňovali na vypracovaní tohto dohovoru, a štátom, ktoré bol prizvané, aby k nemu pristúpili.

               Dodatok

               1.Dohovor o potláčaní protiprávneho zmocnenia sa lietadiel podpísaný v Haagu 16. decembra 1970.

               2.Dohovor o potláčaní protiprávnych činov ohrozujúcich bezpečnosť civilného letectva uzavretý v Montreale 23. septembra 1971.

               3. Dohovor o zabránení a trestaní trestných činov proti osobám požívajúcim medzinárodnú ochranu vrátane diplomatických zástupcov prijatý v New Yorku 14. decembra 1973.

               4. Medzinárodný dohovor proti braniu rukojemníkov prijatý v New Yorku 17. decembra 1979.

               5. Dohovor o fyzickej ochrane jadrových materiálov prijatý vo Viedni 3. marca 1980.

               6. Protokol o potláčaní násilných činov na letiskách slúžiacich medzinárodnému civilnému letectvu daný v Montreale 24. februára 1988.

               7. Dohovor o potláčaní protiprávnych činov proti bezpečnosti námornej plavby daný v Ríme 10. marca 1988.

               8. Protokol o potláčaní protiprávnych činov proti bezpečnosti pevných plošín umiestnených na podmorskej plytčine daný v Ríme 10. marca 1988.

               9. Medzinárodný dohovor o potláčaní bombového terorizmu prijatý v New Yorku 15. decembra 1997.

               10. Medzinárodný dohovor o potláčaní financovania terorizmu prijatý v New Yorku 9. decembra 1999.

               11.Medzinárodný dohovor o potláčaní činov jadrového terorizmu prijatý v New Yorku 13. apríla 2005
                  1
               .

                     (1)
                  Zmena prílohy, ktorú prijali zástupcovia ministrov na 1034. zasadnutí (11. septembra 2008, bod 10.1) a ktorá v súlade s článkom 28 dohovoru nadobudla platnosť 13. septembra 2009.


|

52010PC0444

Návrh ROZHODNUTIE RADY o nezaradení 1,3-dichlórpropénu do prílohy I k smernici Rady 91/414/EHS  /* COM/2010/0444 final */

	[pic] | EURÓPSKA KOMISIA |Brusel, 1.9.2010KOM(2010) 444 v konečnom znení2010/0239 (NLE)NávrhROZHODNUTIE RADYo nezaradení 1,3-dichlórpropénu do prílohy I k smernici Rady 91/414/EHS(Text s významom pre EHP)DÔVODOVÁ SPRÁVAPriložený návrh rozhodnutia Rady sa týka nezaradenia 1,3-dichlórpropénu ako účinnej látky do zoznamu povolených látok (príloha I) v smernici Rady 91/414/EHS. Návrh nezaradiť túto látku do zoznamu sa zakladá na viacerých problémoch zistených počas druhého hodnotenia tejto účinnej látky, ktorá nie je schválená od septembra 2007.V smernici 91/414/EHS o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh sa stanovuje harmonizovaný rámec pre povoľovanie prípravkov na ochranu rastlín a ich uvádzanie na trh. V článku 8 ods. 2 tejto smernice sa stanovuje program postupného preskúmavania účinných látok nachádzajúcich sa v pesticídoch, ktoré sú na trhu, na účely ich zaradenia do prílohy I k smernici, ktorý sa má vykonávať počas obdobia 12 rokov. Nariadením (ES) č. 451/2000 a nariadením (ES) č. 1490/2002 sa stanovujú podrobné pravidlá vykonávania druhej a tretej etapy uvedeného pracovného programu.1,3-dichlórpropén je jednou z účinných látok, ktoré sú zahrnuté do druhej etapy pracovného programu. Rozhodnutím Komisie 2007/619/ES sa rozhodlo o jej nezaradení do prílohy I k smernici 91/414/EHS, a to najmä z dôvodu vypustenia veľkého množstva známych aj neznámych polychlórovaných nečistôt, o ktorých nie sú k dispozícii žiadne informácie týkajúce sa perzistencie, toxikologických vlastností, príjmu z plodín, akumulácie, látkovej premeny a množstva rezíduí, do prostredia, ako aj z dôvodu kontaminácie podzemných vôd, pokiaľ ide o vtáctvo, cicavce, vodné organizmy a necieľové organizmy.V júni 2008 oznamovateľ účinnej látky opätovne predložil novú dokumentáciu v rámci skráteného konania ustanoveného v nariadení (ES) č. 33/2008. Uvedenú dokumentáciu vyhodnotil určený spravodajský členský štát (Španielsko) a Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (ďalej len „EFSA“), ktorý 30. septembra 2009 vydal svoje závery o hodnotení rizika v prípade 1,3-dichlórpropénu.Na základe dodatočných údajov a informácií, ktoré predložil oznamovateľ, však nebolo možné odstrániť všetky špecifické obavy, ktoré viedli k nezaradeniu danej látky do uvedenej prílohy v predchádzajúcom prípade. Komisia preto 9. júla 2010 predložila Stálemu výboru pre potravinový reťazec a zdravie zvierat návrh rozhodnutia Komisie o nezaradení 1,3-dichlórpropénu do prílohy I k smernici Rady 91/414/EHS.Výbor nevydal stanovisko a o návrhu sa hlasovalo s týmito výsledkami:-  14 členských štátov hlasovalo za návrh (150 hlasov)-  11 členských štátov hlasovalo proti návrhu (154 hlasov)-  2 členské štáty sa zdržali hlasovania (41 hlasov).Podľa článku 19 smernice 91/414/EHS a v súlade s článkom 5 rozhodnutia Rady 1999/468/ES musí preto Komisia predložiť Rade návrh v súvislosti s opatreniami, ktoré sa majú prijať, pričom Rada má tri mesiace na to, aby rozhodla kvalifikovanou väčšinou.Návrh rozhodnutia nepodlieha kontrolnej právomoci Európskeho parlamentu (článok 8 rozhodnutia Rady 1999/468/ES).2010/0239 (NLE)NávrhROZHODNUTIE RADYo nezaradení 1,3-dichlórpropénu do prílohy I k smernici Rady 91/414/EHS(Text s významom pre EHP)RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,so zreteľom na smernicu Rady 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh[1], a najmä na jej článok 8 ods. 2 štvrtý pododsek,keďže:1.  Rozhodnutím Komisie 2007/619/ES[2] sa rozhodlo o nezaradení účinnej látky 1,3-dichlórpropén do prílohy I k smernici 91/414/EHS. Uvedené rozhodnutie sa prijalo v rámci druhej etapy pracovného programu stanoveného v nariadeniach Komisie (ES) č. 451/2000[3] a (ES) č. 703/2001[4], ktorými sa stanovujú podrobné pravidlá pre vykonanie druhej etapy pracovného programu uvedeného v článku 8 ods. 2 smernice Rady 91/414/EHS a vytvára sa zoznam účinných látok, ktoré sa majú posúdiť s cieľom ich možného zahrnutia do prílohy I k smernici 91/414/EHS.2.  Pôvodný oznamovateľ predložil novú žiadosť podľa článku 6 ods. 2 smernice 91/414/EHS a v súlade s nariadením Komisie (ES) č. 33/2008 zo 17. januára 2008, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá na uplatňovanie smernice Rady 91/414/EHS, pokiaľ ide o riadne a skrátené konanie pre hodnotenie účinných látok, ktoré boli súčasťou pracovného programu uvedeného v článku 8 ods. 2 uvedenej smernice, ale neboli zaradené do prílohy I k uvedenej smernici[5]. Oznamovateľ žiadal uplatnenie skráteného konania podľa článkov kapitoly III nariadenia (ES) č. 33/2008 a predložil aktualizovanú dokumentáciu. Žiadosť bola predložená Španielsku, ktoré bolo nariadením (ES) č. 451/2000 určené za spravodajský členský štát.3.  Uvedená žiadosť je v súlade s hmotnoprávnymi a procesnými požiadavkami článku 15 nariadenia (ES) č. 33/2008 a bola predložená v rámci lehoty stanovenej v druhej vete článku 13 uvedeného nariadenia.4.  Španielsko vyhodnotilo nové informácie a údaje, ktoré predložil oznamovateľ, a 15. apríla 2009 vypracovalo dodatočnú správu.5.  Členské štáty a Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (ďalej len „EFSA“) dodatočnú správu partnersky preskúmali a 30. septembra 2009 ju predložili Komisii vo forme vedeckej správy EFSA týkajúcej sa 1,3-dichlórpropénu[6]. Členské štáty a Komisia v rámci Stáleho výboru pre potravinový reťazec a zdravie zvierat preskúmali túto správu a 9. júla 2010 ju sfinalizovali vo forme revíznej správy Komisie o 1,3-dichlórpropéne.6.  Nové posúdenie spravodajským členským štátom a nový záver EFSA boli zamerané na obavy, ktoré viedli k nezaradeniu tejto látky do uvedenej prílohy, a to najmä z dôvodu vypustenia veľkého množstva známych aj neznámych polychlórovaných nečistôt, o ktorých nie sú k dispozícii žiadne informácie týkajúce sa perzistencie, toxikologických vlastností, príjmu z plodín, akumulácie, látkovej premeny a množstva rezíduí, do prostredia, ako aj z dôvodu kontaminácie podzemných vôd, pokiaľ ide o vtáctvo, cicavce, vodné organizmy a necieľové organizmy.7.  Oznamovateľ predložil v aktualizovanej dokumentácii nové údaje a informácie s cieľom riešiť obavy, ktoré viedli k nezaradeniu tejto látky do uvedenej prílohy, najmä pokiaľ ide o identitu niektorých nečistôt, množstvo rezíduí, ktoré možno očakávať v plodinách, riziko kontaminácie podzemnej vody a riziko pre vtáctvo, cicavce, vodné organizmy a necieľové organizmy. Vykonalo sa nové posúdenie, ktoré je zahrnuté v dodatočnej správe a vedeckej správe EFSA týkajúcej sa 1,3-dichlórpropénu.8.  Na základe dodatočných údajov a informácií, ktoré predložil oznamovateľ, však nebolo možné odstrániť všetky špecifické obavy, ktoré viedli k nezaradeniu danej látky do uvedenej prílohy.9.  Existuje najmä obava z vystavenia spotrebiteľov v súvislosti s jedenástimi neidentifikovanými nečistotami vznikajúcimi pri výrobe. Okrem toho nebola uspokojivo riešená otázka možnej kontaminácie podzemnej vody v súvislosti s 1,3-dichlórpropénom, jeho významným toxickým produktom rozkladu kyselinou ( EZ )-3-chlórakrylovou a jedenástimi neidentifikovanými nečistotami vznikajúcimi pri výrobe a existuje možnosť diaľkového prenosu desiatich nečistôt vznikajúcich pri výrobe atmosférou. Ďalej nebolo preukázané, že riziko pre necieľové organizmy je prijateľné.10.  Komisia vyzvala oznamovateľa, aby predložil svoje pripomienky k výsledkom partnerského preskúmania a aby sa vyjadril k tomu, či má v úmysle uvedenú látku ďalej podporovať. Okrem toho v súlade s článkom 21 ods. 1 nariadenia (ES) č. 33/2008 Komisia vyzvala oznamovateľa, aby predložil pripomienky k návrhu revíznej správy. Oznamovateľ predložil svoje pripomienky, ktoré boli dôkladne preskúmané.11.  Napriek argumentom, ktoré prezentoval oznamovateľ, však nebolo možné dané problémy vyriešiť a z posúdení vykonaných na základe informácií, ktoré sa predložili a prehodnotili počas stretnutí odborníkov EFSA, nevyplýva, že za navrhovaných podmienok použitia možno očakávať, že prípravky na ochranu rastlín s obsahom 1,3-dichlórpropénu vo všeobecnosti spĺňajú podmienky stanovené v článku 5 ods. 1 písm. a) a b) smernice 91/414/EHS.12.  1,3-dichlórpropén by sa preto nemal zaradiť do prílohy I k smernici 91/414/EHS.13.  Rozhodnutie 2007/619/ES by sa malo zrušiť.14.  Toto rozhodnutie nemá vplyv na predloženie ďalších žiadostí súvisiacich s 1,3-dichlórpropénom podľa článku 6 ods. 2 smernice 91/414/EHS a kapitoly II nariadenia (ES) č. 33/2008.15.  Stály výbor pre potravinový reťazec a zdravie zvierat nevydal stanovisko v lehote stanovenej jeho predsedom,PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:Článok 11,3-dichlórpropén sa nezaraďuje ako účinná látka do prílohy I k smernici 91/414/EHS.Článok 2Rozhodnutie 2007/619/ES sa zrušuje.Článok 3Toto rozhodnutie je určené členským štátom.V BruseliZa Radupredseda [1] Ú. v. ES L 230, 19.8.1991, s. 1.[2] Ú. v. EÚ L 249, 25.9.2007, s. 11.[3] Ú. v. ES L 55, 29.2.2000, s. 25.[4] Ú. v. ES L 98, 7.4.2001, s. 6.[5] Ú. v. EÚ L 15, 18.1.2008, s. 5.[6] Európsky úrad pre bezpečnosť potravín; Záver z partnerského preskúmania účinnej látky ( EZ )-1,3-dichlórpropén z hľadiska posúdenia rizika pesticídov na žiadosť Európskej komisie. EFSA Journal 2009; 7(10):1341. [102 pp.]. doi:10.2903/j.efsa.2009.1341. K dispozícii na internetovej stránke: www.efsa.europa.eu.


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli27. 7. 2017
            COM(2017) 390 final
            2017/0168(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTIE RADY
            o uzavretí Dohody medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               Nariadením (EÚ) č. 610/2013 z 26. júna 2013
                  1
                (ďalej len zmena Kódexu schengenských hraníc) sa zmenil Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda
                  2
               , nariadenie (ES) č. 562/2006
                  3
                (Kódex schengenských hraníc) a nariadenie (ES) č. 810/2009
                  4
                (vízový kódex) a okrem iného sa nanovo vymedzila koncepcia krátkodobého pobytu pre štátnych príslušníkov tretích krajín v schengenskom priestore. Od 18. októbra 2013 je maximálna povolená dĺžka pobytu pre štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí majú v úmysle cestovať na krátkodobý pobyt do schengenského priestoru, bez ohľadu na to, či majú vízovú povinnosť, alebo či sú od nej oslobodení, vymedzená na „90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia“. Na rozdiel od vymedzenia, ktoré bolo v platnosti do 18. októbra 2013 (tri mesiace počas šesťmesačného obdobia odo dňa prvého vstupu), je táto nová koncepcia presnejšia, keďže sa dĺžka pobytu stanovuje v dňoch, a nie v mesiacoch. Okrem toho bol z vymedzenia vypustený pojem „odo dňa prvého vstupu“, ktorý bol zdrojom mnohých nejasností a otázok.

               Zmenou Kódexu schengenských hraníc sa zaviedli všetky potrebné zmeny v acquis EÚ v oblasti víz a hraníc, t. j. zmeny Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, Kódexu schengenských hraníc, vízového kódexu a nariadenia (ES) č. 539/2001
                  5
               . Koncepcia krátkodobého pobytu je ale zakotvená aj v medzinárodných dohodách, ktoré uzavrela Európska únia. V dohodách o zrušení vízovej povinnosti s Antiguou a Barbudou
                  6
               , Bahamami
                  7
               , Barbadosom
                  8
               , Brazíliou
                  9
               , Mauríciom
                  10
               , Svätým Krištofom a Nevisom
                  11
                a Seychelami
                  12
                sa pri vymedzovaní trvania bezvízového pobytu stále odkazuje na predchádzajúce vymedzenie („tri mesiace počas šesťmesačného obdobia odo dňa prvého vstupu“
                  13
               ).

               Komisia 16. júla 2014 prijala odporúčanie na rozhodnutie Rady o poverení začať rokovania o zmene dohody o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch medzi Európskou úniou a uvedenými krajinami
                  14
               , ktoré Rada prijala 9. októbra 2014
                  15
               . Účelom tohto rozhodnutia bolo zaviesť vo vzťahu k týmto siedmim krajinám nové vymedzenie krátkodobého pobytu, ako sa stanovuje v zmene Kódexu schengenských hraníc. Vymedzenie krátkodobého pobytu v dohodách o zrušení víz v dňoch namiesto mesiacov je navyše menej náročné z hľadiska overovania a vypočítavania elektronickými alebo IKT prostriedkami, a teda vhodnejšie pre centralizované systémy riadenia hraníc, akým je aj navrhovaný systém vstup/výstup (EES)
                  16
               .

               Komisia po poverení Radou začala rokovania o zmene dohôd o zrušení víz s danými siedmimi krajinami (Antigua a Barbuda, Bahamy, Barbados, Brazília, Maurícius, Svätý Krištof a Nevis a Seychely).

               Rokovania so Seychelskou republikou sa 15. júla 2016 úspešne skončili parafovaním pozmeňujúcej dohody. Obidve strany sa dohodli na prijatí nového vymedzenia krátkodobého pobytu v celej dohode o zrušení víz medzi EÚ a Seychelami. Dohoda navyše obsahuje niekoľko menších technických úprav (pozri ďalej), ale všetky zmeny sú z hľadiska cestujúcich zanedbateľné.

                  Osobitné postavenie Spojeného kráľovstva a Írska je zohľadnené v preambule dohody.

               2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právny základ

               Dohoda si vyžaduje schválenie oboch zmluvných strán v súlade s ich príslušnými postupmi. Na strane Únie sa vyžaduje rozhodnutie Rady o podpise a uzavretí danej dohody.

               Návrh naň sa predkladá Rade, ktorá musí povoliť uzavretie dohody pozmeňujúcej Dohodu medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch.

               Dohodou sa zabezpečuje právny súlad, ako aj harmonizácia medzi členskými štátmi tým, že sa uplatňuje nové vymedzenie krátkodobého pobytu, ktoré sa stanovuje v zmene Kódexu schengenských hraníc a ktoré zaisťuje jednoznačný výklad pojmu „krátkodobý pobyt“.

               Právnym základom tohto návrhu je článok 77 ods. 2 písm. a) Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) v spojení s jej článkom 218.

               Únia nemá právomoc meniť dohody o zrušení vízovej povinnosti, ktoré by zaväzovali štyri krajiny, ktoré sú pridružené k vykonávaniu schengenského acquis vrátane spoločnej vízovej politiky. S cieľom zabezpečiť harmonizovaný prístup a vykonávanie ustanovení týkajúcich sa dĺžky povoleného pobytu v schengenskom priestore je v dohode zahrnuté spoločné vyhlásenie, v ktorom sa konštatuje, že je žiaduce, aby Seychelská republika na jednej strane a Island, Lichtenštajnsko, Nórsko a Švajčiarsko na strane druhej zodpovedajúcim spôsobom upravili svoje existujúce bilaterálne dohody o zrušení vízovej povinnosti.

               Pripojený návrh predstavuje právny nástroj na uzavretie dohody. Rada rozhodne kvalifikovanou väčšinou po podpise dohody v mene Únie osobou, ktorú určí predsedníctvo Rady, a po získaní súhlasu Európskeho parlamentu v súlade s článkom 218 ods. 6 druhým pododsekom písm. a) ZFEÚ.

               •Subsidiarita (v prípade inej ako výlučnej právomoci)

               Ak je jednou zo zmluvných strán medzinárodnej dohody Európska únia, akékoľvek zmeny takejto dohody nemôžu právne implementovať členské štáty samy. Dohodu o zrušení víz so Seychelami uzavrela Európska únia. Preto je potrebné opatrenie na úrovni Únie.

               Uzavretie dohôd o zrušení vízovej povinnosti členskými štátmi by okrem toho ovplyvnilo acquis Únie v oblasti víz (článok 3 ods. 2 ZFEÚ).

               •Proporcionalita

               Predkladaný návrh neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa, ktorým je zmena existujúcej dohody o zrušení víz medzi Seychelami a Úniou.

               3.VPLYV NA ROZPOČET

               Tento návrh so sebou neprináša dodatočné náklady pre rozpočet EÚ.

               4. VÝSLEDKY HODNOTENÍ EX POST, KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU

               •Konzultácie so zainteresovanými stranami

               Rada 9. októbra 2014 prijala smernice na rokovania, ktorými poverila Komisiu začať rokovania so Seychelskou republikou o zmene dohody o zrušení víz medzi oboma stranami. Členské štáty boli informované o pokroku rokovaní na zasadnutiach pracovnej skupiny pre víza.

               5.ĎALŠIE PRVKY

               •Výsledok rokovaní

                  Komisia sa domnieva, že ciele stanovené Radou v smerniciach na rokovania boli dosiahnuté a že návrh dohody je pre Úniu prijateľný.

                  Konečný obsah dohody možno zhrnúť takto:

                  a) Trvanie pobytu

                  Dohoda umožňuje občanom Európskej únie a občanom Seychelskej republiky cestovať na územie druhej zmluvnej strany bez potreby víz, a to na maximálne obdobie 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia (namiesto maximálneho obdobia troch mesiacov počas šiestich mesiacov odo dňa prvého vstupu). Toto nové vymedzenie sa uplatňuje v celej Dohode medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch.

                  b) Záverečné ustanovenia – pozastavenie uplatňovania dohody (článok 8 ods. 4)

               Dohodou sa upravuje posledná veta článku 8 ods. 4 takto: „Zmluvná strana, ktorá pozastavila uplatňovanie tejto dohody, okamžite informuje druhú zmluvnú stranu o tom, že dôvody na pozastavenie pominuli, a pozastavenie zruší.“ Doplnením slov „a pozastavenie zruší“ do súčasného znenia sa v zmenenej dohode objasní, že pozastavenie zrušenia víz treba zrušiť, ak dôvody, ktoré k nemu viedli, už pominuli. Touto zmenou sa zosúlaďuje znenie dohody o zrušení víz so Seychelskou republikou so všetkými ostatnými dohodami o zrušení vízovej povinnosti, ktoré Únia podpísala v rokoch 2015 a 2016. Dňa 14. júna 2016 sa táto zmena prekonzultovala s pracovnou skupinou pre víza a žiadny členský štát nevzniesol námietky.

                  c) Nahradenie výrazu „Spoločenstvo“ výrazom „Únia“ v príslušnom gramatickom tvare

                  Od nadobudnutia platnosti Lisabonskej zmluvy 1. decembra 2009 má konsolidovanú právnu subjektivitu jedine Európska únia. „Európske spoločenstvo“ je však stále zmluvnou stranou medzinárodných dohôd, ktoré nadobudli platnosť pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy, ako je to v prípade Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch. Pozmeňujúcou dohodou sa preto nahrádza výraz „Spoločenstvo“ výrazom „Únia“ v príslušnom gramatickom tvare, a to v rámci celej dohody o zrušení víz.

                  d) Spoločné vyhlásenia

                  K dohode sú pripojené dve spoločné vyhlásenia:

                  – týkajúce sa výkladu obdobia 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia a

                  – týkajúce sa Islandu, Nórska, Švajčiarska a Lichtenštajnska.

                  e) Nadobudnutie platnosti

                  Táto dohoda nadobudne platnosť prvým dňom šiesteho mesiaca nasledujúceho po dni, keď posledná zmluvná strana oznámi druhej zmluvnej strane ukončenie ratifikačných postupov. Na to, aby sa zabezpečila právna istota a aby sa cestujúcim umožnilo porozumieť právnej úprave a dodržiavať ju, je potrebné dostatočne dlhé prechodné obdobie. Toto šesťmesačné obdobie po ukončení ratifikácie dohody umožní cestujúcim, aby dokončili krátkodobé pobyty, ktoré sa stále počítajú výlučne podľa starého vymedzenia, pred tým, ako nadobudne platnosť nové vymedzenie krátkodobého pobytu a jeho spätne orientované 180-dňové referenčné obdobie.

                  Pozmeňujúcou dohodou sa nemenia žiadne ďalšie ustanovenia existujúcej Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch, a to ani ustanovenia o územnej pôsobnosti.

               6.ZÁVER

               Komisia so zreteľom na uvedené výsledky navrhuje, aby Rada schválila, po získaní súhlasu Európskeho parlamentu, Dohodu medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch.

               2017/0168 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTIE RADY

               o uzavretí Dohody medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch

               RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 77 ods. 2 písm. a) v spojení s jej článkom 218 ods. 6 druhým pododsekom písm. a) bodom v),

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu
                  17
               ,

               keďže:

               (1)Rada svojím rozhodnutím z 30. novembra 2009 uzavrela Dohodu medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch. Dohoda umožňuje občanom Európskej únie a občanom Seychel cestovať na územie druhej zmluvnej strany bez potreby víz, a to „na maximálne obdobie troch mesiacov počas šiestich mesiacov“.

               (2)Nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 610/2013
                  18
                sa zaviedli horizontálne zmeny v acquis Únie v oblasti víz a hraníc a krátkodobý pobyt sa vymedzil ako maximálne obdobie 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia.

               (3)Je nevyhnutné, aby sa toto nové vymedzenie začlenilo do Dohody medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch a aby sa tak v plnej miere harmonizoval režim Únie týkajúci sa krátkodobých pobytov.

               (4)Komisia rokovala v mene Únie o dohode so Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch (ďalej len „dohoda).

               (5)V súlade s rozhodnutím Rady (EÚ) 2017/[…] bola dohoda podpísaná.

               (6)Toto rozhodnutie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa Spojené kráľovstvo nezúčastňuje v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES
                  19
               . Spojené kráľovstvo sa preto nezúčastňuje na prijatí tohto rozhodnutia, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.

               (7)Toto rozhodnutie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa Írsko nezúčastňuje v súlade s rozhodnutím Rady 2002/192/ES
                  20
               . Írsko sa preto nezúčastňuje na prijatí tohto rozhodnutia, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu.

               (8)Dohoda by sa preto mala schváliť,

               PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:

               Článok 1

               Týmto sa v mene Únie schvaľuje Dohoda medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch (ďalej len „dohoda“).

               Text dohody je pripojený k tomuto rozhodnutiu.

               Článok 2

               Predseda Rady vykoná v mene Únie oznámenie podľa článku 2 dohody
                  21
               .

               Článok 3

               Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.

               V Bruseli

                     Za Radu

                     predseda

                     (1)
                  Ú. v. EÚ L 182, 29.6.2013, s. 1.

                     (2)
                  Ú. v. ES L 239, 22.9.2000, s. 19.

                     (3)
                  Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1.

                     (4)
                  Ú. v. EÚ L 243, 15.9.2009, s. 1.

                     (5)
                  Ú. v. ES L 81, 21.3.2001, s. 1.

                     (6)
                  Ú. v. EÚ L 169, 30.6.2009, s. 3.

                     (7)
                  Ú. v. EÚ L 169, 30.6.2009, s. 24.

                     (8)
                  Ú. v. EÚ L 169, 30.6.2009, s. 10.

                     (9)
                  S Brazíliou uzavrela Európska únia dve dohody. Jednu pre držiteľov bežných cestovných pasov (Ú. v. EÚ L 255, 21.9.2012, s. 4) a samostatnú dohodu pre držiteľov diplomatických, služobných a úradných pasov (Ú. v. EÚ L 66, 12.3.2011, s. 2).

                     (10)
                  Ú. v. EÚ L 169, 30.6.2009, s. 17.

                     (11)
                  Ú. v. EÚ L 169, 30.6.2009, s. 38.

                     (12)
                  Ú. v. EÚ L 169, 30.6.2009, s. 31.

                     (13)
                  Porovnaj „účel“ a „trvanie pobytu“ v dohodách.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Rozhodnutie Rady, ktorým sa Komisia poveruje začať rokovania o zmene dohôd o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch uzavretých medzi Európskou úniou/Európskym spoločenstvom a Antiguou a Barbudou, Bahamským spoločenstvom, Barbadosom, Brazílskou federatívnou republikou, Maurícijskou republikou, Federáciou Svätého Krištofa a Nevisu a Seychelskou republikou, prijaté Radou 9. októbra 2014.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Súhlas udelený […].

                     (18)
                  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 610/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, nariadenia Rady (ES) č. 1683/95 a (ES) č. 539/2001 a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 767/2008 a (ES) č. 810/2009 (Ú. v. EÚ L 182, 29.6.2013, s. 1).

                     (19)
                  Rozhodnutie Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000, ktoré sa týka požiadavky Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis (Ú. v. ES L 131, 1.6.2000, s. 43).

                     (20)
                  Rozhodnutie Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis (Ú. v. ES L 64, 7.3.2002, s. 20).

                     (21)
                  Dátum nadobudnutia platnosti dohody uverejní Generálny sekretariát Rady v Úradnom vestníku Európskej únie.

    ---documentbreak---

               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli27. 7. 2017
            COM(2017) 390 final
            PRÍLOHY
            k
            návrhu rozhodnutia Rady
            o uzavretí Dohody medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch

               PRÍLOHY

               DOHODA

               medzi Európskou úniou a Seychelskou republikou, ktorou sa mení Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch

               EURÓPSKA ÚNIA

               na jednej strane a

               SEYCHELSKÁ REPUBLIKA (ďalej len „Seychely“)

               na strane druhej,

               ďalej spoločne len „zmluvné strany“,

               SO ZRETEĽOM na Dohodu medzi Európskym spoločenstvom a Seychelskou republikou o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch (ďalej len „dohoda“), ktorá nadobudla platnosť 1. januára 2010,

               OPÄTOVNE POTVRDZUJÚC význam uľahčovania medziľudských kontaktov,

               BERÚC NA VEDOMIE, že dohoda funguje k spokojnosti občanov zmluvných strán,

               ZOHĽADŇUJÚC, že vymedzenie krátkodobého pobytu stanovené v dohode (tri mesiace počas šesťmesačného obdobia odo dňa prvého vstupu) nie je dostatočne presné, a konkrétne, že pojem „deň prvého vstupu“ môže viesť k nejasnostiam a otázkam,

               MAJÚC NA PAMÄTI, že nariadením (EÚ) č. 610/2013 z 26. júna 2013 sa zaviedli horizontálne zmeny v acquis Únie v oblasti „vnútorných“ víz a hraníc a krátkodobý pobyt sa v ňom vymedzil ako „obdobie 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia“,

               ZOHĽADŇUJÚC, že systém vstup/výstup, ktorý Európska únia zavedie, si vyžaduje jednotné a jednoznačné vymedzenie krátkodobého pobytu uplatniteľné na všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín,

               ŽELAJÚC SI, aby sa zabezpečilo plynulé vybavovanie cestujúcich na hraničných priechodoch zmluvných strán,

               OPÄTOVNE POTVRDZUJÚC, že dohoda sa vzťahuje na občanov všetkých členských štátov Európskej únie s výnimkou Spojeného kráľovstva a Írska,

               ZOHĽADŇUJÚC Protokol o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti a Protokol o schengenskom acquis začlenenom do rámca Európskej únie, ktoré sú pripojené k Zmluve o Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, a potvrdzujúc, že ustanovenia tejto dohody sa nevzťahujú na Spojené kráľovstvo a Írsko,

               SA DOHODLI TAKTO:

               Článok 1

               Dohoda sa mení v súlade s ustanoveniami tohto článku:

               1.V názve a v článku 3 ods. 5, článku 6 ods. 1 a článku 8 ods. 7 sa slovo „Spoločenstvo“ nahrádza slovom „Únia“ v príslušnom gramatickom tvare.

               2.V článku 1 sa slová „troch mesiacov počas šiestich mesiacov“ nahrádzajú slovami „90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia“.

               3.Článok 4 ods. 1 sa nahrádza takto:

               „Občania Európskej únie sa môžu zdržiavať na území Seychel maximálne 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia.“

               4.Článok 4 ods. 2 sa nahrádza takto:

               „Občania Seychel sa môžu zdržiavať na území členských štátov plne uplatňujúcich schengenské acquis maximálne 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia. Toto obdobie sa vypočíta bez ohľadu na akýkoľvek pobyt v členskom štáte, ktorý ešte v plnom rozsahu neuplatňuje schengenské acquis.

               Občania Seychel sa môžu zdržiavať na území každého členského štátu, ktorý ešte v plnom rozsahu neuplatňuje schengenské acquis, maximálne 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia bez ohľadu na obdobie pobytu vypočítané pre územie členských štátov plne uplatňujúcich schengenské acquis.“

               5.V článku 4 ods. 3 sa slová „tri mesiace“ nahrádzajú slovami „90 dní“ a slovo „Spoločenstva“ sa nahrádza slovom „Únie“.

               6.Posledná veta článku 8 ods. 4 sa nahrádza takto:

               „Zmluvná strana, ktorá pozastavila uplatňovanie tejto dohody, okamžite informuje druhú zmluvnú stranu o tom, že dôvody na pozastavenie pominuli, a pozastavenie zruší.“

               Článok 2

               Zmluvné strany ratifikujú alebo schvália túto dohodu v súlade so svojimi príslušnými postupmi a dohoda nadobudne platnosť prvým dňom šiesteho mesiaca nasledujúceho po dni, keď posledná zmluvná strana oznámi druhej zmluvnej strane, že ukončila uvedené postupy.

               V […], [deň] [mesiac] dvetisíc sedemnásť v dvoch vyhotoveniach v anglickom, bulharskom, českom, dánskom, estónskom, fínskom, francúzskom, gréckom, holandskom, chorvátskom, litovskom, lotyšskom, maďarskom, maltskom, nemeckom, poľskom, portugalskom, rumunskom, slovenskom, slovinskom, španielskom, švédskom a talianskom jazyku, pričom všetky znenia sú rovnako autentické.

               Za Európsku úniu

               Za Seychelskú republiku

               SPOLOČNÉ VYHLÁSENIE TÝKAJÚCE SA ISLANDU, NÓRSKA, ŠVAJČIARSKA A LICHTENŠTAJNSKA

               Je žiaduce, aby orgány Nórska, Islandu, Švajčiarska, Lichtenštajnska na jednej strane a Seychel na strane druhej bezodkladne zmenili existujúce bilaterálne dohody o zrušení víz pri krátkodobých pobytoch v súlade s podmienkami tejto dohody.

               Spoločné vyhlásenie týkajúce sa výkladu obdobia 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia

               Zmluvné strany sa dohodli, že obdobie maximálne 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia, stanovené v článku 4 tejto dohody, znamená buď nepretržitý pobyt, alebo niekoľko za sebou nasledujúcich pobytov, ktoré v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia netrvajú spolu dlhšie ako 90 dní.

               Pojem „akékoľvek“ znamená, že sa uplatňuje pohyblivé 180-dňové referenčné obdobie, v rámci ktorého sa spätne započítava každý deň pobytu počas obdobia posledných 180 dní s cieľom overiť, či je požiadavka týkajúca sa 90 dní v rámci akéhokoľvek 180-dňového obdobia naďalej splnená. Okrem iného to znamená, že neprítomnosťou počas neprerušeného obdobia 90 dní vzniká nárok na nový pobyt v dĺžke maximálne 90 dní.

               ________