				|

		52013PC0197

			Návrh NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY, ktorým sa stanovujú pravidlá dozoru nad vonkajšími morskými hranicami v súvislosti s operačnou spoluprácou koordinovanou Európskou agentúrou pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie /* COM/2013/0197 final - 2013/0106 (COD) */

			   	DÔVODOVÁ SPRÁVA
1.           KONTEXT NÁVRHU
1.1.        Postup a prijatie
rozhodnutia Rady 2010/252/EÚ[1]
Komisia bola v októbri 2009 Európskou radou
vyzvaná, aby predložila návrhy „jasných spoločných operačných postupov s
jasnými pravidlami účasti pre spoločné operácie na mori s náležitým
ohľadom na zabezpečenie ochrany osôb v núdzi v zmiešaných migračných tokoch v
súlade s medzinárodným právom“[2].
Výzva bola opäť potvrdená v štokholmskom programe z decembra 2009, v
ktorom Európska rada od Komisie požadovala, aby najneskôr do roku 2010
predložila návrhy na ozrejmenie a zjednodušenie úlohy Európskej agentúry pre
riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov
Európskej únie (ďalej len „agentúra“) a pripravila „jasné pravidlá účasti
pre spoločné operácie na mori s náležitým ohľadom na zabezpečenie ochrany osôb
v núdzi v zmiešaných tokoch v súlade medzinárodným právom.“[3]
Rada prijala v roku 2010 rozhodnutie
2010/252/EÚ (ďalej len „rozhodnutie“) ako reakciu na tieto výzvy Európskej rady
posilniť operácie hraničného dozoru koordinované agentúrou a stanoviť
jasné pravidlá pre účasť na spoločných hliadkach a vyloďovaní zaistených
alebo zachránených osôb s cieľom zaistiť bezpečnosť osôb usilujúcich o
medzinárodnú ochranu a zabrániť stratám na životoch na mori. Komisia sa
rozhodla predložiť tento návrh v rámci komitologického postupu na základe
článku 12 ods. 5 Kódexu schengenských hraníc[4],
pričom návrh pokladá za doplňujúce opatrenie týkajúce sa hraničného dozoru.
Rozhodnutie bolo pokladané za potrebné a primerané
na implementáciu cieľa hraničného dozoru, konkrétne na pre zabránenie
nedovolenému prekročeniu hraníc. V tejto súvislosti prevládol názor, že pojem
dozor zahŕňa nielen odhalenie, ale vzťahuje sa aj na také opatrenia ako
zaistenie plavidiel pokúšajúcich sa nelegálne vstúpiť do Únie. Prepojenie
pátrania a záchrany s hraničným dozorom je dôsledkom reálnej situácie v
praxi – migranti cestujúci na plavidlách, ktoré nie sú schopné plavby na mori,
sa pri ich odhalení niekedy nachádzajú v tiesni.
Začlenením existujúcich ustanovení EÚ a
medzinárodného práva do tohto rozhodnutia boli tieto ustanovenia zhrnuté do
jediného právneho nástroja. Cieľom bolo preklenúť rozličné výklady
medzinárodného námorného práva prijaté členskými štátmi a ich odlišné postupy,
aby sa zabezpečilo efektívne vykonávanie operácií na mori koordinovaných
agentúrou. Existovalo riziko, že sa pri operáciách na mori budú v rovnakých
situáciách uplatňovať rozličné pravidlá, ktoré si budú niekedy dokonca
odporovať. Vzhľadom na túto právnu neistotu bola účasť lodí, plavidiel a
ľudských zdrojov členských štátov na operáciách na mori koordinovaných
agentúrou nízka. Táto skutočnosť zasa znižovala efektívnosť operácií a oslabovala
snahu o solidaritu v rámci EÚ.
Rozhodnutie malo posilniť ochranu základných
práv a zaručiť dodržiavanie zásady zákazu vrátenia alebo vyhostenia pri
operáciách na mori. Niektoré členské štáty, poslanci Európskeho parlamentu,
organizácie pre ľudské práva a členovia akademickej obce sa obávali, či sú
počas operácií na mori koordinovaných agentúrou, a to najmä na šírom mori,
rešpektované základné práva a práva utečencov. Rozhodnutie bolo zamerané na
odstránenie týchto obáv prostredníctvom zavedenia viacerých záruk na
zabezpečenie dodržiavania týchto práv, ako je požiadavka informovať zaistené
alebo zachránené osoby o mieste vylodenia, osobitne zohľadňovať potreby
zraniteľných osôb a požiadavka na príslušníkov pohraničnej stráže, aby boli
vyškolení, pokiaľ ide o ustanovenia v oblasti ľudských práv a utečeneckého
práva.
Rozhodnutie bolo
prijaté 26. apríla 2010 ako rozhodnutie Rady v rámci regulačného postupu s kontrolou.
Európsky parlament zastával názor že rozhodnutie malo byť prijaté v rámci
riadneho legislatívneho postupu a nie komitologického postupu. Preto podal
žalobu na Súdnom dvore Európskej únie (ďalej len „Súd“) proti Rade, v ktorej
požadoval zrušenie rozhodnutia.
1.2.        C-355/10: Európsky
parlament/Rada[5]
Európsky parlament zastával názor, že
rozhodnutie presahuje vykonávacie právomoci zverené podľa článku 12 ods. 5
Kódexu schengenských hraníc, pretože: i) do Kódexu schengenských hraníc
zaviedlo nové podstatné prvky, ii) zmenilo podstatné prvky Kódexu schengenských
hraníc a iii) zmenilo obsah nariadenia (ES) č. 2007/2004[6]. Rada namietala, že žaloba je
neprípustná, a subsidiárne zastávala názor, že žaloba je neodôvodnená. Komisia,
ako jediný vedľajší účastník konania, podporila Radu.
Súd vyniesol svoj rozsudok 5. septembra 2012.
Rozhodnutie zrušil na základe prvého dôvodu, keďže dospel k záveru, že
ustanovenia o opatreniach týkajúcich sa zaistenia a ustanovenia o záchrane
a vylodení predstavujú podstatné prvky základného aktu – Kódexu
schengenských hraníc. Súd neskúmal, či rozhodnutie mení podstatné prvky Kódexu
schengenských hraníc, ani či mení obsah nariadenia (ES) č. 2007/2004.
Súd rozhodol, že
zachová účinky rozhodnutia, pokým nebude v primeranej lehote nahradené novými
pravidlami.
2.           VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO
ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENÍ VPLYVU
Pri posudzovaní potreby vykonať posúdenie
vplyvu boli zohľadnené nasledovné aspekty.
Po prvé, prijatiu rozhodnutia Rady 2010/252/EÚ
predchádzali rozsiahle prípravy. Rada v roku 2005 požiadala Komisiu, aby
preskúmala právny rámec uplatniteľný na operácie hraničného dozoru na mori a
následne pripravila pravidlá na úrovni Únie. Komisia v roku 2007 predložila
štúdiu, v ktorej analyzovala medzinárodný právny rámec, pokiaľ ide o dozor nad
vonkajšími morskými hranicami a prekážky jeho účinnej implementácie[7]. V tom istom roku Komisia
vytvorila neformálnu skupinu expertov z členských štátov, agentúry, úradu
vysokého komisára OSN pre utečencov a Medzinárodnej organizácie pre migráciu,
aby vypracovala usmernenia pre operácie na mori koordinované agentúrou.
Výsledky práce tejto neformálnej skupiny využila Komisia ako základ pre svoj
návrh predložený v rámci komitologického postupu.
Po druhé, Komisia pri príprave tohto návrhu
konzultovala s členskými štátmi a agentúrou prostredníctvom skupiny expertov z
oblasti vonkajších hraníc s cieľom zistiť, do akej miery by obsah tohto návrhu
mal odrážať obsah rozhodnutia. Členské štáty sa vo všeobecnosti domnievali, že
tento návrh by mal vychádzať z rozhodnutia, pričom by sa jeho rozsah obmedzil
na operácie na mori koordinované agentúrou, na posilnenie ustanovení o ochrane
základných práv, ozrejmenie rozdielu medzi opatreniami na zaistenie a
záchranou, riešenie otázky vylodenia a zabezpečenie súladu s medzinárodnými
záväzkami pri súčasnom zohľadnení vývoja situácie v legislatívnej oblasti a v
judikatúre na úrovni EÚ aj medzinárodnej úrovni.
Po tretie, pri zrušení rozhodnutia Rady
2010/252/EÚ Súd vyžadoval, aby rozhodnutie bolo v primeranej lehote
nahradené. Hoci koncepcia „primeranej lehoty“ nie je v rozsudku definovaná,
chápe sa tak, že vzhľadom na možné ťažké a zdĺhavé diskusie medzi oboma
zákonodarcami EÚ by Komisia mala konať rýchlo.
V dôsledku toho sa dospelo k záveru, že k
tomuto návrhu nie je potrebné vykonať posúdenie vplyvu.
3.           PRÁVNE PRVKY NÁVRHU
Tento návrh je založený na článku 77 ods. 2
písm. d) Zmluvy o fungovaní Európskej únie. S cieľom tvoriť politiku v
oblasti vonkajších hraníc vrátane zabezpečenia účinného dozoru nad vonkajšími
hranicami, ako je to stanovené v článku 77 ods. 1, sa v článku 77 ods. 2 písm.
d) stanovuje, že Európsky parlament a Rada prijmú v súlade s riadnym
legislatívnym postupom opatrenia týkajúce sa „všetkých opatrení potrebných
na postupné vybudovanie integrovaného systému riadenia vonkajších hraníc.“
Cieľom politiky Únie v oblasti vonkajších
hraníc EÚ je zabezpečiť účinné monitorovanie prekračovania vonkajších hraníc, a
to aj prostredníctvom hraničného dozoru. Cieľom hraničného dozoru je zabrániť
nelegálnemu prekračovaniu hraníc, čeliť cezhraničnej kriminalite
a zadržiavať osoby, ktoré prekračujú hranicu nelegálne, alebo prijímať
proti týmto osobám iné opatrenia. Hraničný dozor by mal účinne zabraňovať
osobám v tom, aby sa vyhýbali kontrolám na hraničných priechodoch, a odrádzať
ich od takéhoto konania. Na tento účel sa hraničný dozor neobmedzuje len na
odhaľovanie pokusov o nelegálne prekročenie vonkajších hraníc, ale zahŕňa
rovnako aj opatrenia ako zaistenie lodí podozrivých zo snahy o vstup do
Únie bez toho, aby sa podrobili hraničnej kontrole, ďalej opatrenia určené na
riešenie situácií, ako sú pátracie a záchranné akcie, ktoré môže byť
potrebné realizovať počas operácie na mori, alebo opatrenia na zaistenie
úspechu takýchto operácií.
Keďže ciele tohto plánovaného opatrenia, t. j.
prijatie osobitných pravidiel dozoru nad morskými hranicami vykonávaného
pohraničnou strážou koordinovanou agentúrou, nie je možné vzhľadom na rozdielne
právne predpisy a postupy uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale
z dôvodov nadnárodného charakteru operácií ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni
Únie, môže v súlade so zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Zmluvy o
Európskej únii prijať opatrenia Únia.
V súlade so zásadou proporcionality stanovenou
v článku 5 Zmluvy o Európskej únii, toto nariadenie neprekračuje
rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov.
Vzhľadom na tieto zásady sa tento návrh
uplatňuje – rovnako ako v prípade rozhodnutia – iba v kontexte operačnej
spolupráce koordinovanej agentúrou a netýka sa činností dozoru vykonávaných
členskými štátmi samostatne alebo v spolupráci mimo tohto rámca.
4.           VPLYV NA ROZPOČET
Tento návrh nepredstavuje pre Úniu finančnú
ani administratívnu záťaž. Preto nemá vplyv na rozpočet Únie
5.           NEPOVINNÉ PRVKY
5.1.        Porovnanie medzi týmto
návrhom a rozhodnutím Rady 2010/252/EÚ
Rozsah pôsobnosti a obsah tohto návrhu sú
podobné rozsahu pôsobnosti a obsahu rozhodnutia. Zmeny uvedené v návrhu v
porovnaní s rozhodnutím vychádzajú z vývoja situácie v legislatívnej oblasti a
v judikatúre, konkrétne zo zmien nariadenia (ES) č. 2007/2004[8] a z rozsudku Európskeho
súdu pre ľudské práva vo veci Hirsi Jamaa a i./Taliansko[9], z potreby spresniť pojmy
zaistenie a záchrana a z praktických skúseností členských štátov a
agentúry nadobudnutých pri vykonávaní rozhodnutia.
5.1.1.     Forma
Výber právneho nástroja a rozhodovací
postup sú iné. Toto je návrh nariadenia určený všetkým členským štátom v súlade
so zmluvami, ktorý má byť prijatý v súlade s riadnym legislatívnym postupom.
Jeho forma odráža výber právneho nástroja, pozostáva z preambuly (odkazov a 18
odôvodnení) a 11 článkov rozdelených do 4 kapitol. Toto nariadenie je záväzné
v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
Naopak rozhodnutie bolo prijaté ako vykonávacie opatrenia a použil sa pri ňom
regulačný postup s kontrolou. Pozostáva z preambuly (odkazov a 18 odôvodnení),
dvoch článkov a prílohy rozdelenej do dvoch častí. V časti I prílohy sú
stanovené pravidlá pre operácie na morských hraniciach koordinované agentúrou,
zatiaľ čo v prílohe II prílohy sú uvedené nezáväzné usmernenia pre pátracie
a záchranné situácie a vyloďovanie v kontexte operácií na
morských hraniciach koordinovaných agentúrou.
5.1.2.     Obsah
Rozsah pôsobnosti tohto návrhu je rovnaký ako
v prípade rozhodnutia, konkrétne sa dotýka operácií hraničného dozoru na mori
vykonávaných členskými štátmi a koordinovaných agentúrou (článok 1). Hoci v
rozhodnutí pojem „hraničný dozor“ zahŕňal aj opatrenia týkajúce sa zaistenia a
záchrany prijímané počas operácií hraničného dozoru, existovali naďalej
pochybnosti, či tieto opatrenia skutočne možno zahrnúť pod pojem hraničný
dozor, ako je definovaný v Kódexe schengenských hraníc. Tento návrh výslovne
používa túto širšiu koncepciu hraničného dozoru, pretože uvádza, že hraničný
dozor sa neobmedzuje len na odhaľovanie pokusov o nelegálne prekročenie hraníc,
ale zahŕňa rovnako aj opatrenia ako zaistenie, či opatrenia určené na riešenie
situácií, ako sú pátracie a záchranné akcie, ktoré môže byť potrebné
realizovať počas operácie na mori, alebo opatrenia na zaistenie úspechu
takýchto operácií (odôvodnenie 1 a kapitola III).
Pri prepracovávaní rozhodnutia museli byť
zohľadnené aj zmeny nariadenia (ES) č. 2007/2004. Agentúra má v súčasnosti
takisto za úlohu pomáhať členským štátom v situáciách, ktoré si vyžadujú
zvýšenú technickú a operačnú pomoc na vonkajších hraniciach, pričom medzi
tieto situácie môžu patriť aj prípady humanitárnej núdze a záchranné
akcie na mori. To znamená, že hoci agentúra nie je orgánom, ktorého úlohou je
pátrať a zachraňovať, ani nevykonáva funkcie záchranného koordinačného centra,
počas operácie na mori pomáha členským štátom pri plnení ich povinnosti vyplývajúcej
z medzinárodného námorného práva poskytnúť pomoc osobám v tiesni a tento
návrh stanovuje pravidlá riešenia takýchto situácií pri operáciách na mori
koordinovaných agentúrou (odôvodnenie 2 a článok 9).
V dôsledku zmien nariadenia (ES) č. 2007/2004
sa operačný plán stal právne záväzným nástrojom vo vzťahu k všetkým operáciám
koordinovaným agentúrou a nielen v prípade rýchlych zásahov. Obsah operačného
plánu je opísaný v článkoch 3a a 8e nariadenia (ES) č. 2007/2004, ktoré sa
takisto osobitne týkajú operácií na mori. Pravidlá stanovené v tomto návrhu
majú byť súčasťou operačného plánu vypracovaného v súlade s nariadením (ES) č. 2007/2004
pri zohľadnení požiadaviek v prípade operácií na mori.
V tomto návrhu sa zohľadňuje aj vývoj situácie
v legislatívnej oblasti a v judikatúre v súvislosti s ochranou základných
práv. V článku 4 venovanému ochrane základných práv a zásade zákazu
vrátenia alebo vyhostenia pri operáciách na mori sa zohľadňujú obavy vyjadrené
Európskym súdnym dvorom pre ľudské práva v jeho rozsudku vo veci Hirsi Jamaa
a i./Taliansko, pokiaľ ide o vyloďovanie zaistených alebo zachránených osôb
v tretích krajinách vzhľadom na vzťahy medzi členskými štátmi a tretími
krajinami a vzhľadom na povinnosti, ktoré majú členské štáty voči dotknutým
jednotlivcom. Tento článok sa týka praktickej implementácie zásady zákazu
vrátenia alebo vyhostenia, ktorá je zakotvená v článku 19 ods. 2 Charty
základných práv Európskej únie. V prípade vylodenia v tretej krajine sa musí
zistiť totožnosť zaistených alebo zachránených osôb a pred vylodením sa
v čo najväčšom možno rozsahu musia posúdiť ich osobnú situáciu. Musia byť
primeraným spôsobom informované o mieste vylodenia a musia mať možnosť
uviesť dôvody, pre ktoré sa domnievajú, že vylodenie v navrhovanom mieste by
predstavovalo porušenie zásady zákazu vrátenia alebo vyhostenia. Tento
postup zaručuje, že migranti sú informovaní o ich situácii a navrhovanom
mieste vylodenia, čo im umožňuje vyjadriť prípadné námietky.
V kapitole III tohto návrhu sa jasne rozlišuje
medzi odhalením, zaistením a záchranou. Pokiaľ ide o zaistenie, v tomto návrhu
je uvedený ten istý súbor opatrení, aký bol uvedený v rozhodnutí, rozlišuje sa
tu však medzi opatreniami, ktoré možno prijať v pobrežných vodách (článok
6), na šírom mori (článok 7) a v priľahlej zóne[10] (článok 8), čím sa ozrejmujú
podmienky, za ktorých je možné tieto opatrenia prijať, a jurisdikčný základ,
ktorý je možné použiť, a to najmä v prípade lodí bez štátnej príslušnosti. Na
základe Protokolu proti pašovaniu migrantov po súši, po mori a letecky sa na
zaistenie lodí na šírom mori v súčasnosti jasne vzťahuje požiadavka existencie
dôvodného podozrenia, že táto loď je zapojená do nelegálneho prevážania
migrantov. Rovnako ako v rozhodnutí, výkon jurisdikcie na šírom mori sa musí
vždy opierať o povolenie štátu vlajky lode.
Pokiaľ ide o pátracie a záchranné
situácie, znenie návrhu zostáva podobné zneniu rozhodnutia (článok 9). Znenie
je zosúladené so znením použitým v Medzinárodnom dohovore o pátracích
a záchranných akciách na mori z roku 1979 a v príručke Medzinárodného
leteckého a námorného systému pátrania a záchrany (IAMSAR). Takisto na
základe týchto medzinárodných nástrojov návrh zahŕňa aj kritériá, na základe
ktorých možno loď pokladať za nachádzajúcu sa v neistej situácii (článok 9 ods.
3), znepokojivej situácii (článok 9 ods. 4) a v tiesni (článok 9 ods. 5), ako
aj definíciu záchranného koordinačného centra (článok 2).
Tento návrh na rozdiel od rozhodnutia rieši
otázku vylodenia v súvislosti so zaistením a záchranou (článok 10).
V prípade zaistenia v pobrežných vodách alebo v priľahlej zóne,
sa vylodenie realizuje v pobrežnom členskom štáte. V prípade zaistenia na šírom
mori sa vylodenie realizuje v tretej krajine, z ktorej loď vyplávala, pod
podmienkou, že bude zaručená ochrana základných práv a dodržaná zásada zákazu
vrátenia alebo vyhostenia. Ak to nie je možné, vylodenie sa realizuje v
hostiteľskom členskom štáte.
Pre prípad vylodenia po vykonaní záchrannej
operácie sa v tomto návrhu odkazuje na koncepciu „bezpečného miesta“ v zmysle
definície uvedenej v usmerneniach o zaobchádzaní s osobami zachránenými na
mori, ktoré vydala Medzinárodná námorná organizácia[11], pričom sa zohľadňujú aspekty
základných práv[12]
(článok 2 ods. 11 a článok 10 ods. 4) a od členských štátov sa vyžaduje, aby
spolupracovali s príslušným záchranným koordinačným centrom s cieľom
poskytnúť vhodný prístav či bezpečné miesto a zabezpečiť urýchlené efektívne
vylodenie. Tento návrh zohľadňuje skutočnosť, že námorné a letecké
jednotky by v tejto fáze boli koordinované záchranným koordinačným centrom,
ktoré rozhoduje o vhodnom prístave alebo mieste vylodenia. Takisto sa tu však
uvádza možnosť vylodenia námorných jednotiek v hostiteľskom členskom štáte
v prípade, že nie sú zbavené povinnosti čo najrýchlejšie poskytnúť pomoc osobám
v tiesni, a to pri súčasnom zaistení bezpečnosti zachránených osôb a samotnej
námornej jednotky.
2013/0106 (COD)
Návrh
NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY,
ktorým sa stanovujú pravidlá dozoru nad
vonkajšími morskými hranicami v súvislosti s operačnou spoluprácou
koordinovanou Európskou agentúrou pre riadenie operačnej spolupráce na
vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie
EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ
ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej
únie, a najmä na jej článok 77 ods. 2 písm. d),
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
po postúpení návrhu legislatívneho aktu
národným parlamentom,
konajúc v súlade s riadnym legislatívnym
postupom,
keďže:
(1)       Cieľom politiky Únie v
oblasti vonkajších hraníc Únie je zabezpečiť účinné monitorovanie prekračovania
vonkajších hraníc, a to aj prostredníctvom hraničného dozoru. Cieľom hraničného
dozoru je zabrániť nelegálnemu prekračovaniu hraníc, čeliť cezhraničnej
kriminalite a zadržiavať osoby, ktoré prekračujú hranicu nelegálne, alebo
prijímať proti týmto osobám iné opatrenia. Hraničný dozor by mal účinne
zabraňovať osobám v tom, aby sa vyhýbali kontrolám na hraničných priechodoch, a odrádzať
ich od takéhoto konania. Na tento účel sa hraničný dozor neobmedzuje len na
odhaľovanie pokusov o nelegálne prekročenie vonkajších hraníc, ale zahŕňa
rovnako aj opatrenia ako zaistenie lodí podozrivých zo snahy o vstup do Únie
bez toho, aby sa podrobili hraničnej kontrole, ďalej opatrenia určené na
riešenie situácií, ako sú pátracie a záchranné akcie, ktoré môže byť potrebné
realizovať počas operácie hraničného dozoru na mori, alebo opatrenia na
zaistenie úspechu takýchto operácií.
(2)       Európska agentúra pre
riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov
Európskej únie (ďalej len „agentúra“) založená nariadením Rady (ES) č.
2007/2004 z 26. októbra 2004[13]
je zodpovedná za koordináciu operačnej spolupráce medzi členskými štátmi
v oblasti riadenia vonkajších hraníc, a to aj pokiaľ ide
o hraničný dozor. Agentúra má takisto za úlohu pomáhať členským štátom v situáciách,
ktoré si vyžadujú zvýšenú technickú pomoc na vonkajších hraniciach, pričom
medzi tieto situácie môžu patriť aj prípady humanitárnej núdze a záchranné
akcie na mori. Pokiaľ ide o činnosti hraničného dozoru, ktoré vykonávajú
námorné a letecké jednotky jedného členského štátu na morských hraniciach
iného členského štátu alebo na šírom mori v kontexte operačnej spolupráce
koordinovanej agentúrou, je potrebné zaviesť osobitné pravidlá na ďalšie
posilnenie takejto spolupráce.
(3)       Vytvorenie Európskeho systému
hraničného dozoru (EUROSUR) nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ)
č. […/…] z […] by malo posilniť výmenu informácií a operačnú spoluprácu medzi
členskými štátmi a s agentúrou. Tým sa zaistí značné zlepšenie prehľadu o
situácii a reakčnej schopnosti členských štátov, a to aj s podporou
agentúry, na účely odhaľovania nelegálnej migrácie a predchádzania tejto
migrácii, na účely boja proti cezhraničnej trestnej činnosti a prispievania k
ochrane a záchrane životov migrantov na ich vonkajších hraniciach.
Agentúra by pri koordinácii operácií hraničného dozoru mala členským štátom
poskytovať informácie a analýzy týkajúce sa týchto operácií.
(4)       Počas operácií hraničného
dozoru by si členské štáty a agentúra mali plniť svoje povinnosti
vyplývajúce z Dohovoru Organizácie Spojených národov o morskom práve,
Medzinárodného dohovoru o bezpečnosti ľudského života na mori, Medzinárodného
dohovoru o pátraní a záchrane na mori, Dohovoru Organizácie Spojených národov
proti nadnárodnému organizovanému zločinu a jeho Protokolu proti pašovaniu
migrantov po súši, po mori a letecky, Dohovoru o právnom postavení utečencov,
Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, Medzinárodného paktu o
občianskych a politických právach, Dohovoru OSN proti mučeniu a inému krutému,
neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestaniu a iných príslušných
medzinárodných nástrojov.
(5)       V súlade
s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006
z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách
upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc)[14], a so všeobecnými zásadami
práva Únie by akékoľvek opatrenie prijaté v priebehu operácie hraničného
dozoru malo byť primerané sledovaným cieľom, nediskriminačné a pri jeho
vykonávaní by sa mala plne rešpektovať ľudská dôstojnosť, základné práva
a práva utečencov a žiadateľov o azyl a dodržiavať zásada
zákazu vrátenia alebo vyhostenia. Pokiaľ ide o žiadosti o azyl
podané na území vrátane hraníc alebo tranzitných zón členských štátov, členské
štáty a agentúra sú viazané ustanoveniami acquis v oblasti azylu,
predovšetkým ustanoveniami smernice Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005
o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch
o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca[15].
(6)       Možná existencia dojednania
medzi členským štátom a treťou krajinou nemôže členské štáty oslobodiť od
týchto povinností, ak majú alebo by mali mať vedomosť o tom, že systémové
chyby vyskytujúce sa v azylovom konaní a podmienkach prijímania žiadateľov o
azyl v takejto tretej krajine predstavujú závažné dôvody pre domnienku, že
žiadatelia o azyl by tu čelili reálnemu riziku, že budú vystavení neľudskému
alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu, alebo majú či by mali mať vedomosť o tom, že
táto tretia krajina používa postupy, ktoré sú v rozpore so zásadou zákazu
vrátenia alebo vyhostenia.
(7)       Počas operácie hraničného
dozoru na mori môže nastať situácia, keď bude nutné poskytnúť pomoc osobám v
tiesni. V súlade s medzinárodným právom musí každý štát od kapitána
plavidla plaviaceho sa pod jeho vlajkou vyžadovať, aby poskytol pomoc každej
osobe nájdenej na mori, ktorá je v ohrození života, a aby sa
s čo najväčšou rýchlosťou vydal zachrániť osoby v tiesni, pokiaľ tak
môže urobiť bez vážneho ohrozenia plavidla, posádky alebo pasažierov. Takáto
pomoc by sa mala poskytnúť bez ohľadu na štátnu príslušnosť alebo status osôb,
ktorým má byť poskytnutá, alebo na okolnosti nájdenia týchto osôb.
(8)       Túto povinnosť by mali plniť
členské štáty v súlade s uplatniteľnými ustanoveniami medzinárodných nástrojov,
ktoré upravujú pátracie a záchranné situácie, a v súlade s požiadavkami na
dodržiavanie základných práv. Toto nariadenie by nemalo mať vplyv na povinnosti
pátracích a záchranných orgánov, vrátane zodpovednosti za zabezpečenie
koordinácie a spolupráce tak, aby zachránené osoby mohli byť dopravené do
prístavu alebo na bezpečné miesto.
(9)       Podľa nariadenia (ES) č.
2007/2004 sa operácie hraničného dozoru koordinované agentúrou vykonávajú v
súlade s operačným plánom. Pokiaľ ide o operácie na mori, operačný plán by mal
zahŕňať osobitné informácie o uplatňovaní príslušnej jurisdikcie a právnych
predpisov v geografickej oblasti, kde sa vykonávajú spoločné operácie alebo
realizujú pilotné projekty, vrátane odkazov na medzinárodné právo a právo Únie
týkajúce sa zaistenia, záchrany na mori a vylodenia. V tomto nariadení sa
upravujú otázky zaistenia, záchrany na mori a vylodenia v kontexte operácií
hraničného dozoru na mori koordinovaných agentúrou.
(10)     V súlade s nariadením (ES) č.
2007/2004 sa pre každú operáciu na mori vytvorí koordinačná štruktúra v rámci
hostiteľského členského štátu zložená z príslušníkov z hostiteľského
členského štátu, prizvaných príslušníkov a zástupcov agentúry vrátane
koordinátora z agentúry. Táto koordinačná štruktúra, ktorá sa zvyčajne nazýva
medzinárodným koordinačným centrom, by sa mala používať ako komunikačný kanál
medzi príslušníkmi zúčastňujúcimi sa operácie na mori a dotknutými orgánmi.
(11)     Toto nariadenie rešpektuje
základné práva a dodržiava zásady uznávané Chartou základných práv Európskej
únie, a to najmä právo na život, ľudskú dôstojnosť, zákaz mučenia a neľudského
alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestania, právo na slobodu a
bezpečnosť, zásadu zákazu vrátenia alebo vyhostenia, zákaz diskriminácie, právo
na účinný prostriedok nápravy, právo na azyl a práva dieťaťa.
(12)     Keďže ciele tohto plánovaného
opatrenia, t. j. prijatie osobitných pravidiel dozoru nad morskými hranicami
vykonávaného pohraničnou strážou koordinovanou agentúrou, nie je možné vzhľadom
na rozdielne právne predpisy a postupy uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských
štátov, ale z dôvodov nadnárodného charakteru operácií ich možno lepšie
dosiahnuť na úrovni Únie, môže v súlade so zásadou subsidiarity stanovenou v
článku 5 Zmluvy o Európskej únii prijať opatrenia Únia. V súlade so zásadou
proporcionality stanovenou v uvedenom článku, toto nariadenie neprekračuje
rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov.
(13)     V súlade s článkami 1 a 2
Protokolu č. 22 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o
Európskej únii a Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na
prijímaní tohto nariadenia, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho
uplatňovaniu. Vzhľadom na to, že toto nariadenie je založené na schengenskom acquis,
podľa hlavy V tretej časti Zmluvy o fungovaní Európskej únie, Dánsko sa v súlade
s článkom 4 uvedeného protokolu rozhodne do šiestich mesiacov odo dňa prijatia
tohto nariadenia, či ho prevezme do svojho právneho poriadku.
(14)     Pokiaľ
ide o Island a Nórsko, toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení
schengenského acquis v zmysle Dohody uzavretej medzi Radou Európskej
únie a Islandskou republikou a Nórskym kráľovstvom o pridružení Islandskej
republiky a Nórskeho kráľovstva pri vykonávaní, uplatňovaní
a rozvoji schengenského acquis[16],
ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode A rozhodnutia Rady 1999/437/ES[17] o určitých vykonávacích predpisoch k tejto dohode.
(15)     Pokiaľ ide o Švajčiarsko, toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení
schengenského acquis v zmysle dohody medzi Európskou úniou,
Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení
Švajčiarskej konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju
schengenského acquis[18], ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode A rozhodnutia
1999/437/ES v spojení s článkom 3 rozhodnutia Rady 2008/146/ES z 28.
januára 2008 o uzavretí tejto dohody v mene Európskeho spoločenstva[19].
(16)     Pokiaľ ide o Lichtenštajnsko,
toto nariadenie predstavuje vývoj ustanovení schengenského acquis v
zmysle Protokolu podpísaného medzi Európskou úniou, Európskym spoločenstvom,
Švajčiarskou konfederáciou a Lichtenštajnským kniežatstvom o pristúpení
Lichtenštajnského kniežatstva k Dohode medzi Európskou úniou, Európskym
spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o pridružení Švajčiarskej
konfederácie k vykonávaniu, uplatňovaniu a vývoju schengenského acquis,
ktoré patria do oblasti uvedenej v článku 1 bode A rozhodnutia 1999/437/ES[20] v spojení s článkom 3
rozhodnutia Rady 2011/350/EÚ zo 7. marca 2011 o uzavretí uvedeného protokolu v
mene Európskej únie[21].
(17)     Toto nariadenie predstavuje
vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa Spojené kráľovstvo
nezúčastňuje v súlade s rozhodnutím Rady 2000/365/ES z 29. mája 2000,
ktoré sa týka požiadavky Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného
Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis[22]. Spojené kráľovstvo sa preto
nezúčastňuje na jeho prijímaní, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho
uplatňovaniu.
(18)     Toto nariadenie predstavuje
vývoj ustanovení schengenského acquis, na ktorom sa Írsko nezúčastňuje v
súlade s rozhodnutím Rady 2002/192/ES z 28. februára 2002 o požiadavke
Írska zúčastňovať sa na niektorých ustanoveniach schengenského acquis[23]. Írsko sa preto nezúčastňuje
na jeho prijímaní, nie je ním viazané ani nepodlieha jeho uplatňovaniu,
PRIJALI TOTO NARIADENIE:
KAPITOLA
I
VŠEOBECNÉ
USTANOVENIA
Článok 1
Rozsah pôsobnosti
Toto nariadenie sa vzťahuje na operácie
hraničného dozoru vykonávané členskými štátmi na ich vonkajších morských
hraniciach v kontexte operačnej spolupráce koordinovanej Európskou
agentúrou pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských
štátov Európskej únie.
Článok 2
Vymedzenie pojmov
Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto
vymedzenia pojmov:
1.           „agentúra“ je Európska
agentúra pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských
štátov Európskej únie zriadená nariadením (ES) č. 2007/2004;
2.           „operácia na mori“ je
spoločnou operáciou, pilotným projektom alebo rýchlym zásahom, ktoré vykonajú
členské štáty na účely dozoru nad ich vonkajšími morskými hranicami a ktoré sú
koordinované agentúrou;
3.           „hostiteľský členský štát“ je
členský štát, v ktorom sa vykonáva operácia na mori alebo z ktorého sa takáto
operácie začína;
4.           „zúčastnený členský štát“ je
členský štát, ktorý sa zúčastňuje na operácii na mori tak, že poskytuje
materiál alebo ľudské zdroje, nie je však hostiteľským členským štátom;
5.           „zúčastnená jednotka“
je námorná alebo letecká jednotka hostiteľského členského štátu alebo
zúčastneného členského štátu;
6.           „medzinárodné koordinačné
centrum“ je koordinačná štruktúra vytvorená v rámci hostiteľského členského
štátu na účely koordinácie operácie na mori;
7.           „národné koordinačné centrum“ je národné koordinačné centrum vytvorené
na účely Európskeho systému hraničného dozoru (EUROSUR) v súlade s nariadením
(EÚ) č. […/…];
8.           „loď“ znamená čln alebo akékoľvek iné plavidlo používané
na mori;
9.           „loď bez štátnej
príslušnosti“ je loď bez štátnej príslušnosti alebo loď, ktorú možno pokladať
za loď bez štátnej príslušnosti, ktorej žiadny štát neudelil právo plávať pod
jeho vlajkou, alebo loď, ktorá sa plaví pod vlajkami dvoch alebo viacerých
štátov, ktoré mení podľa potreby;
10.         „protokol proti pašovaniu
migrantov“ je Protokol proti pašovaniu migrantov po súši, po mori a letecky,
ktorý dopĺňa Dohovor Organizácie Spojených národov proti nadnárodnému
organizovanému zločinu podpísaný v Palerme v Taliansku v decembri 2000;
11.         „bezpečné miesto“ je miesto,
na ktorom sa záchranné operácie pokladajú za ukončené, kde nie je viac ohrozená
bezpečnosť ani životy zachránených osôb ani ochrana ich základných práv, kde je
možné uspokojiť ich základné ľudské potreby a je možné zorganizovať ich
prepravu na ďalšie alebo konečné miesto určenia;
12.         „záchranné koordinačné
centrum“ je jednotkou zodpovednou za efektívnu organizáciu pátracích a
záchranných služieb a za koordináciu pátracích a záchranných operácií v
rámci oblasti pátrania a záchrany, ako bola definovaná v Medzinárodnom
dohovore o pátracích a záchranných akciách z roku 1979.
KAPITOLA
II
VŠEOBECNÉ
PRAVIDLÁ
Článok 3
Bezpečnosť na mori
Opatrenia prijaté na účel operácie na mori sa
vykonávajú tak, aby sa neohrozila bezpečnosť zaistených alebo zachránených osôb
ani bezpečnosť zúčastnených jednotiek.
Článok 4
Ochrana základných práv a zásada zákazu
vrátenia alebo vyhostenia
1.           Žiadna osoba nie je vylodená ani inak odovzdaná orgánom
štátu, ak existuje závažné riziko, že takejto osobe hrozí trest smrti, mučenie
alebo inak neľudské či ponižujúce zaobchádzanie alebo trestanie, alebo ak
existuje závažné riziko, že z neho bude vyhostená, odsunutá alebo vydaná do
iného štátu v rozpore so zásadou zákazu vrátenia alebo vyhostenia.
2.           Pred prijatím rozhodnutia o
vylodení v tretej krajine zúčastnené jednotky zohľadnia všeobecnú situáciu v
tejto tretej krajine a zaistené alebo zachránené osoby nebudú v tejto
tretej krajine vylodené, ak hostiteľský členský štát alebo zúčastnené členské
štáty majú alebo by mali mať vedomosť o tom, že táto tretia krajina používa
praktiky, ktoré sú uvedené v odseku 1.
3.           V prípade vylodenia v tretej
krajine zúčastnené jednotky pred vylodením v najväčšom možnom rozsahu
zistia totožnosť zaistených alebo zachránených osôb a posúdia ich osobnú
situáciu. Zaistené alebo zachránené osoby primeraným spôsobom informujú o
mieste vylodenia a dajú im možnosť vyjadriť dôvody, pre ktoré sa
domnievajú, že vylodenie v navrhovanom mieste by predstavovalo porušenie zásady
zákazu vrátenia alebo vyhostenia.
4.           Zúčastnené jednotky pri všetkých
operáciách na mori riešia osobitné potreby detí, obetí obchodovania s ľuďmi,
osôb vyžadujúcich bezodkladnú lekársku pomoc, osôb vyžadujúcich medzinárodnú
ochranu, ako aj ďalších osôb v mimoriadne zraniteľnom postavení.
5.           Pohraničná stráž
zúčastňujúca sa na operácii na mori je vyškolená, pokiaľ ide o príslušné
ustanovenia v oblasti ľudských práv, utečeneckého práva a medzinárodného
právneho režimu pre pátranie a záchranu.
KAPITOLA
III
OSOBITNE
PRAVIDLÁ
Článok 5
Odhalenie
1.           Po odhalení lode podozrivej z toho, že prekročila alebo
mala v úmysle nelegálne prekročiť hranicu, sa zúčastnené jednotky
k tejto lodi priblížia, aby zistili jej totožnosť a štátnu príslušnosť, a
až do prijatia ďalších opatrení ju z primeranej vzdialenosti sledujú. Zúčastnené
jednotky bezodkladne oznámia informácie o lodi medzinárodnému koordinačnému
centru.
2.           Ak sa loď chystá vplávať
alebo ak vplávala do pobrežných vôd alebo priľahlej zóny členského štátu, ktorý
sa na operácii na mori nezúčastňuje, zúčastnené jednotky oznámia informácie o
lodi medzinárodnému koordinačnému centru, ktoré ich postúpi národnému
koordinačnému centru dotknutého členského štátu.
3.           Zúčastnené jednotky oznámia
informácie o akýchkoľvek lodiach podozrivých z toho, že sú zapojené do
nelegálnych činností na mori, ktoré nepatria do rámca operácie na mori,
medzinárodnému koordinačnému centru, ktoré ich postúpi národnému koordinačnému
centru dotknutého členského štátu alebo členských štátov.
Článok 6
Zaistenie v pobrežných vodách
1.           Ak existuje dôvodné
podozrenie, že loď prepravuje osoby so zámerom obísť kontroly na hraničných
priechodoch alebo že je zapojená do pašovania migrantov po mori, prijmú
zúčastnené jednotky v pobrežných vodách hostiteľského členského štátu
alebo zúčastneného členského štátu jedno z týchto opatrení:
a)      požadovanie informácií a dokladov
týkajúcich sa vlastníctva, registrácie a informácií o plavbe, totožnosti,
štátnej príslušnosti a iných relevantných údajov o osobách na palube;
b)      zastavenie lode, vstup na palubu a
prehľadanie lode, jej nákladu a osôb na palube a vypočutie osôb na palube;
c)      informovanie osôb na palube, že im nemôže
byť povolené prekročiť hranicu, a osôb riadiacich plavidlo, že v dôsledku
umožnenia plavby môžu čeliť sankciám;
d)      zadržanie lode a osôb na palube;
e)      nariadenie lodi zmeniť kurz a opustiť
pobrežné vody alebo priľahlú zónu alebo zamieriť do iného cieľa, ako sú
pobrežné vody alebo priľahlá zóna, vrátane eskortovania plavidla alebo plavenia
sa po jeho boku, až kým loď nenaberie uvedený kurz;
f)       dopravenie lode alebo osôb na palube do
hostiteľského členského štátu alebo do iného členského štátu, ktorý sa na
operácii zúčastňuje.
2.           Opatrenia uvedené v odseku 1 schváli hostiteľský
členský štát alebo zúčastnený členský štát, v ktorého pobrežných vodách sa
realizuje zaistenie, a zároveň dá náležite pokyn zúčastnenej jednotke
prostredníctvom medzinárodného koordinačného centra. Ak kapitán lode požaduje
upovedomenie diplomatického zástupcu alebo konzulárneho úradníka štátu vlajky
lode, zúčastnená jednotka informuje o tejto skutočnosti prostredníctvom
medzinárodného koordinačného centra hostiteľský členský štát.
3.           Ak existuje dôvodné podozrenie, že loď bez štátnej príslušnosti alebo
loď, ktorú možno pokladať za loď bez štátnej príslušnosti, prepravuje osoby so
zámerom obísť kontroly na hraničných priechodoch alebo je zapojená do pašovania
migrantov po mori, hostiteľský členský štát alebo zúčastnený členský štát, v
ktorého pobrežných vodách bola loď bez štátnej príslušnosti zaistená, dá
povolenie alebo pokyn zúčastnenej jednotke, aby loď zastavila a prijala
akékoľvek z opatrení stanovených v odseku 1.
4.           Všetky operačné činnosti
realizované v pobrežných vodách členského štátu, ktorý sa na operácii na
mori nezúčastňuje, sa vykonávajú v súlade s povolením tohto členského
štátu. Medzinárodné koordinačné centrum je informované o akejkoľvek komunikácii
s týmto členským štátom a následných súvisiacich opatreniach povolených týmto
členským štátom.
Článok 7
Zaistenie na šírom mori
1.           Ak existuje dôvodné
podozrenie, že loď je zapojená do pašovania migrantov po mori, prijmú
zúčastnené jednotky na šírom mori s výhradou povolenia štátu vlajky lode v
súlade s protokolom proti pašovaniu migrantov jedno alebo viacero z týchto
opatrení:
a)      požadovanie informácií a dokladov
týkajúcich sa vlastníctva, registrácie a informácií o plavbe, totožnosti,
štátnej príslušnosti a iných relevantných údajov o osobách na palube;
b)      zastavenie lode, vstup na palubu a
prehľadanie lode, jej nákladu a osôb na palube a vypočutie osôb na palube;
c)      informovanie osôb na palube, im nemôže
byť povolené prekročiť hranicu, a osôb riadiacich plavidlo, že v dôsledku
umožnenia plavby môžu čeliť sankciám;
d)      zadržanie lode a osôb na palube;
e)      nariadenie lodi zmeniť kurz a opustiť
pobrežné vody alebo priľahlú zónu alebo zamieriť do iného cieľa, ako sú
pobrežné vody alebo priľahlá zóna, vrátane eskortovania plavidla alebo plavenia
sa po jeho boku, až kým loď nenaberie uvedený kurz;
f)       dopravenie lode alebo osôb na palube do
tretej krajiny alebo odovzdanie lode alebo osôb na palube orgánom tretej
krajiny iným spôsobom;
g)      dopravenie lode alebo osôb na palube do
hostiteľského členského štátu alebo do iného členského štátu, ktorý sa na
operácii zúčastňuje.
2.           Ak sa loď plaví pod vlajkou
alebo nesie registračné znaky hostiteľského členského štátu alebo zúčastneného
členského štátu, tento členský štát povolí po potvrdení štátnej príslušnosti
lode opatrenia stanovené v odseku 1.
3.           Ak sa loď plaví pod vlajkou
alebo nesie registračné znaky členského štátu, ktorý sa na operácii na mori
nezúčastňuje, alebo tretej krajiny, hostiteľský členský štát alebo zúčastnený
členský štát, v závislosti od toho čia zúčastnená jednotka túto loď zaistila,
oznámi túto skutočnosť štátu vlajky lode, vyžiada si potvrdenie o registrácii
a ak je štátna príslušnosť potvrdená, vyžiada si od štátu vlajky lode povolenie
prijať akékoľvek opatrenia stanovené v odseku 1. Hostiteľský členský štát alebo
zúčastnený členský štát informujú medzinárodné koordinačné centrum o akejkoľvek
komunikácii so štátom vlajky lode a o opatreniach povolených štátom vlajky
lode.
4.           Ak v prípade lode plávajúcej
pod cudzou vlajkou alebo lode odmietajúcej ukázať vlajku existuje dôvodné
podozrenie, že loď má v skutočnosti rovnakú štátnu príslušnosť ako zúčastnená
jednotka, zúčastnená jednotka overí právo lode plávať pod touto vlajkou. Na
tento účel sa môže priblížiť k podozrivej lodi. Ak po kontrole dokumentov
podozrenie pretrváva, zúčastnená jednotka vykoná ďalšiu kontrolu na palube
lode, pričom postupuje s najväčšou možnou ohľaduplnosťou. So zúčastneným
členským štátom, pod ktorého vlajkou sa loď údajne plaví, sa primeranými
komunikačnými kanálmi nadviaže kontakt.
5.           Ak v prípade lode plávajúcej
pod cudzou vlajkou alebo odmietajúcej ukázať vlajku existuje dôvodné
podozrenie, že loď má v skutočnosti štátnu príslušnosť hostiteľského členského
štátu alebo iného zúčastneného členského štátu, zúčastnená jednotka overí právo
lode plaviť sa touto vlajkou po udelení povolenia od tohto členského štátu.
6.           Ak sa v prípadoch uvedených v
odsekoch 4 alebo 5 potvrdia podozrenia týkajúce sa štátnej príslušnosti lode,
hostiteľský členský štát alebo zúčastnený členský štát povolí opatrenia
stanovené v odseku 1.
7.           Počas čakania na udelenie
povolenia od štátu vlajky lode alebo v prípade nevydania tohto povolenia sa loď
sleduje z primeranej vzdialenosti. Bez výslovného povolenia od štátu vlajky
lode sa neprijímajú žiadne iné opatrenia okrem tých, ktoré sú nevyhnutné na
odvrátenie bezprostredného ohrozenia života osôb, a tých, ktoré vyplývajú z
príslušných bilaterálnych a multilaterálnych dohôd.
8.           Ak existuje dôvodné
podozrenie, že loď bez štátnej príslušnosti alebo loď, ktorú možno pokladať za
loď bez štátnej príslušnosti, je zapojená do pašovania migrantov po mori,
zúčastnená jednotka môže vstúpiť na palubu lode a loď zastaviť s cieľom
overiť, či ide o loď bez štátnej príslušnosti. Ak sa podozrenia potvrdia, možno
prijať ďalšie opatrenia stanovené v odseku 1 v súlade s vnútroštátnymi právnymi
predpismi a medzinárodným právom.
9.           Členský štát, ktorý prijal
opatrenie v súlade s odsekom 1 bezodkladne informuje štát vlajky lode o
výsledkoch tohto opatrenia.
10.         Zástupca hostiteľského
členského štátu alebo zúčastneného členského štátu v medzinárodnom
koordinačnom centre je poverený podľa vnútroštátnych právnych predpisov udeľovať
povolenia na overovanie práva lode plaviť sa pod vlajkou dotknutého členského
štátu alebo prijímanie akýchkoľvek opatrení stanovených v odseku 1.
11.         Ak sa ukáže, že dôvodné
podozrenie, že loď je zapojená do pašovania migrantov na šírom mori, nie je opodstatnené
alebo že zúčastnená jednotka nemá právomoc konať, avšak pretrváva dôvodné
podozrenie, že takáto loď preváža osoby so zámerom dosiahnuť hranice členské
štátu a obísť kontroly na hraničných priechodoch, takáto loď sa naďalej
monitoruje. Medzinárodné koordinačné centrum oznámi informácie o lodi
národnému koordinačnému centru členských štátov, do ktorých loď smeruje.
Článok 8
Zaistenie v priľahlej zóne
1.           V zóne priľahlej k pobrežným
vodám členského štátu, ktorý je hostiteľským členským štátom alebo zúčastneným
členským štátom, sa prijmú opatrenia stanovené v článku 6 ods. 1 v súlade s
článkom 6 ods. 2.
2.           Opatrenia stanovené v článku 6 ods. 1 sa v priľahlej zóne členského
štátu, ktorý sa nezúčastňuje na operácii na mori, bez povolenia tohto členského
štátu neprijmú. Medzinárodné koordinačné
centrum je informované o akejkoľvek komunikácii s týmto členským štátom a
následných súvisiacich opatreniach povolených týmto členským štátom.
3.           Ak sa loď bez štátnej príslušnosti plaví cez priľahlú zónu, uplatňuje
sa článok 7 ods. 8.
Článok 9
Pátracie a záchranné situácie
1.           Zúčastnené jednotky
poskytnú počas operácie na mori pomoc akejkoľvek lodi alebo osobe v tiesni na
mori. Urobia tak bez ohľadu na štátnu príslušnosť alebo status takejto osoby,
alebo na okolnosti, za ktorých sa táto osoba nájde.
2.           V prípade, že počas operácie
na mori dôjde v súvislosti s bezpečnosťou lode alebo akejkoľvek osoby
na palube k neistej či znepokojivej situácii alebo tiesni, zúčastnená
jednotka by mala čo najskôr postúpiť všetky dostupné informácie záchrannému
koordinačnému centru zodpovednému za oblasť pátrania a záchrany, v ktorej
takáto situácia nastala.
3.           Loď alebo osoby na
palube sa pokladajú za loď či osoby nachádzajúce sa v neistej situácii, najmä
ak:
a)      existujú pochybnosti v súvislosti s
bezpečnosťou lode alebo osôb na palube alebo
b)      informácie o pohybe či polohe lode
chýbajú.
4.           Loď alebo osoby na
palube sa pokladajú za loď či osoby nachádzajúce sa v znepokojivej
situácii, najmä ak:
a)      existujú pochybnosti, pokiaľ ide o
bezpečnosť lode alebo osôb na palube, pretože sú k dispozícii informácie, že sa
vyskytli závažné ťažkosti, avšak nie je pravdepodobné, že by vyústili do
tiesne, alebo
b)      informácie o pohybe či polohe lode
naďalej chýbajú.
5.           Loď alebo osoby na palube sa pokladajú
za loď či osoby nachádzajúce sa v tiesni, najmä ak:
a)      boli získané spoľahlivé informácie, že
loď alebo osoby na palube sa nachádzajú v nebezpečenstve a je potrebné
poskytnúť okamžitú pomoc alebo
b)      sa nepodarilo nadviazať kontakt s loďou a
neúspešné zisťovania naznačujú, že je pravdepodobné, že sa loď nachádza v
tiesni alebo
c)      boli získané informácie, ktoré naznačujú,
že prevádzkyschopnosť lode bola ovplyvnená do tej miery, že je pravdepodobné,
že sa loď nachádza v tiesňovej situácii.
6.           Zúčastnené jednotky pri posudzovaní situácie na účely odsekov 3 až 5
zohľadnia všetky relevantné prvky vrátane:
a)      existencie žiadosti o pomoc;
b)      spôsobilosti lode na námornú plavbu a
pravdepodobnosti, že loď nedopláva na svoje konečné miesto učenia;
c)      počtu pasažierov vo vzťahu k typu a
stavu lode;
d)      dostupnosti zásob, ako sú pohonné látky,
voda, potraviny, potrebných na dosiahnutie pobrežia;
e)      prítomnosti kvalifikovanej posádky a
velenia lode;
f)       dostupnosti a spôsobilosti
bezpečnostného, navigačného a komunikačného vybavenia;
g)      prítomnosti pasažierov vyžadujúcich
bezodkladnú lekársku pomoc;
h)      prítomnosti mŕtvych pasažierov;
i)       prítomnosti tehotných žien alebo detí;
j)       poveternostných podmienok a podmienok na
mori vrátane predpovede počasia a predpovede počasia na mori.
7.           Zúčastnené jednotky bezodkladne oznámia svoje posúdenie
situácie príslušnému záchrannému koordinačnému centru. Počas čakania na pokyny
od záchranného koordinačného centra prijmú zúčastnené jednotky všetky primerané
opatrenia na zaistenie bezpečnosti dotknutých osôb.
8.           Existencia tiesňovej situácie
nezávisí výlučne od skutočnej žiadosti o pomoc ani ňou nie je podmienená. Ak osoby na palube lode odmietnu prijať pomoc
napriek tomu, že ich loď sa považuje za loď v tiesňovej situácii, zúčastnená
jednotka informuje záchranné koordinačné centrum a pokračuje v plnení svojej
povinnosti starostlivosti tak, že loď sleduje z primeranej vzdialenosti
a prijme akéhokoľvek opatrenia nevyhnutné na zaistenie bezpečnosti
dotknutých osôb, vyhýbajúc sa pritom akýmkoľvek opatreniam, ktoré by mohli
situáciu zhoršiť alebo ktoré by mohli zvýšiť riziko zranenia alebo strát na
životoch.
9.           Ak záchranné koordinačné centrum tretej krajiny zodpovedné za oblasť
pátrania a záchrany nereaguje na hlásenie zúčastnenej jednotky, zúčastnená
jednotka by mala nadviazať kontakt so záchranným koordinačným centrom
hostiteľského členského štátu, pokiaľ niektoré iné záchranné koordinačné
centrum nie je vhodnejšie pre potreby koordinácie pátracej a záchrannej
operácie.
10.         Zúčastnené jednotky čo najskôr informujú medzinárodné koordinačné
centrum o každom kontakte so záchranným koordinačným centrom a
o priebehu realizácie opatrení prijatých zúčastnenými jednotkami.
11.         Ak situáciu, v ktorej sa loď nachádza, nie je možné alebo už nie je možné
považovať za tiesňovú, alebo ak sa pátracia a záchranná operácia ukončila,
zúčastnená jednotka by mala po konzultácii s medzinárodným koordinačným
centrom pokračovať vo vykonávaní operácie na mori.
Článok 10
Vylodenie
1.           Postupy vyloďovania osôb
zaistených alebo zachránených v rámci operácie na mori sú stanovené v operačnom
pláne. Tieto postupy vyloďovania by nemali mať za následok uloženie povinností
členským štátom, ktoré sa na operácii na mori nezúčastňujú, pokiaľ výslovne
nepovolia prijatie opatrení v ich pobrežných vodách alebo priľahlej zóne v
súlade s článkom 6 ods. 4 alebo článkom 8 ods. 2.
2.           V prípade zaistenia v pobrežných vodách alebo
v priľahlej zóne, ako je stanovené v článku 6 ods. 2 alebo článku 8
ods. 1, sa vylodenie realizuje v hostiteľskom členskom štáte alebo v
zúčastnenom členskom štáte, v ktorého pobrežných vodách alebo priľahlej zóne sa
vykonáva zaistenie.
V prípade zaistenia v pobrežných vodách
alebo v priľahlej zóne, ako je stanovené v článku 6 ods. 4 alebo
článku 8 ods. 2, sa vylodenie realizuje v hostiteľskom členskom štáte, v
ktorého pobrežných vodách alebo priľahlej zóne sa vykonáva zaistenie.
3.           S výhradou uplatnenia článku 4 v prípade zaistenia na šírom mori, ako
je stanovené v článku 7, sa vylodenie môže realizovať v tretej krajine, z
ktorej loď vyplávala. Ak to nie je
možné, vylodenie sa realizuje v hostiteľskom členskom štáte.
4.           V prípade pátracích a záchranných situácií, ako sú stanovené v článku
9, zúčastnené jednotky spolupracujú s príslušným záchranným koordinačným centrom
s cieľom poskytnúť vhodný prístav či bezpečné miesto pre zachránené osoby a
zabezpečiť ich urýchlené efektívne vylodenie.
Bez toho, aby bola dotknutá príslušnosť
záchranného koordinačného centra, hostiteľský členský štát a zúčastnené členské
štáty čo najskôr zabezpečia, aby sa určil prístav či bezpečné miesto pri
zohľadnení relevantných faktorov, ako sú vzdialenosti k najbližším prístavom
alebo bezpečným miestam, riziká a okolnosti prípadu.
Ak zúčastnená
jednotka nie je zbavená svojej povinnosti podľa článku 9 ods. 1 hneď ako je to
primerane uskutočniteľné, povolí sa jej s ohľadom bezpečnosť zachránených
osôb a samotnej zúčastnenej jednotky vylodiť zachránené osoby v hostiteľskom
členskom štáte.
5.           Zúčastnené jednotky informujú
medzinárodné koordinačné centrum o prítomnosti akýchkoľvek osôb v zmysle článku
4 ods. 1 a medzinárodné koordinačné centrum tieto informácie postúpi
príslušným vnútroštátnym orgánom. Na základe týchto informácií by sa v
operačnom pláne malo určiť, aké nadväzujúce opatrenia možno prijať.
KAPITOLA
IV
ZÁVEREČNÉ
USTANOVENIA
Článok 11
Nadobudnutie účinnosti
Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym
dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Toto nariadenie je záväzné v celom
rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch v súlade so
zmluvami.
V Bruseli
Za Európsky parlament                                 Za
Radu
predseda                                                        predseda
[1]               Rozhodnutie Rady z 26. apríla 2010, ktorým sa
dopĺňa Kódex schengenských hraníc, pokiaľ ide o dozor nad vonkajšími
morskými hranicami vo vzťahu k operačnej spolupráci, ktorú koordinuje
Európska agentúra pre riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach,
Ú. v. EÚ L 111, 4.5.2010, s. 20.
[2]               Závery predsedníctva Európskej rady, 29.-30. októbra
2009.
[3]               Pozri oddiel 5.1 štokholmského programu: Integrované
riadenie vonkajších hraníc, Ú. v. EÚ C 115, 4.5.2010, s. 1.
[4]               Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES)
č. 562/2006 z 15. marca 2006 ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva
o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc),
Ú. v. EÚ L 105, 13.4.2006, s. 1.
[5]               C-355/10: Európsky parlament / Rada Európskej únie:
http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=en&jur=C,T,F&num=C-355/10&td=ALL#
(vec ešte nebola uverejnená v Zbierke rozhodnutí Súdneho dvora).
[6]               Nariadenie Rady (ES) č. 2007/2004
z 26. októbra 2004 o zriadení Európskej agentúry pre riadenie
operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov Európskej únie,
Ú. v. EÚ L 349, 25.11.2004, s. 1.
[7]               Pracovný dokument útvarov Komisie: Štúdia o nástrojoch
medzinárodného práva v súvislosti s nelegálnym prisťahovalectvom po mori,
SEK(2007) 691.
[8]               Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ)
č. 1168/2011 z 25. októbra 2011, ktorým sa mení a dopĺňa
nariadenie Rady (ES) č. 2007/2004 o zriadení Európskej agentúry pre
riadenie operačnej spolupráce na vonkajších hraniciach členských štátov
Európskej únie, Ú. v. EÚ L 304, 22.11.2011, s. 1.
[9]               Rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva (Veľká komora)
z 23. februára 2012 (vec č. 27765/09): http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001-109231#{"itemid":["001-109231"]}
[10]             Priľahlej zóne je venovaný článok 33 Dohovoru Organizácie
Spojených národov o morskom práve. Je to zóna, ktorá susedí s pobrežnými
vodami a nesmie sa rozprestierať ďalej ako 24 námorných míľ od základných
línií, od ktorých sa meria šírka pobrežných vôd. Je súčasťou výhradnej
hospodárskej zóny na šírom mori v závislosti od toho, či pobrežný štát vyhlásil
výhradnú hospodársku zónu a či je to zóna, v ktorej sa uplatňuje sloboda
plavby. Hoci nie je súčasťou pobrežných vôd, pobrežný štát môže vykonávať
kontrolu potrebnú na účely predchádzania porušovaniu právnych predpisov v
oblasti ciel, daní, prisťahovalectva alebo ochrany zdravia v rámci jeho územia
alebo pobrežných vôd a sankcionovania porušení týchto predpisov.
[11]             Rezolúcia MSC.167(78), prijatá 20. mája 2004
[12]             Rezolúcia Parlamentného zhromaždenia Rady Európy č.
1821(2011).
[13]             Ú. v. EÚ L 349,
25.11.2004, s. 1.
[14]             Ú. v. EÚ L 105,
13.4.2006, s. 1.
[15]             Ú. v. EÚ L 326,
13.12.2005, s. 13.
[16]             Ú. v. ES L 176,
10.7.1999, s. 36.
[17]             Ú. v. ES L 176,
10.7.1999, s. 31.
[18]             Ú. v. EÚ L 53,
27.2.2008, s. 52.
[19]             Ú. v. EÚ L 53,
27.2.2008, s. 1.
[20]             Ú. v. ES L 176,
10.7.1999, s. 31.
[21]             Ú. v. EÚ L 160,
18.6.2011, s. 19.
[22]             Ú. v. ES L 131,
1.6.2000, s. 43.
[23]             Ú. v. ES L 64,
7.3.2002, s. 20.


               EURÓPSKA KOMISIA
            V Bruseli13. 9. 2017
            COM(2017) 481 final
            2017/0219(COD)
            Návrh
            NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY,
            ktorým sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 z 22. októbra 2014 o štatúte a financovaní európskych politických strán a európskych politických nadácií

               DÔVODOVÁ SPRÁVA

               1.KONTEXT NÁVRHU

               •Dôvody a ciele návrhu

               Demokracia je jednou zo základných hodnôt, na ktorých je založená Európska únia. S cieľom zabezpečiť fungovanie zastupiteľskej demokracie na európskej úrovni sa v zmluvách stanovuje, že občania Európskej únie sú priamo zastúpení v Európskom parlamente.

               Právo na slobodu združovania a právo na slobodu prejavu sú základnými právami každého občana Únie.

               Politické strany plnia v zastupiteľskej demokracii kľúčovú úlohu, pretože vytvárajú priame prepojenie medzi občanmi a politickým systémom, čím sa posilňuje legitimita systému. To isté platí aj na európskej úrovni: podľa článku 10 Zmluvy o Európskej únii: „politické strany na európskej úrovni prispievajú k formovaniu európskeho politického vedomia a k vyjadrovaniu vôle občanov Únie“. Ten istý princíp je vyjadrený aj v článku 12 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie.

               Podpora politickej diskusie v rámci Európy o európskych otázkach prostredníctvom činorodých európskych politických strán je dlhodobým cieľom Komisie.

               Pred voľbami do Európskeho parlamentu v roku 2014 Komisia vydala odporúčanie
                  1
               , v ktorom vyzvala európske a vnútroštátne politické strany, aby s podporou inštitúcií a členských štátov prijali viacero krokov na posilnenie úlohy európskych politických strán, ktoré prispievajú k formovaniu európskeho politického vedomia a k vyjadrovaniu vôle občanov Únie. Jedným z týchto krokov bola nominácia kandidátov európskych politických strán na post predsedu Komisie (tzv. „Spitzenkandidat“).

               Európske politické strany zareagovali na výzvu Komisie a voľby do Európskeho parlamentu v roku 2014 boli úplne odlišné od predchádzajúcich európskych volieb. Po prvýkrát sa vytvorilo prepojenie medzi výsledkami volieb a výberom súčasného predsedu Európskej Komisie Jeana-Clauda Junckera. „Spitzenkandidaten“ alebo kandidáti na post predsedu Európskej komisie mali rozdielne politické programy, čo umožnilo voličom informovane sa rozhodnúť medzi alternatívnymi politickými platformami pre Európu namiesto toho, aby sa museli rozhodovať výlučne o vnútroštátnych politických otázkach, vďaka čomu tieto voľby nadobudli európsky rozmer.

               S cieľom zvýšiť viditeľnosť, uznanie, účinnosť, transparentnosť a zodpovednosť európskych politických strán a európskych politických nadácií sa zaviedlo nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 z 22. októbra 2014 o štatúte a financovaní európskych politických strán a európskych politických nadácií
                  2
               .

               Politickým stranám a nadáciám, ktoré splnili stanovené podmienky, sa poskytla možnosť stať sa európskou právnickou osobou prostredníctvom registrácie na európskej úrovni, a tak sa pre ne rozšírila dostupnosť európskej finančnej podpory. Medzi uvedené podmienky patrí zastúpenie v dostatočne veľkom počte členských štátov EÚ a dodržiavanie hodnôt (v programe a aj v činnostiach), na ktorých je založená EÚ, t. j. úcta k ľudskej dôstojnosti, sloboda, demokracia, rovnosť, právny štát a rešpektovanie ľudských práv vrátane práv osôb patriacich k menšinám.

               Na účely registrácie a kontroly európskych politických strán a nadácií a ukladania sankcií voči týmto stranám a nadáciám (vrátane posúdenia prípadov, v ktorých tieto subjekty údajne nedodržiavajú tieto základné európske hodnoty) bol vytvorený nezávislý Úrad pre európske politické strany a európske politické nadácie (ďalej len „úrad“). Ak vzniknú pochybnosti o tom, či strana alebo nadácia dodržiava túto požiadavku v praxi, Európsky parlament, Rada alebo Komisia môže požiadať Úrad pre európske politické strany a európske politické nadácie, aby túto situáciu preveril. Pred prijatím rozhodnutia o zrušení registrácie strany alebo nadácie sa úrad musí poradiť s výborom nezávislých významných osobností.

               V správe Komisie o voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014
                  3
                sa však konštatovalo, že ešte treba vykonať veľa práce na zabezpečenie vyššej účasti občanov a inkluzivity volieb, na posilnenie európskeho rozmeru politickej diskusie, na zvrátenie trendu nízkej účasti voličov, na posilnenie demokratickej legitimity rozhodovacieho procesu EÚ, na zdôraznenie spolunáležitosti medzi vnútroštátnymi a európskymi stranami a na podporu politickej zodpovednosti.

               Navyše hoci sa pomocou nariadenia (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 podarilo dosiahnuť pokrok, v existujúcich predpisoch sú nedostatky, ktoré treba riešiť.

               Európsky parlament, ako aj niektoré európske politické strany vyzvali na vylepšenie a prispôsobenie týchto predpisov. Útvary Európskeho parlamentu zodpovedné za administráciu tohto nariadenia pracovali na viacerých prípadoch súvisiacich s nenáležitým využitím financovania.

               V marci 2017 sa v Parlamente konala plenárna rozprava, v rámci ktorej bola Komisii adresovaná otázka na ústne zodpovedanie týkajúca sa časového harmonogramu všetkých zmien a určitých špecifických zmien súvisiacich s mierou spolufinancovania, možnosťou členstva poslancov Európskeho parlamentu vo viacerých stranách, počtom členov, ktorí sú potrební na získanie finančných prostriedkov, financovaním referendových kampaní, zavedením kritéria finančnej kapacity a umožnením tvorby finančných rezerv.

               V tejto rozprave Komisia vyjadrila ochotu zapojiť sa spolu s Parlamentom a Radou do monitorovania úvodných fáz vykonávania nových predpisov. Parlament 15. júna 2017 prijal uznesenie
                  4
                vyzývajúce Komisiu, aby čo najskôr navrhla revíziu súčasného právneho rámca s cieľom vyriešiť jeho nedostatky, najmä pokiaľ ide o požadovanú mieru spolufinancovania a o možnosť členstva poslancov Európskeho parlamentu vo viacerých stranách.

               Parlament a jeho politické strany oslovili Komisiu s cieľom zopakovať svoju výzvu na zmeny, pričom tak urobili formou súhrnnej správy, ktorá bola predložená Komisii.

               Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti a na základe rozsiahleho vkladu rôznych zainteresovaných strán (pozri oddiel 3) sa Komisia preto rozhodla predložiť k tomuto nariadeniu obmedzený počet cielených pozmeňujúcich návrhov. Cieľom týchto pozmeňujúcich návrhov je odstrániť nedostatky, zvýšiť transparentnosť, zabezpečiť primerané prideľovanie a vynakladanie obmedzených zdrojov z rozpočtu EÚ, a tým posilniť skutočné volebné zastúpenie európskych občanov európskymi politickými stranami. Pozmeňujúcimi návrhmi sa zabezpečí, že sa nebudú obchádzať existujúce predpisy a že sa nezneužijú ich ustanovenia.

               Cielené zmeny by sa mali zaviesť pred európskymi voľbami v roku 2019. Prostredníctvom týchto zmien sa zabezpečí lepšie riešenie problémov, ktoré Komisia identifikovala v súvislosti s európskymi voľbami v roku 2014, najmä pokiaľ ide o spolunáležitosť medzi vnútroštátnymi a európskymi stranami a o posilnenie politickej zodpovednosti.

               •Riešenie konkrétnych problémov

                  Súčasné predpisy sú v prvom rade náchylné na zneužitie, pokiaľ ide o otázku týkajúcu sa podporenia registrácie európskej politickej strany, pretože umožňujú, aby bola požadovaná miera zastúpenia (t. j. zastúpenie v siedmich členských štátoch) splnená buď i) podporou zo strany členských strán zastúpených v regionálnych parlamentoch, národnom parlamente alebo Európskom parlamente, ii) podporou zo strany jednotlivých poslancov týchto parlamentov, resp. iii) kombináciou uvedených dvoch možností.

                  V prvých rokoch po zavedení financovania pre európske politické strany boli príjemcami väčšinou združenia, ktoré tvorili vnútroštátne strany pochádzajúce z rovnakej politickej skupiny. Viacero európskych politických strán, ktoré boli vytvorené v posledných rokoch, však tvoria najmä jednotliví politici, prípadne v nich výrazne dominuje jedna alebo dve vnútroštátne politické strany. Existuje niekoľko prípadov, v ktorých rôzni členovia jednej vnútroštátnej strany podporujú viac než jednu európsku politickú stranu; v niektorých extrémnych prípadoch dokonca jeden člen podporoval viac ako jednu stranu.

                  Úrad musel riešiť aj praktické problémy súvisiace s členstvom vo viacerých stranách. Často nie je jasné ako zabrániť dvojitému započítaniu na účely zistenia zastúpenia, ako riešiť predchádzajúce členstvá ani ako prepojiť zastúpenie a kritériá financovania, a to aj pokiaľ ide o otázku, keď sa poslanec Európskeho parlamentu započítava za rôzne európske politické strany, pokiaľ ide o registráciu na jednej strane a o financovanie na strane druhej.

               Druhá otázka, ktorá vzbudzuje obavy, sa týka primeranosti financovania EÚ vyčleneného na zastúpenie v Európskom parlamente. V súčasnosti môžu európske politické strany požiadať o financovanie, ak sú v Európskom parlamente zastúpené najmenej jedným poslancom. Niekoľko európskych politických strán, ako aj administratíva Európskeho parlamentu požiadali o zvýšenie hranice zastúpenia na troch poslancov s cieľom zabrániť zneužívaniu verejného financovania prostredníctvom strán tvorených jediným poslancom.

               Praktický dosah tejto zmeny by však bol minimálny, pretože v súčasnosti aj európske politické strany s najmenším zastúpením, ktoré sú oprávnené na financovanie, majú aktuálne troch poslancov
                  5
                (pozri graf). Čo je dôležitejšie, v dôsledku tejto zmeny by vznikli závažné právne pochybnosti týkajúce sa základných práv na slobodu združovania a rovnakých príležitostí pre strany predstavujúce kandidátov do volieb, a zároveň by došlo k neprimeranému obmedzeniu pluralistického charakteru európskej politiky.

               Existuje aj iný spôsob, ako vyriešiť túto otázku, a tým je zmeniť kľúč, podľa ktorého sa rozdeľuje financovanie oprávnených európskych politických strán a európskych politických nadácií. V súčasnosti sa 15 % celkovej sumy, ktorá je k dispozícii, rozdeľuje rovnakým dielom všetkým stranám, ktoré spĺňajú hraničný počet 1 poslanca, a zvyšných 85 % sa rozdeľuje v pomere k podielu jednotlivých strán na celkovom počte zvolených poslancov (rovnaký kľúč rozdelenia finančných prostriedkov sa používa aj v prípade nadácií). To vedie k dosť nevyváženému volebnému zastúpeniu v Parlamente. V tabuľkách uvedených nižšie
                  6
               , ktoré poskytla administratíva Európskeho parlamentu, sa zobrazuje vplyv zmeny fixného podielu financovania v porovnaní s podielom súvisiacim s úrovňou zastúpenia v Parlamente. Zníženie vyčlenenej sumy na 5 % by pomohlo znova nastoliť vhodnú rovnováhu, čo by viedlo k spravodlivejšiemu a lepšiemu zohľadneniu volebného zastúpenia v Parlamente.

               Popri otázkach zneužitia a primeranosti je treťou obavou skutočnosť, že európske politické strany a vo väčšej miere politické nadácie majú problémy s dosahovaním súčasnej hraničnej hodnoty spolufinancovania vo výške 15 %. Útvary Európskeho parlamentu sa aj v tomto smere stretli s niektorými pochybnými praktikami, ako napríklad s tým, že niektoré strany sa pokúšali ustanovenia o požiadavke na spolufinancovanie splniť prostredníctvom cirkulácie peňažných tokov. Pokiaľ ide o finančnú kapacitu, externý audítor Parlamentu v rozpočtovom roku 2015 poukázal na pochybnosti v 8 z 28 správ. To poukazuje na skutočnosť, že vlastné zdroje príjemcov nie sú dostatočné.

               V mnohých prípadoch sa nedostatok vlastných zdrojov z členských príspevkov a darov vyvažuje len prostredníctvom nepeňažných príspevkov. V roku 2015 dostali strany nepeňažné príspevky v hodnote 238 009 EUR a nadácie v hodnote 283 649 EUR. Objektívne hodnotenie týchto príspevkov je veľmi problematické. Vo viacerých prípadoch administratíva Parlamentu nemohla podrobne overiť toto ocenenie a zistiť, či boli príspevky naozaj potrebné na uvedenú činnosť a či s ňou priamo súviseli, a nemohla ani určiť, či východiskové činnosti boli výlučne v záujme európskej strany alebo mohlo ísť o spoločný záujem s partnerskou organizáciou.

               Po štvrté existujúce predpisy nie sú dostatočne jasné ani transparentné, pokiaľ ide o kroky, ktoré treba podniknúť v prípadoch, keď sa zistí, že strana alebo nadácia prestala spĺňať kritériá registrácie alebo bola zaregistrovaná na základe nesprávnych informácií.

               Po piate zo skúseností administratívy Parlamentu vyplýva potreba rozšíriť rozsah pôsobnosti možných opatrení na vymáhanie finančných prostriedkov, ktoré neoprávnene využili strany a nadácie.

               •Súlad s ostatnými politikami Únie

                  Komisia v správe o občianstve EÚ na rok 2017
                     7
                   uznala, že fungovanie EÚ je založené na zastupiteľskej demokracii. Tá si vyžaduje transparentnosť a prístupnú, zodpovednú politickú kultúru, ktorá sa opiera o účinný volebný systém a informovaných a angažovaných voličov. V tejto súvislosti sa Komisia zaviazala zintenzívniť dialógy s občanmi a podniknúť ďalšie kroky, aby svoje politiky vysvetlila občanom, ako zdôraznil predseda Komisie Jean-Claude Juncker vo svojej správe o stave Únie za rok 2016, uskutočniť pred voľbami v roku 2019 v celej EÚ informačnú kampaň na zvýšenie povedomia o občianskych právach EÚ vrátane volebných práv, zorganizovať v roku 2018 konferenciu na vysokej úrovni o demokratickej účasti so zameraním na podporu najlepších postupov s cieľom zvýšiť volebnú účasť mladých ľudí a zraniteľných a nedostatočne zastúpených skupín a presadzovať najlepšie postupy, ktoré pomáhajú občanom voliť a byť volení vo voľbách EÚ vrátane postupov umožňujúcich občanom zachovať si právo voliť po presťahovaní sa do iného členského štátu a cezhraničný prístup k politickému spravodajstvu, a ktoré podporujú volebnú účasť a širokú demokratickú účasť s ohľadom na voľby do Európskeho parlamentu v roku 2019
                     8
                  . Predkladaný návrh je zosúladený s týmito prioritami a na dôvažok k otázkam uvedeným v predchádzajúcom oddiele preto zahŕňa určité zmeny zamerané na zvýšenie transparentnosti prepojenia medzi stranami na úrovni členských štátov a európskymi stranami, ku ktorým sú pridružené.

               S touto revíziou nepriamo súvisí viacero iniciatív, predovšetkým odporúčanie Komisie
                  9
                o posilnení demokratického a účinného priebehu volieb do Európskeho parlamentu, ako aj reforma európskeho volebného aktu z roku 1976 a rozhodnutia Európskej rady o zložení Európskeho parlamentu
                  10
               .

               2.PRÁVNY ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právny základ

               Tento návrh sa zakladá na článku 224 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, v ktorom sa stanovuje, že „Európsky parlament a Rada v súlade s riadnym legislatívnym postupom prostredníctvom nariadení stanovia pravidlá, ktorými sa spravujú politické strany na európskej úrovni uvedené v článku 10 ods. 4 Zmluvy o Európskej únii, najmä pravidlá ich financovania,“ ako aj na článku 106a Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu
                  11
               .

               •Subsidiarita

               Keďže v existujúcom nariadení sa stanovuje systém na úrovni EÚ vrátane osobitnej európskej právnej subjektivity strán a nadácií a financovanie z rozpočtu EÚ, akékoľvek nedostatky v tomto systéme možno napraviť iba prostredníctvom právnych predpisov EÚ. Opatrenia výlučne zo strany členských štátov preto nepripadajú do úvahy.

               Navrhované cielené zmeny sú preto v úplnom súlade so zásadou subsidiarity. Pravidlá upravujúce štatút a financovanie európskych politických strán a európskych politických nadácií je možné stanoviť iba na úrovni EÚ. Pri stanovovaní možných reformných opatrení, Komisia obozretne zvážila zásady uvedené v protokole č. 2, ktorý je pripojený k zmluvám.

               •Proporcionalita

               Ako už bolo vysvetlené v oddiele 5, cielené opatrenia neprekračujú rámec nevyhnutný na dosiahnutie dlhodobého cieľa, ktorým je rozvoj a upevňovanie európskej demokracie a legitímnosť inštitúcií EÚ, prostredníctvom úsilia zameraného na posilnenie účinnosti európskych politických strán a európskych politických nadácií a zodpovednosti demokratických aktérov. Návrh je preto predovšetkým v súlade so zásadou proporcionality.

               •Výber nástroja

                  Existujúce nariadenie možno zmeniť len prostredníctvom nariadenia.

               3.KONZULTÁCIE SO ZAINTERESOVANÝMI STRANAMI A POSÚDENIA VPLYVU

               •Konzultácie so zainteresovanými stranami, získavanie a využívanie expertízy

               Pri príprave tohto návrhu viedla Komisia intenzívny dialóg a konzultácie s príslušnými zainteresovanými stranami. Komisia zorganizovala niekoľko zasadnutí so zástupcami politických strán na európskej úrovni, s politickými skupinami v Európskom parlamente, s poslancami Európskeho parlamentu, s útvarmi Európskeho parlamentu, s Úradom pre európske politické strany a európske politické nadácie, ako aj s národnými expertmi.

               Dňa 12. júla 2017 sa uskutočnilo vypočutie vo Výbore Európskeho parlamentu pre ústavné veci
                  12
               . Členovia výboru spolu s riaditeľom úradu, generálnym riaditeľom pre financie Európskeho parlamentu a zástupcom Komisie diskutovali o možných zmenách platného nariadenia. Dospeli k širokému konsenzu, že pred konaním nadchádzajúcich volieb do Európskeho parlamentu je potrebné odstrániť určité nedostatky v nariadení. Cielené zmeny by zvýšili úroveň transparentnosti a pomohli by odstrániť nedostatky, ktoré bránia dosiahnutiu cieľov platného nariadenia alebo umožňujú zneužívanie jeho ustanovení.

               Európske politické strany a nadácie, útvary Parlamentu, ako aj pracovníci úradu identifikovali v platnom nariadení aj ďalšie možné nedostatky, tie sa však považujú za menej naliehavé.

                  Zainteresované strany poskytli príspevky na základe svojich skúseností a odborných znalostí týkajúcich sa platných pravidiel, ktorými sa spravujú politické strany a politické nadácie podľa nariadenia (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 a nariadenia o rozpočtových pravidlách.

               •Posúdenie vplyvu

               Od návrhu sa očakáva, že odstránením niektorých existujúcich nedostatkov sa zvýši účinnosť, s ktorou sa v rámci nariadenia č. (EÚ, Euratom) 1141/2014 dosahujú jeho ciele. Tento návrh je založený na rozsiahlom vklade získanom od rôznych zainteresovaných strán, ako sa uvádza vyššie, a na analýze obmedzeného počtu cielených riešení.

               Keďže sa neočakáva, že tento návrh bude mať rozsiahlejší hospodársky, sociálny a environmentálny vplyv, nie je k nemu pripojené osobitné posúdenie vplyvu.

               •Základné práva

                  V článku 2 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ) sa stanovuje, že „Únia je založená na hodnotách úcty k ľudskej dôstojnosti, slobody, demokracie, rovnosti, právneho štátu a rešpektovania ľudských práv vrátane práv osôb patriacich k menšinám. Tieto hodnoty sú spoločné členským štátom v spoločnosti, v ktorej prevláda pluralizmus, nediskriminácia, tolerancia, spravodlivosť, solidarita a rovnosť medzi ženami a mužmi.“

                  V článku 10 ods. 1 a 2 ZEÚ sa stanovuje, že „fungovanie Únie je založené na zastupiteľskej demokracii“ a že „občania sú na úrovni Únie priamo zastúpení v Európskom parlamente“. V pododseku 4 toho istého ustanovenia sa uvádza: „politické strany na európskej úrovni prispievajú k formovaniu európskeho politického vedomia a k vyjadrovaniu vôle občanov Únie“. V článkoch 11 a 12 Charty základných práv EÚ je zakotvené právo na slobodu prejavu a právo na slobodu združovania. Najmä v článku 12 Charty základných práv Európskej únie sa uvádza, že „každý má právo pokojne sa zhromažďovať a slobodne sa združovať s inými na všetkých úrovniach, najmä v súvislosti s politickými, odborárskymi a občianskymi otázkami, z čoho vyplýva, že každý má právo zakladať na ochranu svojich záujmov odbory alebo vstupovať do nich. Politické strany na úrovni Únie prispievajú k vyjadrovaniu politickej vôle občanov Únie“.

                  Prostredníctvom zmien, ktoré obsahuje tento návrh, sa plnia ciele týchto ustanovení, a preto sú tieto zmeny teda v súlade so základnými právami zaručenými v článku 12 charty a uplatňujú ich.

               4.VPLYV NA ROZPOČET

               Financovanie EÚ poskytované európskym politickým stranám a európskym politickým nadáciám sa bude aj naďalej poskytovať z rozpočtu Európskeho parlamentu. Na základe tohto návrhu sa nenavrhuje žiadna zmena pridelených rozpočtových prostriedkov. Tento návrh nemá žiaden významný vplyv na rozpočet EÚ.

               5.ĎALŠIE PRVKY

               •Hodnotenie a podávanie správ

               Účelom tohto návrhu je obmedzená a cielená reforma existujúceho nariadenia, pričom v samotnom nariadení sa stanovuje komplexnejšie preskúmanie. Navrhuje sa zmena časového harmonogramu tohto preskúmania, aby mohlo byť založené na vecných dôkazoch praktického fungovania existujúceho nariadenia a aj zmien navrhovaných v tomto dokumente.

               •Podrobné vysvetlenie konkrétnych ustanovení návrhu

               S cieľom zabezpečiť skutočný európsky rozmer európskych politických strán a zvýšiť transparentnosť pri súčasnom zaistení efektívneho využívania európskych finančných prostriedkov, Komisia navrhuje obmedzený súbor cielených zmien nariadenia (EÚ, Euratom) č. 1141/2014, aby sa stanovilo, kto môže podporiť registráciu politickej strany, aby sa zabezpečilo pridelenie finančných prostriedkov, ktoré primeranejšie vyjadruje mieru zastúpenia európskych politických strán v Európskom parlamente, a aby sa vyriešili ťažkosti, ktorým čelia európske politické strany a nadácie, pokiaľ ide o splnenie hraničnej hodnoty spolufinancovania. Prostredníctvom týchto zmien sa odstránia nedostatky v existujúcich predpisoch, v dôsledku ktorých sú náchylné na zneužívanie.

               S cieľom riešiť členstvo vo viacerých stranách sa zvážilo niekoľko možností: i) zabránenie poslancom Európskeho parlamentu z tej istej vnútroštátnej strany, aby podporovali rôzne európske strany; ii) znemožnenie poslancom regionálnych parlamentov podporiť registráciu, a iii) umožnenie podpory len vnútroštátnym stranám. Posledná možnosť je považovaná za najúčinnejšiu, keďže sa ňou dosahuje rovnaký cieľ ako v možnosti i), dosahuje sa však spôsobom, ktorý je objektívnejší a spravodlivejší a jednoduchší, pokiaľ ide o presadzovanie.

               Komisia preto navrhuje zmeniť článok 3 ods. 1 písm. b) tak, aby vytvorenie európskej politickej strany už nemohli podporiť jednotlivci, ale len strany. V dôsledku toho bude ťažšie pre subjekty, ktoré nemajú významné zastúpenie v rámci členských štátov, vytvoriť strany na európskej úrovni a získať európske finančné prostriedky po splnení hraničného počtu jedného poslanca Európskeho parlamentu.

               V dôsledku tejto zmeny by sa nezakázalo individuálne členstvo v európskych stranách, toto členstvo by však už nebolo relevantné z hľadiska kritérií registrácie. Vymedzenie politickej strany alebo aliancie teda ostáva nezmenené.

               S cieľom vyriešiť ťažkosti európskych politických strán a nadácií pri dosahovaní súčasnej hraničnej hodnoty spolufinancovania vo výške 15 %, by sa táto hodnota mala znížiť, pričom by sa umožnilo vyčleniť pre európske strany a nadácie viac verejných finančných prostriedkov, ktoré by sa vhodne nasmerovali, a to napríklad do volebných kampaní. Takisto by sa tým obmedzili pohnútky k pochybným praktikám. Komisia sa po zvážení viacerých možností rozhodla navrhnúť zníženie požiadavky spolufinancovania stanovenej v článku 17 ods. 4 na 10 % v prípade európskych politických strán a na 5 % v prípade európskych politických nadácií.

               Komisia vždy považovala úroveň transparentnosti v rámci európskych volieb za kľúčový faktor. Vytvorením jasnejšieho prepojenia medzi vnútroštátnymi a európskymi politickými stranami možno posilniť jasnosť a transparentnosť. Je to mimoriadne dôležité, pretože cieľom tohto návrhu je, aby európske politické strany mohli byť podporované výlučne stranami. Občania by mali mať vopred k dispozícii jasné a relevantné informácie vrátane informácií o spolunáležitosti strán, aby pochopili vplyv svojich hlasov na úrovni európskych strán. Európska strana, ktorá chce získať financovanie, by mala spĺňať dodatočnú podmienku, preto sa v článku 18 navrhuje vložiť nový odsek 3a, v ktorom sa od európskej strany požaduje, aby predložila správu o zverejnení politického programu a loga na webových sídlach svojich členských strán, ako aj informácie o rodovom zastúpení medzi kandidátmi v posledných voľbách do Európskeho parlamentu a medzi poslancami Európskeho parlamentu, ktorí sú jej členmi.

               Navrhuje sa zlepšiť primeranosť financovania EÚ jej jasnejším prepojením so zastúpením v Parlamente prostredníctvom zmeny kľúča na rozdelenie financovania podľa článku 19 ods. 1. Navrhuje sa znížiť fixnú sumu na 5 %, a tak zvýšiť podiel, ktorý sa rozdeľuje pomerne podľa počtu zvolených poslancov v Parlamente. Z dôvodov uvedených vyššie bola vylúčená alternatívna možnosť zvýšiť mieru zastúpenia potrebnú na to, aby bola strana oprávnená na financovanie.

               Keď európska politická strana alebo nadácia prestane spĺňať ktorékoľvek z kritérií registrácie vrátane kritéria zastúpenia a účasti v európskych voľbách, resp. v prípadoch, keď sa pri registrácii vychádzalo z nesprávnych/zavádzajúcich informácií, má úrad právomoc zrušiť registráciu takýchto strán a nadácií. Judikatúra Súdneho dvora pripúšťa možnosť retroaktívneho zrušenia priaznivého administratívneho aktu v primeranej lehote a pri dodržaní zásady oprávnených očakávaní príjemcu opatrenia, ktorý sa spoliehal na jeho zákonnosť. Táto skutočnosť sa objasňuje v zmenách vykonaných v článku 27, aby sa úradu umožnilo účinnejšie presadzovanie predpisov.

               S cieľom chrániť finančné záujmy EÚ a dobré meno Únie povoľujúci úradník Európskeho parlamentu musí mať možnosť nariadiť vymáhanie neoprávnene vyplatených súm od jednotlivcov, ktorí sa dopustili protiprávnej činnosti poškodzujúcej finančné záujmy Európskej únie vo svoj vlastný prospech alebo v prospech iných subjektov alebo jednotlivcov. Komisia preto zavádza zmeny v článku 30.

               Komisia napokon popri prechodných opatreniach navrhuje, aby sa doložka o revízii v platnom nariadení prispôsobila tak, aby sa v rámci hodnotiacej správy, ktorá by mala byť uverejnená v prvej časti roku 2022, mohli posúdiť zmeny navrhované v predkladanom nariadení.

               2017/0219 (COD)

               Návrh

               NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY,

               ktorým sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 z 22. októbra 2014 o štatúte a financovaní európskych politických strán a európskych politických nadácií

               EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,

               so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 224,

               so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu, a najmä na jej článok 106a,

               so zreteľom na návrh Európskej komisie,

               po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,

               so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru
                  13
               ,

               so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov
                  14
               ,

               so zreteľom na stanovisko Dvora audítorov
                  15
               ,

               konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom,

               keďže:

               (1)V nariadení (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 sa pre európske politické strany a politické nadácie zavádza osobitný európsky právny štatút a stanovuje sa ich financovanie zo všeobecného rozpočtu Európskej únie.

               (2)Ukázalo sa, že je potrebné zmeniť nariadenie (EÚ, Euratom) č. 1141/2014, aby sa lepšie naplnil cieľ podpory a pomoci európskym politickým stranám a k nim pridruženým európskym politickým nadáciám v ich úsilí zameranom na vytváranie silného prepojenia medzi európskou občianskou spoločnosťou a inštitúciami Únie, a to najmä Európskym parlamentom.

               (3)Je potrebné lepšie zabezpečiť skutočný nadnárodný rozmer európskych politických strán a politických nadácií, pokiaľ ide o získanie osobitného európskeho právneho štatútu prostredníctvom registrácie. S cieľom posilniť prepojenie medzi politikou na vnútroštátnej úrovni a politikou na úrovni Únie a s cieľom zabrániť tomu, aby rovnaká vnútroštátna strana umelo vytvorila viacero európskych politických strán s podobnou alebo totožnou politickou orientáciou, treba vylúčiť, aby sa členovia rovnakej vnútroštátnej politickej strany brali do úvahy v súvislosti s rôznymi politickými alianciami na účely splnenia požiadaviek na minimálne zastúpenie, keď sa tieto aliancie registrujú ako európska strana. Preto na účely splnenia týchto požiadaviek na minimálne zastúpenie by sa už nemali zohľadňovať jednotlivci, ale len politické strany.

               (4)Európskym politickým stranám a nadáciám by sa malo umožniť absorbovať väčší podiel rozpočtových prostriedkov vyčlenených na ich financovanie vo všeobecnom rozpočte Európskej únie. Preto by sa mal zvýšiť maximálny podiel finančných príspevkov alebo grantov zo všeobecného rozpočtu Európskej únie v rámci ročných refundovateľných výdavkov uvedených v rozpočte európskej politickej strany a v rámci oprávnených nákladov, ktoré vznikli európskej politickej nadácii.

               (5)Z dôvodu transparentnosti a s cieľom posilniť kontrolu a demokratickú zodpovednosť európskych politických strán a prepojenie medzi európskou občianskou spoločnosťou a inštitúciami Únie, najmä Európskym parlamentom, by sa mal prístup k finančným prostriedkom zo všeobecného rozpočtu Európskej únie podmieniť tým, že členské strany zverejnia program a logo dotknutej európskej politickej strany, ako aj informácie o rodovom zastúpení medzi kandidátmi v posledných voľbách do Európskeho parlamentu a medzi poslancami Európskeho parlamentu.

               (6)S cieľom stanoviť primeranejšie prideľovanie zdrojov zo všeobecného rozpočtu Európskej únie, ktoré bude objektívne odzrkadľovať skutočnú volebnú podporu európskej politickej strany, by financovanie európskych politických strán a teda aj politických nadácií, ktoré sú k nim pridružené, malo byť užšie prepojené s preukázateľnou úrovňou volebnej podpory. Preto by sa pravidlá rozdeľovania finančných prostriedkov mali prispôsobiť tak, aby vo väčšej miere zohľadňovali podiel členov jednotlivých európskych politických strán zvolených za poslancov Európskeho parlamentu.

               (7)V prípade, ak už politická strana alebo politická nadácia vzhľadom na zmenu okolností nespĺňa ktorúkoľvek podmienku registrácie, táto strana alebo nadácia by mala byť z registra vymazaná.

               (8)Z dôvodu právnej istoty a transparentnosti by sa malo výslovne stanoviť, že európsku politickú stranu alebo politickú nadáciu možno v primeranej lehote vymazať z registra, ak dotknutá strana alebo nadácia poskytla nesprávne alebo neúplné informácie, na základe ktorých bolo prijaté rozhodnutie o registrácii tejto strany alebo nadácie.

               (9)Ochrana finančných záujmov EÚ by sa mala posilniť tak, že v prípadoch porušenia sa stanoví účinný spôsob vymáhania finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskej únie prostredníctvom vymoženia neoprávnene vyplatených súm aj od fyzických osôb, ktoré zodpovedajú za dané porušenie.

               (10)Dátum navrhovaného komplexného preskúmania by sa mal odložiť na neskôr s cieľom vyhodnotiť dôsledky nariadenia (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 zmeneného týmto nariadením na základe vecných dôkazov jeho fungovania v praxi.

               (11)Nové požiadavky, ktoré sa týkajú zverejnenia programu a loga európskych politických strán a informácií o rodovom zastúpení, by sa mali v najväčšom možnom rozsahu uplatňovať už pri žiadostiach o financovanie na rok 2019, ktorý je rokom, keď sa budú konať voľby do Európskeho parlamentu. Preto treba stanoviť prechodné opatrenia.

               (12)Nariadenie (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 by sa preto malo zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,

               PRIJALI TOTO NARIADENIE:

               Článok 1

               Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1141/2014 z 22. októbra 2014 o štatúte a financovaní európskych politických strán a európskych politických nadácií sa mení takto:

               1. V článku 3 ods. 1 písm. b) sa prvý pododsek nahrádza takto:

               „jej členské strany musia byť zastúpené najmenej v jednej štvrtine členských štátov poslancami Európskeho parlamentu, v národných parlamentoch, regionálnych parlamentoch alebo regionálnych zhromaždeniach, alebo“.

               2. V článku 17 sa odsek 4 nahrádza takto:

               „4. Finančné príspevky alebo granty zo všeobecného rozpočtu Európskej únie nesmú prekročiť 90 % ročných refundovateľných výdavkov uvedených v rozpočte európskej politickej strany a 95 % oprávnených nákladov, ktoré vznikli európskej politickej nadácii. Európske politické strany môžu použiť akúkoľvek nevyužitú časť príspevku Únie, ktorý im bol pridelený na refundovateľné výdavky, počas rozpočtového roku nasledujúceho po pridelení príspevku. V súlade s nariadením o rozpočtových pravidlách sa ešte nepoužité sumy po uplynutí uvedeného rozpočtového roku vracajú.“

               3. V článku 18

               sa vkladá sa tento odsek 3a:

               „3a. Európska politická strana vo svojej žiadosti uvedie dôkazy o tom, že jej členské strany počas 12 mesiacov, ktoré predchádzali termínu podania žiadosti, nepretržite zverejňovali na svojich webových sídlach politický program a logo európskej politickej strany, ako aj informácie o každej členskej strane európskej politickej strany, pokiaľ ide o rodové zastúpenie medzi kandidátmi v posledných voľbách do Európskeho parlamentu a medzi poslancami Európskeho parlamentu.“

               4. V článku 19 sa odsek 1 nahrádza takto:

               „1. Príslušné prostriedky, ktoré sú k dispozícii pre európske politické strany a európske politické nadácie a ktoré boli pridelené ako príspevky alebo granty v súlade s článkom 18, sa každoročne rozdeľujú na základe tohto kľúča:

               — 5 % sa rozdelí medzi európske politické strany, ktoré sú príjemcami, v rovnakých podieloch,

               — 95 % sa rozdelí medzi európske politické strany, ktoré sú príjemcami, pomerne podľa ich podielu zvolených poslancov Európskeho parlamentu.

               Rovnaký kľúč rozdelenia sa použije na poskytnutie financovania európskym politickým nadáciám na základe ich pridruženia k európskej politickej strane.“

               5. Článok 27 sa mení takto:

               a) Odsek 1 písm. b) sa nahrádza takto:

               „b) ak sa v súlade s postupmi stanovenými v článku 10 ods. 2 až 5 zistí, že strana alebo nadácia viac nespĺňa jednu alebo viac podmienok stanovených v článku 3 ods. 1 alebo v článku 3 ods. 2; alebo“.

               b) Do odseku 1 sa vkladá tento pododsek ba):

               „ba) ak dotknutá strana alebo nadácia nespĺňala jednu alebo viac podmienok stanovených v článku 3 ods. 1 alebo v článku 3 ods. 2 v čase registrácie a ak rozhodnutie o registrácii tejto strany alebo nadácie bolo prijaté na základe nesprávnych alebo neúplných informácií týkajúcich sa týchto podmienok; rozhodnutie o výmaze strany alebo nadácie z registra treba prijať v primeranej lehote od momentu, keď úrad zistí, že dotknutá strana alebo nadácia nesplnila príslušnú podmienku alebo príslušné podmienky;“.

               c) Vkladá sa tento odsek 5a:

               „5a. Ak úrad uloží finančnú sankciu v situáciách uvedených v ods. 2 písm. a) bod v) alebo vi), na účely vrátenia podľa článku 30 ods. 2 môže stanoviť, že za porušenie zodpovedá aj fyzická osoba, ktorá je členom správneho, riadiaceho alebo kontrolného orgánu európskej politickej strany alebo európskej politickej nadácie alebo ktorá je oprávnená európsku politickú stranu alebo európsku politickú nadáciu zastupovať, prijímať v jej mene rozhodnutia alebo má nad ňou kontrolu, a to v týchto prípadoch:

               a)
                     v situácii uvedenej v ods. 2 písm. a) bode v), ak sa v rozsudku uvedenom v tomto ustanovení stanoví, že aj fyzická osoba je zodpovedná za danú protiprávnu činnosť;

               b)
                     v situácii uvedenej v ods. 2 písm. a) bode vi), ak je aj fyzická osoba zodpovedná za dané konanie alebo dané nepresnosti.“

               6. V článku 30 ods. 2 sa dopĺňa táto veta:

               „Povoľujúci úradník Európskeho parlamentu nariadi vrátenie neoprávnene vyplatených prostriedkov poskytnutých na základe rozhodnutia alebo dohody o príspevku alebo grantu aj voči fyzickej osobe, voči ktorej bolo prijaté rozhodnutie podľa článku 27 ods. 5a.“

               7. Článok 38 sa nahrádza takto:

               „Článok 38

               Hodnotenie

               Po piatich rokoch od dátumu začatia uplatňovania tohto nariadenia Európsky parlament po konzultácii s úradom uverejní správu o uplatňovaní tohto nariadenia a financovaných činnostiach. V správe sa uvedú prípadné potrebné zmeny štatútu a systému financovania.

               Najneskôr šesť mesiacov po uverejnení správy Európskeho parlamentu Komisia predloží správu o uplatňovaní tohto nariadenia, ku ktorej v prípade potreby priloží legislatívny návrh na zmenu tohto nariadenia.“

               8. Vkladá sa tento článok 40a:

               „Článok 40a

               Prechodné ustanovenie

               Odchylne od článku 18 ods. 3a a s ohľadom na žiadosti o financovanie na rozpočtový rok 2019 povoľujúci úradník Európskeho parlamentu pred prijatím rozhodnutia o žiadosti o financovanie požiada európsku politickú stranu o dôkazy, ktoré preukážu, že jej členské strany v období začínajúcom jeden mesiac po nadobudnutí účinnosti nariadenia (EÚ, Euratom) č. XX/2018, nepretržite zverejňovali na svojich webových sídlach politický program a logo európskej politickej strany, ako aj o informácie o každej členskej strane európskej politickej strany, pokiaľ ide o rodové zastúpenie medzi kandidátmi v posledných voľbách do Európskeho parlamentu a medzi poslancami Európskeho parlamentu.“

               Článok 2

               Toto nariadenie nadobúda účinnosť tretím dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

               Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.

               V Bruseli

                  Za Európsky parlament
                        Za Radu

                  predseda
                        predseda

                     (1)
                  Odporúčanie Komisie z 12. marca 2013 o posilnení demokratického a účinného priebehu volieb do Európskeho parlamentu C(2013)1303 final
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SK/ALL/?uri=OJ:L:2013:079:TOC
                  .

                     (2)
                  Ú. v. EÚ L 317, 4.11.2014, s. 1 – 27.

                     (3)
                  Oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov, Správa o voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 COM/2015/0206 final
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SK/TXT/?uri=COM:2015:0206:FIN
                  .

                     (4)
                  Pozri
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2017-0274+0+DOC+XML+V0//SK
                  .

                     (5)
                  Aliancia za mier a slobodu (APF), Alliance européenne des Mouvements Nationaux (EANM), Európska aliancia za slobodu (EAF) a Európania spojení za demokraciu (EUD). Európska politická strana Coalition pour la Vie et la Famille (CVF) nemá žiadneho poslanca EP, a preto nie je oprávnená na financovanie po roku 2017, poslednom roku uplatňovania predchádzajúcich pravidiel z nariadenia z roku 2004.

                     (6)
                  Na základe financovania v roku 2017 (podľa pravidiel nariadenia z roku 2004), ktoré teda nezohľadňuje požiadavku z nariadenia z roku 2014, že financovanie je podmienené minimálne jedným poslancom Európskeho parlamentu.

                     (7)
                  COM(2017) 030 final.

                     (8)
                  Tieto najlepšie postupy sa budú týkať aj nástrojov elektronickej demokracie, pravidiel hlasovania na diaľku (napr. elektronické hlasovanie) a cezhraničného prístupu k politickým informáciám a budú zamerané na zvýšenie nízkej volebnej účasti.

                     (9)

                  http://ec.europa.eu/justice/citizen/document/files/c_2013_1303_en.pdf
                  .

                     (10)
                  Rozhodnutie Európskej rady z 28. júna 2013, ktorým sa stanovuje zloženie Európskeho parlamentu. http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=uriserv:OJ.L_.2013.181.01.0057.01.ENG.

                     (11)

                  https://europa.eu/european-union/sites/europaeu/files/docs/body/consolidated_version_of_the_treaty_establishing_the_european_atomic_energy_community_sk.pdf
                  .

                     (12)
                  Program, zoznam rečníkov a závery sú k dispozícii na tejto webovej adrese:
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+COMPARL+AFCO-OJ-20170712-1+01+DOC+PDF+V0//SK
                  .

                     (13)
                  Ú. v. EÚ C , , s. .

                     (14)
                  Ú. v. EÚ C , , s. .

                     (15)
                  Ú. v. EÚ C , , s. .